Справа № 364/779/19
Провадження № 2/364/277/19
04.11.2019 року, Володарський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Моргун Г. Л.,
за участі секретаря судового засідання Волівач В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в смт Володарка, цивільну справу за позовною заявою
( РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , засоби зв`язку: № тел. НОМЕР_2 )
представник позивача : ОСОБА_8
( ордер серії КС № 470316, адреса: АДРЕСА_2 ; засоби зв`язку : № тел. НОМЕР_3 )
( РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , засоби зв`язку: № тел. НОМЕР_5 )
про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач 10.07.2019 року звернувся до суду із позовною заявою вказуючи, що він є власником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В названому житловому будинку, окрім нього зареєстровані дружина та двоє дітей: дочка ОСОБА_3 , 1990 року народження, та син ОСОБА_5 , 1996 року народження. Дочка ОСОБА_3 не проживає у вказаному в будинку понад 4 роки, догляд за будинком не здійснює та комунальні платежі не проводить, на усні прохання про зняття з реєстрації не реагує та добровільно не виконує. Зазначений факт перешкоджає позивачу, як власнику житлового будинку, належним чином володіти, користуватися та розпоряджатися житловим будинком.
Позивач, посилаючись на викладені вище обставини та на ст. 41 Конституції України, ст. ст. 317, 319, 386, 391, 405 ЦК України, ст.7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 4, 175-177 ЦПК України, просить суд: визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим будинком розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
23.07.2019 року судом відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 23.09.2019 року.
23.09.2019 року судом призначено справу до судового розгляду по суті на 10.10.2019 року.
За клопотанням представника позивача 10.10.2019 року розгляд справи відкладено на 04.11.2019 року.
04.11.2019 року представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та просив суд його задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання жодного разу не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином на офіційному веб - сайті Володарського районного суду Київської області ( а.с.35). Своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористалася. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін не надавала.
Оскільки належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи відповідач у судові засідання жодного разу не з`явилася, від неї не надійшло повідомлення про причини неявки, клопотань про відкладення справи, відзиву, а представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, суд розглянув справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення у порядку загального позовного провадження, відповідно до ст. 280 ЦПК України.
Суд, ознайомившись з позовною заявою, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступних міркувань.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджено договором купівлі-продажу та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний номер № 1644963 (а.с. 6-7, 8). Згідно довідки Березнянської сільської ради Володарського району Київської області № 166 від 09.07.2019 року відповідач ОСОБА_3 , зареєстрована, але не проживає з 2015 року в будинку за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.10).
Допитані свідки: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ствердили обставини викладені у позовній заяві, зокрема, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрована, але не проживає більше 4 років у житловому будинку , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Реєстрація відповідача створює для позивача перешкоди у користуванні житлом та позбавляє права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном. Наявність реєстрації місця проживання особи в житловому приміщенні, яка в ній не проживає, є перешкодою у здійсненні позивачем прав власника цього будинку, мати певні пільги при оплаті комунальних послуг та ін.
Зазначені перешкоди підлягають усуненню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Договір найму жилого приміщення між позивачем та відповідачем не укладався. Згоди на користування жилим приміщенням позивач не надавала.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами за своєю правовою природою є цивільно-правовими, регулюються положеннями Цивільного кодексу України щодо права власності та захисту права власності та положеннями Житлового кодексу України.
Зі змісту ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Так, ст. 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, протоколами 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежна від волі інших осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Гарантуючи захист права власника, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Так, об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира ст. ст.379, 382 ЦК України.
Відповідно до п.11 Постанови Пленуму ВС України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).
У п.33 постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням права володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 34, 39 зазначеної постанови, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності житловий будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час (Правова позиція ВСУ у справі № 6-709цс16).
Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з огляду на викладені правові підстави, суд приходить до висновку про доведеність обставин позову та про задоволення вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування належним позивачу будинком.
При вирішенні питання щодо судових витрат, суд враховує, що позивач звертаючись до суду не сплачував судовий збір, оскільки він звільнений від оплати , а відтак відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі -768,40 грн.
Керуючись ст. ст. 150, 167 ЖК України, ст. ст. 328, 334, 386, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 229, 264, 265, 273, 268, 280-283 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , такою, що втратила право на користування житлом , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення виготовлено 08.11.2019 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до Володарського районного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Г. Л. Моргун