Красноокнянський районний суд Одеської області
Справа № 506/749/18
Провадження № 2/506/53/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.02.2019 року с.м.т. Окни

Красноокнянський районний суд Одеської області в

складі:

головуючого судді Чеботаренко О.Л.

секретаря Паламарчук М.О.

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в с.м.т. Окни Одеської області цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

28 листопада 2018 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом.

12 грудня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 09 вересня 1989 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який рішенням суду від 13 липня 2018 року був розірваний. Під час перебування у шлюбі в 1991 році сторони на земельній ділянці по АДРЕСА_1 почали будувати будинок, будівництво якого завершили до серпня 1992 року та переселилися до нього, однак будинок сторони в експлуатацію не вводили, так як на той час це було необов'язковим. На теперішній час відповідач зареєстрував право власності на спірне нерухоме майно, однак зазначене майно належить їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності, що і змусило позивача звернутися у суд із зазначеним позовом.

Позивач в судове засідання не з'явилася, однак від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позову наполягає. Крім того, позивач просила стягнути із відповідача половину судового збору та витрат на оцінку майна. /а.с.60/. Тому справа розглянута у відсутність позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України.

Відповідач в судове засідання не з'явився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав повністю /а.с.59/. Тому справа розглянута у відсутність відповідача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

09 вересня 1989 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був зареєстрований шлюб. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено з «ОСОБА_8» на «ОСОБА_8» / а.с. 11/.

Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 13 липня 2018 року шлюб між ОСОБА_3 та між ОСОБА_2 був розірваний. Рішення вступило в законну силу 13.08.2018 року. /а.с. 12-13/.

Як вбачається з будівельного паспорту на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику ОСОБА_3, рішенням виконкому Красноокнянської сільської ради народних депутатів від 18 листопада 1991 року надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового дому на північно-західному житловому масиві в смт Красні Окни та виготовлено проект забудови земельної ділянки забудовника та схему занесення в натурі меж земельної ділянки та розбивки будівель житлового дому /а.с. 14-22/.

Технічний паспорт на даний житловий будинок (АДРЕСА_1) виготовлений за замовленням ОСОБА_3 та ОСОБА_2 станом на 03.09.2018 року /а.с. 23-29/.

Згідно довідки виконкома Окнянської селищної ради від 16.08.2018 року та домової книги НОМЕР_3, яка розпочата 20.03.1996 року, в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 /а.с. 30-33/.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_3 16.11.2018 року зареєстровано право приватної власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 235 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер земельної ділянки місця розташування: НОМЕР_4, площа: 0.15 га. /а.с. 6/.

Таким чином, судом встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 був побудований в період перебування у шлюбі позивача та відповідача.

Відповідно до звіту в стислій формі про оцінку майна, який виконаний СПД ОСОБА_7, станом на 03.09.2018 року оціночна вартість об'єкту оцінки, 1/2 частини житлового будинку житловою площею 50,6 кв.м. з прибудовами та господарчими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 складає без ПДВ: 99920 грн (дев'яносто дев'ять тисяч дев'ятсот двадцять) /а.с. 36-38/.

Ст.328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ч.3 ст.368 ЦК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи цю норму права /ст.60 СК України/ та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-2333цс15 від 25 листопада 2015 року, № 6-2641цс15 від 16 грудня 2015 року).

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, що встановлено ч.1 ст. 61 СК України.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За змістом ч.2 ст.369 ЦК України, розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Пунктами 19, 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», передбачено, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно ч.1 ст.70 Сімейного Кодексу та ч.2 ст.370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду;

Відповідно до ст.71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, то спір може бути вирішено судом.

Згідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Проаналізувавши зазначені норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки побудований в період шлюбу, та так як судом не встановлено наявності шлюбного договору між позивачем та відповідачем або інших домовленостей щодо об'єктів права спільної сумісної власності, то частки майна подружжя щодо даного спору є рівними, а отже кожному з них має належати по 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами.

Ч.3 ст.372 ЦК України, передбачено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

З цих підстав, а також беручи до уваги те, що відповідач позов визнав повністю, позовні вимоги ОСОБА_2 про поділ зазначеного будинку з надвірними будівлями та спорудами, який є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частину будинку, є обгрунтованими та підлягає задоволенню. При цьому, так як відповідачем на своє ім'я, зареєстровано право власності на весь будинок, то слід припинити право власності ОСОБА_3 на частину будинку, виділеного позивачу.

Крім того, позивач у своїй заяві про розгляд справи у її відсутність, виклала клопотання про стягнення із відповідача на її користь сплаченого нею половину судового збору та витрат на оцінку майна.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивачем відповідно до квитанції №35535370 від 26.09.2018 року було сплачено 1000 грн. у якості сплати судового збору та відповідно до квитанції №35813798 від 08.10.2018 року, сплачено 858 грн. за експертну оцінку 1/2 частини житлового будинку, через Відділення №202/15 ПАТ АБ «Укргазбанк».

Однак п.п.1.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір із позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подана, тобто в даному випадку судовий збір складає 999,20 грн. (1 відсоток від ціни позову - 99920 грн.).

При цьому ч.1 ст.142 ЦПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення по справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Тому, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то позивачу з державного бюджету слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 499,60 грн. (50% від 999,20 грн., належно сплаченого позивачем при поданні позову через Відділення №202/15 ПАТ АБ «Укргазбанк» за квитанцією №35535370 від 26.09.2018 року).

Таким чином, судові витрати, які позивач просила стягнути з відповідача на її користь, складаються із судових витрат, понесених позивачем у вигляді судового збору у сумі 249,80 грн. (499,60 : 2 = 249,80 грн.) та витрат, повязаних з розглядом справи, у вигляді витрат на експертну оцінку 1/2 частини житлового будинку у сумі 429 грн (858 грн. : 2 = 429 грн.)

При цьому судом взято до уваги, що 20.02.2019 року позивач отримала від ОСОБА_3 700 грн. у якості відшкодування судових витрати (половину судового збору та витрат на оцінку майна), що підтверджується розпискою ОСОБА_2 від 20.02.2019 року, тобто відповідач добровільно сплатив усю суму заявлених позивачем судових витрат /а.с. 61/.

Таким чином, сторонами питання відшкодування відповідачем понесених позивачем судових витрат вирішено у досудовому порядку.

Відповідно до ст.182 ЦК України роз'яснити сторонам про необхідність державної реєстрації права власності на нерухоме майно /частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами/.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 70, ст.71 Сімейного Кодексу України, 368 ЦК України, ст.ст.10, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265 ЦПК України, , суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) про поділ майна поружжя задовольнити повністю.

Визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1

Розділити майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та виділити у приватну власність ОСОБА_2 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 припинивши право власності ОСОБА_3 на 1/2 частину вищезазначеного будинку, залишивши у власності ОСОБА_3 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_1

Роз'яснити сторонам про необхідність державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Зобов'язати Управління Державної казначейської служби України в Окнянському районі Одеської області, , що розташоване за адресою: вул. Комарова, 2, с.м.т. Окни, Одеської області повернути ОСОБА_2 /паспорт серія НОМЕР_5, РНОКПП НОМЕР_1/ судовий збір у сумі 499,60 грн. сплачений через Відділення №202/15 ПАТ АБ «Укргазбанк» за квитанцією №35535370 від 26.09.2018 року.

Відповідно до п.п.15.5) п.1 Перехідних положень ЦПК України, на рішення може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Красноокнянський районний суд або безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 лютого 2019 року.

СуддяО. Л. Чеботаренко