Справа № 461/2925/18 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/811/1679/19 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Шеремети Н. О., Цяцяка Р. П.

при секретарі: Куцику І. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 05 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

23.04.2018 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути на його користь 7 139,66 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та вирішити питання судових витрат.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 26 квітня 2017 року близько 18 год. 30 хв. в м. Львові по вул. Коперника, 62 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Субару», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля марки «БМВ», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 Постанововю Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 визнано винним в дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок якої автомобілю марки «БМВ», р.н. НОМЕР_2 завдано технічних ушкоджень. Згідно висновку № 207 від 22.06.2017 року про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, складеного судовим експертом Галамай Б.І., вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «БМВ», р.н. НОМЕР_2 становить 6 639,66 грн., витрати за проведення експертизи ТЗ: 500,00 грн. У добровільному порядку відшкодувати завдану шкоду відповідач відмовився.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2

Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням усіх обставин справи та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що при вирішенні даного спору, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому факту, що на момент настання зазначеного страхового випадку транспортний засіб відповідача був забезпечений у ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» на підставі полісу № АЕ 8856570 з страховим лімітом 50000 грн. Суд встановив наявність деліктного зобов`язання між потерпілим (позивачем) та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок ДТП, проте, не врахував наявність договірного зобов`язання між відповідачем та страховиком - ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Поза увагою суду залишилося те, що у випадку, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відтак, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання, бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, визначені ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник апелянта ОСОБА_2 скаргу підтримав з підстав, наведених у ній, просив скаргу задоволити, рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 проти скарги заперечила, просила у задоволенні скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст. 1166, ч.2 ст. 1187 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Втановлено, що 26 квітня 2017 року близько 18 год. 30 хв. у м. Львові по вул. Коперника, 62 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Субару», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля марки «БМВ», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , внаслідок якої автомобілю позивача марки «БМВ», р.н. НОМЕР_2 завдано технічних ушкоджень.

Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 12.05.2017 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. /а.с.6/.

Згідно висновку № 207 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «БМВ», р.н. НОМЕР_2 становить 6 639,66 грн. (шість тисяч шістсот тридцять дев`ять грн. 66 коп.), витрати на проведення експертизи ТЗ: 500,00 грн. (п`ятсот грн. 00 коп.) /а.с.12-23/.

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 власником автомобіля «БМВ», р.н. НОМЕР_2 є позивач ОСОБА_3 /а.с.10/.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП з винної особи - відповідача ОСОБА_1 , районний суд, покликався на ст. 1192 ЦК України та правовий висновок Верховного Суду, викладений в Постанові від 20.01.2016 року по справі №6-2808цс15, відповідно до якого «право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути обмежено або припинено наявністю у останнього полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Тобто, суд прийшов до висновку, що у страховика обов`язок з виплати страхового відшкодування не виник, оскільки право вибору належного способу захисту своїх порушених прав належить самому потерпілому.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися з наступних мотивів.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Зазначене вище відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц.

Відтак, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Відповідно до норм процесуального законодавства висновки Великої Палати Верховного Суду України повинні враховуватися іншими судами при розгляді подібних справ та застосуванні норм права.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільна відповідальність власника транспортного засобу «Субару Форестер», р.н. НОМЕР_1 на час ДТП була забезпечена у ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» на підставі полісу № АЕ 8856570 з страховим лімітом 50000 грн.

У довідці про дорожньо-транспортну пригоду № 510531 від 26.04.2017 р. (а.с.5) наявна інформація про наявність у відповідача ОСОБА_1 полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ 8856570 у ПрАТ «СК «Іллічівське».

Однак, позивач з вимогою про відшкодування завданої у ДТП шкоди в повному обсязі звернувся лише до винної особи, що суперечить статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1194 ЦК України. Крім того, враховуючи ліміт відповідальності страховика ПрАТ «СК «Іллічівське» за полісом обов`язкового страхування № АЕ 8856570, що становить 50 000 грн. та розмір заподіяної шкоди - 6 639,66 грн., така в повному обсязі підлягала відшкодуванню страховиком.

З наведених мотивів, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , що не позбавляє останнього права повторного звернення до суду за захистом своїх прав.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задоволити.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 05 липня 2018 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 07.11.2019 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Шеремета Н. О.

Цяцяк Р. П.