Справа №:755/7736/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.,

з участю секретаря - Кузьменко А.М.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви,

установив:

В провадження Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви. Заявник просить суд зупинити продаж квартири № АДРЕСА_2 , який відбудеться з публічних торгів 10.06.2019 року. В обґрунтування послалася на те, що вона має намір подати позов про поділ спільного майна подружжя та визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , так як вважає дану квартиру спільним майном подружжя. 11.05.2019 року їй стало відомо, що приватним виконавцем виконавчого органу м. Києва Сулімою О.О. здійснюється виконавче провадження № 30287151 про стягнення з її чоловіка ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 19 921 доларів США, що еквівалентно 534 480,43 грн. Також, їй стало відомо, що на спірну квартиру накладено арешт, та 10.05.2019 року вона виставлена на продаж з публічних торгів, які відбудуться 10.06.2019 року. У зв`язку з чим вона (заявниця) має намір звернутись до суду за захистом свого права власності на належне їй нерухоме майно. В той же час, продаж спірної квартири третім особам може унеможливити або значно ускладнити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, вивчивши обґрунтування заяви про забезпечення позову, суд дійшов до наступного.

Згідно ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Значення цього інституту полягає в тому, що ним захищаються права позивача у разі несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, продати чи знищити його та з метою попередження інших потенційних труднощів, що виникають під час реалізації рішення суду у конкретній справі.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 22.12.2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Встановлено, що 05.10.2011 року Подільським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на примусове виконання рішення суду щодо стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 19 921 доларів США, що еквівалентно 534 480,43 грн. У провадженні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Суліми О.О. перебуває виконавче провадження № 30287151. 16.04.2019 року виконавцем накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 .

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено обов`язковість виконання судових рішень, невиконання рішень суду тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таким чином, рішення суду підлягає обов`язковому виконанню та державний виконавець зобов`язаний здійснити всі необхідні дії для цього в розумний строк.

В даному випадку сторона заявника просить суд фактично заборонити виконавцю виконувати судове рішення, яке набуло законної сили, що є неприпустимим.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 149-153, 157, 258, 259, 260, 353, 354 ЦПК України,

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: