Справа № 158/1653/18 Головуючий у 1 інстанції: Костюкевич О. К.
Провадження № 22-ц/802/151/19 Категорія: 47 Доповідач: Грушицький А. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Грушицького А. І.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Семенюти І. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Відділу у Ківерцівському районі міжрайонного управління у Ківерцівському та Рожищенському районах Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, головного управління Держгеокадастру у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_5, про скасування запису у Поземельній книзі за апеляційною скаргою відповідача Головного управління Держгеокадастру у Волинській області на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 7 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Відділу у Ківерцівському районі міжрайонного управління у Ківерцівському та Рожищенському районах Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, головного управління Держгеокадастру у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_5, в якому просив скасувати запис у Поземельній книзі.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що йому 24 січня 2001 року рішенням Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області № 14/5 безкоштовно передано у приватну власність земельну ділянку, загальною площею 0,85 га, з них для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25 га, ведення особистого підсобного господарства 0,60 га. На підставі вказаного рішення 20 квітня 2001 року йому видано державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 528. З моменту набуття права власності постійно використовує земельні ділянки за цільовим призначенням.

В 2017 році позивач ОСОБА_3 дізнався, що належна йому земельна ділянка, площею 0,31 га, розпорядженням Ківерцівської районної державної адміністрації від 28 грудня 2005 року № 446 передана у власність третій особі ОСОБА_5

Крім того, вказував, що рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 16 серпня 2017 року, яке набрало законної сили, було задоволено його позовну заяву та визнано недійсним розпорядження Ківерцівської районної державної адміністрації від 28 грудня 2005 року № 446 «Про затвердження технічної документації із землеустрою та передачу у власність земельних ділянок громадянам», в частині передачі ОСОБА_5 у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 1,3654 га, що розташована на території Жидичинської сільської ради Ківерцівського району, визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 11 січня 2007 року, виданий ОСОБА_5 на підставі згаданого розпорядження.

Відповідно до схеми розташування земельних ділянок, розробленої ПП «Волиньземресурс», земельна ділянка, яка належить ОСОБА_5 (кадастровий номер НОМЕР_3) накладається на земельну ділянку ОСОБА_3 Через наявність відомостей про земельну ділянку ОСОБА_5 у Поземельній книзі, позивач ОСОБА_3 не в змозі виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж в натурі земельної ділянки, площею 0,31 га, для ведення підсобного господарства в с. Жидичин Ківерцівського району відповідно до виданого державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1. На звернення до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про скасування запису в Поземельній книзі щодо спірної земельної ділянки 23 квітня 2018 року отримав відмову, в якій зазначено, що вирішення порушеного питання неможливо до внесення відповідних змін у законодавство.

Враховуючи наведене ОСОБА_3 просив суд скасувати запис в Поземельній книзі про земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 1,3654 га, що розташована на території Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області та належала на праві приватної власності ОСОБА_5 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 11 січня 2007 року.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 7 листопада 2018 року позов задоволено. Скасовано запис в Поземельній книзі про земельну ділянку площею 1,3654 га, кадастровий номер - НОМЕР_3, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області та належала на праві приватної власності ОСОБА_5 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 11 січня 2007 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідач Головне управління Держгеокадастру у Волинській області подало апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав неповного з'ясування фактичних обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_3 відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Семенюти І. М., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що для відновлення порушених прав позивача на землю необхідно скасувати запис у Поземельній книзі щодо спірної земельної ділянки.

Висновки суду першої інстанції є правильними та відповідають обставинам справи, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Судом встановлено, що рішенням Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області від 24 січня 2001 №14/5 ОСОБА_3 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку, площею 0,85 га, з них 0,25 га для обслуговування жилого будинку та 0,6 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 4).

Право власності позивача ОСОБА_3 підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 (а.с. 5).

Розпорядженням Ківерцівської райдержадміністрації Волинської області № 446 від 28 грудня 2005 року ОСОБА_5 передано у власність земельну ділянку площею 1,89 га у розмірі земельної частки (паю) для ведення особистого селянського господарства на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай), а 11 січня 2007 року йому видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 11 січня 2007 року (а.с. 6, 7).

Заочним рішенням Ківерцівського районного суду від 16 серпня 2017 року позов ОСОБА_3 до Ківерцівської районної державної адміністрації, ОСОБА_5 про скасування розпорядження та визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку задоволено. Визнано недійсним розпорядження Ківерцівської районної державної адміністрації від 28 грудня 2005 № 446 «Про затвердження технічної документації із землеустрою та передачу у власність земельних ділянок громадянам», в частині передачі ОСОБА_5 у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 1,3654 га, що розташована на території Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області, визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 11 січня 2007 року, виданий ОСОБА_5 (а.с. 9-10).

Із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22 серпня 2018 року вбачається, що за ОСОБА_5 продовжує бути зареєстровано право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_3, для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 1,3654 га, що розташована на території Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області (а.с. 11-13).

Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача Головного управління Держгеокадастру у Волинській області з заявою про скасування запису у Поземельній книзі щодо спірної земельної ділянки, однак листом від 23 квітня 2018 року отримав відмову, яка мотивована тим, що Законом України «Про Державний земельний кадастр» передбачено лише два випадки скасування державної реєстрації земельної ділянки: поділу чи об'єднання земельних ділянок; або якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника. У листі також зазначено, що вирішення порушеного питання неможливо до внесення відповідних змін у законодавство (а.с. 14).

Статтею 14 Конституції України гарантується право власності на землю.

Частиною 2 ст. 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною 1 ст. 193 ЗК України та ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено поняття Державного земельного кадастру, який є єдиною державною геоінформаційною системою відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Статтею 202 ЗК України передбачено, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом.

Державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера (ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Статтею 2 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що Державний земельний кадастр ведеться з метою інформаційного забезпечення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб при регулюванні земельних відносин; управлінні земельними ресурсами; організації раціонального використання та охорони земель; здійсненні землеустрою; проведенні оцінки землі; формуванні та веденні містобудівного кадастру, кадастрів інших природних ресурсів; справлянні плати за землю.

Поземельна книга належить до документів Державного земельного кадастру, які створюються під час його ведення (ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку (ч. 1 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Згідно ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі поділу чи об'єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника.

Частиною 5 ст. 37 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено внесення виправлень у відомостях про земельну ділянку на підставі рішення суду.

Пунктом 60 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 визначено, що запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду.

Як передбачено пунктом 4 вищевказаного Порядку, ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи.

Виходячи з вищезазначеного, саме до повноважень Держгеокадастру належить здійснення державної реєстрації земельних ділянок та скасування такої реєстрації.

Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтями 6 та 13 Конвенції гарантовано право на справедливий суд та на ефективний засіб юридичного захисту.

У розумінні статті 13 Конвенції ефективний засіб юридичного захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Новелою українського цивільного процесу є положення про те, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. 2 ст. 5 ЦПК України).

Як вбачається із матеріалів справи винесення судом рішення, яким визнано недійсним розпорядження райдержадміністрації та державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_5, не призвело до ефективного поновлення прав позивача на землю через неузгодженість між загальними положеннями цивільного та земельного законодавства із нормами, що регулюють питання державної реєстрації земельних ділянок.

На думку апеляційного суду суд першої інстанції правильно задовольнив позов, погодившись із заявленими позивачем вимогами, оскільки лише в такому випадку право позивача на землю буде ефективно захищено, а покликання державного органу на те, що вирішення порушеного питання неможливо до внесення відповідних змін у законодавство є необгрунтованим.

Вирішуючи вказаний спір по суті за правилами цивільного процесу апеляційний суд враховує, що дана справа стосується спору про право цивільне. Жодних дій чи бездіяльності органу державної влади позивач не оскаржує та не просить покласти судовим рішенням в даній справі будь-яких зобов'язань вчинити певні дії на суб'єкт владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Як передбачено п. 1 Положення про Відділу у Ківерцівському районі міжрайонного управління у Ківерцівському та Рожищенському районах Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, затвердженого наказом Головного управління від 6 січня 2017 року № 2, відділ є структурним підрозділом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, а тому не наділений статусом юридичної особи.

Помилка суду першої інстанції щодо розгляду справи за участі Відділу у Ківерцівському районі міжрайонного управління у Ківерцівському та Рожищенському районах Головного управління Держгеокадастру у Волинській області як співвідповідача не є підставою для скасування справедливого та правильного по суті рішення, оскільки участь у справі брало й Головне управління Держгеокадастру у Волинській області, яке має статус юридичної особи та є органом вищого рівня відносно Відділу.

Таким чином, суд першої інстанції, задовольняючи позов, правильно виходив з того, що наявність чинного запису про реєстрацію земельної ділянки у Поземельній книзі порушує його права як власника земельної ділянки.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, про те, що скасування розпорядження про виділення земельної ділянки та державного акта на право власності на земельну ділянку не може потягти за собою скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі є необгрунтованими, оскільки скасування запису в Поземельній книзі на підставі рішення суду передбачено пунктом 60 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача Головного управління Держгеокадастру у Волинській області залишити без задоволення.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 7 листопада 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді