Справа номер 488/2682/17
Провадження номер 22-ц/812/308/19 Головуючий суду першої інстанції - Лазарева Г.М.
Категорія 53 Доповідач суду апеляційної інстанції - Локтіонова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2019 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Лептугою С.С.,

за участі:

позивача - ОСОБА_3,

представника позивача - ОСОБА_4,

представників відповідача - Алексахіна О.І., Андреєвої О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Корабельного районного суду м.Миколаєва від 13 грудня 2018 року, ухвалене о 10 год.26 хв. під головуванням судді Лазаревої Г.М. в приміщенні суду в м.Миколаєві, за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Миколаївське спеціалізоване управління №139» (далі - ПрАТ «МСУ №139») про стягнення компенсації за невикористані відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ОСОБА_3 подав до суду позов до ПрАТ «МСУ №139», який в подальшому уточнював про стягнення компенсації за невикористані відпустки у сумі 7142 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 33 488 грн. та моральної шкоди у сумі 1000 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_3 вказував, що працював у ПрАТ «МСУ №139» з 08 квітня 2002 року до 28 лютого 2017 року на посаді машиніста гусеничного крану 6 розряду. Трудовий договір було розірвано за власним бажанням.

Однак, роботодавцем не було здійснено повний розрахунок при звільненні, а саме не виплачено компенсацію за невикористані відпустки за останні 5 років перед звільненням у сумі 7142 грн., що за поясненнями ПрАТ «МСУ №139» викликано відсутністю коштів.

З огляду на даний факт ОСОБА_3 вказував на обов'язок ПрАТ «МСУ №139» на підставі ст.117 КЗпП України сплатити йому середній заробіток за весь час затримки виплати компенсації по день фактичного розрахунку в сумі 33 488 грн.

Крім того, позивач вказував, що вищезазначеними діями відповідача йому було заподіяно моральну шкоду, яка оцінена позивачем в 1000 грн. Вказана шкода полягала у втраті нормальних життєвих зв'язків, приниженні його честі і гідності невиплатою його заробітку, ігноруванням його прав, втратою його престижу та ділової репутації серед знайомих, друзів та родичів.

Заперечуючи проти задоволення позову, ПрАТ «МСУ №139» надало відзив, у якому відповідач зазначав, що ОСОБА_3 не доведено факту недотримання роботодавцем трудового законодавства під час звільнення працівника. Наведені позивачем суми, що підлягають стягненню, на думку ПрАТ «МСУ №139» розраховані неправильно, усупереч нормам діючого законодавства. ОСОБА_3 під час роботи отримував відпустки за відпрацьований час. На момент звільнення ним не було використано відпустку 28 календарних днів. У зв'язку з цим він отримав компенсацію. Як наслідок, відповідач вважав безпідставними і вимоги щодо стягнення моральної шкоди.

Посилаючись на зазначені обставини, ПрАТ «МСУ №139» просило відмовити ОСОБА_3 у задоволенні його позову.

Рішенням Корабельного районного суду м.Миколаєва від 13 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що позивач не довів своїх позовних вимог, які були спростовані наявними у матеріалах справи доказами.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначав, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, що мають значення, а тому дійшов неправильного висновку про недоведеність позовних вимог.

На апеляційну скаргу ПрАТ «МСУ №139» надало відзив, у якому вказувало, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ст.83 КЗпП України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Стаття 117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно п.п.2, 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

Нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Святкові та неробочі дні (стаття 73 Кодексу законів про працю України), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються.

З матеріалів справи вбачається, що з 08 квітня 2002 року до 28 лютого 2017 року ОСОБА_3 працював у Приватному акціонерному товаристві «Миколаївське спеціалізоване управління №139» на посаді машиніста гусеничного крану шостого розряду (а.с.9, 34).

Згідно з наказами ПрАТ «МСУ №139», №1-К від 04.01.2016 р., №5-К від 01.02.2016 р., №8-К від 07.03.2016 р., №11-К від 11.04.2016 р., №12-К від 11.04.2016 р., №5-К від 28.02.2017 р. позивачу за період роботи з 08 квітня 2012 р. по 07 квітня 2013 р. надавалася відпустка тривалістю 24 календарних дні з 04.01.2016 р. до 28.01.2016 р.; за період роботи з 08 квітня 2013 р. по 07 квітня 2014 р. надавалася відпустка тривалістю 24 календарних дні з 01.02.2016 р. до 24.02.2016 р.; за період роботи з 08 квітня 2014 р. по 07 квітня 2015 р. надавалася відпустка тривалістю 24 календарних дні з 07.03.2016 р. до 31.03.2016 р.; за період роботи з 08 квітня 2015 р. по 07 квітня 2016 р. надавалася відпустка тривалістю 16 календарних дні з 11.04.2016 р. до 26.04.2016 р. (невикористана відпустка 8 днів); за період роботи з 08 квітня 2016 р. по 28 лютого 2017 р. невикористана відпустка 20 днів (а.с.97, 102, 107, 115, 120, 124).

За період відпустки з 04.01.2016 р. до 28.01.2016 р. позивачу нараховано та виплачено 166,12 грн.; за період відпустки з 01.02.2016 р. до 24.02.2016 р. - 199,32 грн.; за період відпустки з 07.03.2016 р. до 31.03.2016 р. - 224,83 грн.; за період відпустки з 11.04.2016 р. до 26.04.2016 р. - 168,89 грн.; за невикористану відпустку за період роботи з 08 квітня 2015 року по 07 квітня 2016 року (8 днів) та за період з 08 квітня 2016 року по 28 лютого 2017 року (20 днів) виплачена компенсація у сумі 617 грн. (а.с.98-101, 103-106, 116-119, 121-123, 125-128).

При обчисленні середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки за зазначені періоди повинні були братися виплати за останні 12 календарних місяців роботи, що передували місяцю надання відпустки: для відпустки з 04.01.2016 р. до 28.01.2016 р. період з 04.01.2015 р. до 03.01.2016 р.; для відпустки з 01.02.2016 р. до 24.02.2016 р. період з 01.02.2015 р. до 31.01.2016 р.; для відпустки з 07.03.2016 р. до 31.03.2016 р. період з 07.03.2015 р. до 06.03.2016 р.; для відпустки з 11.04.2016 р. до 26.04.2016 р. період з 11.04.2015 р. до 10.04.2016 р.; для нарахування компенсації за 28 днів невикористаної відпустки період з 28.02.2016 р. до 27.02.2017 р.

Виходячи з отриманих позивачем доходів, зазначених у довідці про індивідуальні відомості про застраховану особу від 29.03.2018 р., (а.с.54-58) розрахунок оплати часу щорічної відпустки такий:

1) період з 04.01.2015 р. до 03.01.2016 р.: 304,50 + 145 + 124,43 + 161,32 + 152,25 + 132,39 + 152,25 + 93,95 + 692,77 + 66,69 = 2 025,55 : 354 дні = 5,72 х 24 дні = 137,28 грн.;

2) період з 01.02.2015 р. до 31.01.2016 р.: 304,50 + 145 + 124,43 + 161,32 + 152,25 + 132,39 + 152,25 + 93,95 + 692,77 + 689 = 2 647,86 : 355 днів = 7,46 х 24 дні = 179,04 грн.;

3) період з 07.03.2015 р. до 06.03.2016 р.: 117 + 124,43 + 161,32 + 152,25 + 132,39 + 152,25 + 93,95 + 692,77 + 689 + 689 + 133,56 = 3 137,92 : 355 днів = 8,84 х 24 дні = 212,16 грн.;

4) період з 11.04.2015 р. до 10.04.2016 р.: 83 + 161,32 + 152,25 + 132,39 + 152,25 + 93,95 + 692,77 + 689 + 689 + 689 + 229,70 = 3 764,63 : 356 днів = 10,58 х 16 = 169,28 грн.;

5) період з 28.02.2016 р. до 27.02.2017 р.: 47,52 + 689 + 689 + 3200 + 3085,83 = 7 711,35 : 355 днів = 21,72 х 28 днів = 608,16 грн.

Вказане свідчить, що позивачу оплата щорічної відпустки була здійснена у відповідності до вищевикладених норм законодавства.

За такого, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 є правильним.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки здійснені позивачем розрахунки не відповідають вимогам законодавства.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Корабельного районного суду м.Миколаєва від 13 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 27 лютого 2019 року.