ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року

м.Суми

Справа №591/2718/18

Номер провадження 22-ц/816/1076/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Хвостик С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Попової А.П.,

у присутності :

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката Іващенко Т.А.,

відповідача - ОСОБА_3,

представника третьої особи ПАТ «Сумихімпром» - адвоката Пономаренко Т.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 грудня 2018 року в складі судді Сидоренко А.П., ухваленого у м. Суми Сумської області, повне рішення складено 19 грудня 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Зарічний відділ державної виконавчої служби м.Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області, Публічне акціонерне товариство «Сумихімпром» про визнання права власності на 1/2 частину квартири і автомобіля, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду позовом, просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового приміщення та на 1/2 частину автомобіля НОМЕР_1, набутих за час подружнього життя з відповідачем ОСОБА_3 за спільні кошти.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 13 грудня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину житлової площі і автомобіля задоволені.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового приміщення квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля FORD Focus 1.6 TDCi, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 1739 грн 21 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірна квартира та автомобіль є спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а тому відповідно до вимог ст.ст. 69, 70 СК України сторони мають право на його поділ.

У січні 2019 року ПАТ «Сумихімпром» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та відмовити у задоволенні вимог позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції в супереч роз'ясненням постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не врахував при поділі спільного майна сторін борги подружжя.

Відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не надали.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ПАТ «Сумихімпром», яка підтримала доводи апеляційної скарги, заперечення позивача ОСОБА_1, її представника - адвоката Іващенко Т.А., відповідача ОСОБА_3, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що з 08 червня 1985 року сторони перебувають у шлюбі (а.с. 7).

23 вересня 2009 року ОСОБА_3 уклав договір з ТОВ «Фінансова компанія «СУМБУД - ІНВЕСТ» про участь у Фонді фінансування будівництва виду А. Пунктом 3.1. сторонами визначено об'єкт інвестування - об'єкт будівництва, розташований за адресою: АДРЕСА_1 поверх - 3, кількість кімнат - 2, загальна площа - 82,6 кв.м.

21 жовтня 2010 року за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 84,1 кв.м. (а.с. 10-11). Квартира складається з двох кімнат, житловою площею 38,5 кв.м (1-а кімната 20,1 кв.м., 2-а кімната 18,4 кв.м.), крім того, кухні 10,9 кв.м, коридору 15,5 кв.м, ванної 3,9 кв.м, туалету 1,4 кв.м, кладової 4,6 кв.м (а.с.8-9).

30 жовтня 2008 року відповідачем придбано автомобіль FORD Focus 1.6 TDCi, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 вартістю 119700 грн. (а.с.12 -13).

Вказане майно придбане за спільні кошти подружжя та використовувалось в інтересах сім'ї.

Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 21 листопада 2016 року (справа №591/8914/14-к) ОСОБА_3 визнано винним за ч.3 ст. 191 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, з позбавленням права займати керівні посади, пов'язані з матеріальною відповідальністю в підприємствах усіх форм власності строком на 1 рік;

за ч. 4 ст. 191 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, з позбавленням права займати керівні посади, пов'язані з матеріальною відповідальністю в підприємствах усіх форм власності строком на 1 рік 6 місяців.

На підставі ст. 70 КК України призначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, з позбавленням права займати керівні посади, пов'язані з матеріальною відповідальністю в підприємствах усіх форм власності строком на 1 рік 6 місяців;

за ч.5 ст. 27 - ч.1 ст. 366 КК України та призначено покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік, з позбавленням права займати керівні посади, пов'язані з матеріальною відповідальністю в підприємствах усіх форм власності строком на 1 рік ;

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на два роки.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_3 обов'язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу пробації, повідомляти вказані органи про зміну місця проживання.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ПАТ «Сумихімпром» 373231 грн 35 коп.

Вирок набрав законної сили 22 грудня 2016 року (а.с. 132-141).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання її права власності на 1/2 частину спільного майна подружжя суд першої інстанції керувався вимогами Сімейного кодексу України щодо визначення обсягу спільно нажитого майна, розміру часток подружжя у праві спільної сумісної власності та права кожного із подружжя на поділ майна.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки судом правильно встановлені фактичні обставини справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно із статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майном як особливим об'єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки (частина перша статті 190 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та про поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то цивільні права та обов'язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобов'язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов'язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

За таких обставин суд першої інстанції, встановивши, що спірна квартира та транспортний засіб придбані подружжям за спільні кошти під час подружнього життя, а тому належать їм на праві спільної сумісної власності, дійшов вірного висновку про рівність часток сторін у праві власності на вказане майно та визнав за позивачем право власності на 1/2 частину квартири та автомобіля.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів вбачається, що вироком Зарічного районного суду м. Суми від 21 листопада 2016 року (справа №591/8914/14-к), який набрав законної сили 22 грудня 2016 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, визначено покарання, крім того, стягнуто з ОСОБА_3 в солідарному порядку з іншими особами на користь ПАТ «Сумихімпром» 373231 грн 35 коп (а.с. 115-124).

27 лютого 2018 року заступником начальника Зарічного відділу ДВС м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Сумихімпром» 373231 грн 35 коп. (а.с. 82).

Постановою заступника начальника Зарічного відділу ДВС м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 27 лютого 2018 року накладений арешт на майно боржника (а.с. 83).

З зазначеного вбачається, що заборгованість ОСОБА_3 перед ПАТ «Сумихімпром» є відшкодуванням збитків, завданих злочином, за вироком суду. Відповідальність за кримінальне правопорушення має індивідуальний характер за своєю правовою природою не створює обов'язків для другого із подружжя засудженого.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що вказана заборгованість з відшкодування збитків, завданих кримінальним злочином, належить до боргів подружжя, не ґрунтуються на законі, тому висновків суду по суті спору не спростовують.

Суд апеляційної інстанції визнає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття судового рішення про скасування чи зміну оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на те, що справа є незначної складності, колегія суддів визначає її як малозначну згідно з п. 2 ч. 6 ст. 19, ч. 4 ст. 274 ЦПК України, тому відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 грудня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 01 березня 2019 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Т. А. Левченко

С. Г. Хвостик