ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6932/19 Справа № 202/235/17 Суддя у 1-й інстанції - Бєльченко Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 травня 2019 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Коменергосервіс» про визнання незаконними нарахувань, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Комунального підприємства «Коменергосервіс» (далі КП «Коменергосервіс») про визнання дій неправомірними та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що відповідач є постачальником гарячої води до його квартири. З жовтня 2014 року КП «Коменергосервіс» протиправно надсилає йому квитанції про оплату гарячого водопостачання по нормативах за чотирьох зареєстрованих у квартирі осіб, у зв`язку з тим, що він відмовився зробити повірку лічильника гарячої води за свій кошт, незважаючи на те, що голова житлово-будівельного кооперативу № 290 кожного місяця надає постачальнику КП «Коменергосервіс» інформацію про те, що за його адресою фактично проживають дві особи.

Крім того, з квітня 2015 року він відмовився від споживання гарячої води, про що неодноразово повідомляв відповідача, який тривалий час на його звернення відповіді не надавав, і лише 10 грудня 2015 року КП «Коменергосервіс» надало відповідь, яка зводиться до того, що він з ним договір не укладав, а тому не повинен здійснювати повірку лічильника.

Не дивлячись на те, що вентиль гарячої води був перекритий ще з 21 квітня 2015 року, про що 01 лютого 2016 року контролер водоканалу склав відповідний акт, який був переданий голові кооперативу, та направлений у абонентський відділ КП «Коменергосервіс», відповідач продовжує нараховувати заборгованість за неспожиту ним гарячу воду.

Посилаючись на наведене та з урахуванням уточнень позовних вимог, просив визнати нарахування за нормативами по гарячій воді з жовтня 2014 року по 16 травня 2019 року недійсними та стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 550 000,00 грн.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконними нарахування за нормативами по гарячій воді з жовтня 2014 року по 16 травня 2019 року по особистому рахунку 290-24007 за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що повірка квартирних засобів обліку гарячої води повинна була здійснюватися за рахунок тарифів на гаряче водопостачання, що є обов`язком виконавця послуг з водопостачання. Проте відповідачем не надано відповідних доказів на підтвердження того, що позивачу надсилалось повідомлення про необхідність проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки, а також докази відмови позивача у наданні допуску представникам виконавця послуг з гарячого водопостачання у здійсненні повірки лічильника.

Нарахування за нормативами по гарячій воді з жовтня 2014 року по даний час по особовому рахунку 290-24007 за адресою: АДРЕСА_1 , не можна вважати правомірними у зв`язку із чим, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині позову. Одночасно з цим, у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено, через недоведеність підстав для її відшкодування, які передбачені положеннями статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів».

Не погодившись із заочним рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкодискасувати та ухвалити у відповідній частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції у зазначеній частині є незаконним, необґрунтованим, оскільки він під психологічним тиском з вини відповідача повинен був доводити відсутність розкрадання гарячої води, що принизило його гідність.

Заочне рішення суду першої інстанції переглядається в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, оскільки оскаржується в частині вирішення позову про відшкодування моральної шкоди.

Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим положеннями ст.360 ЦПК України, не скористався.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою голови ОК ЖБК № 290 від 07.02.2017 року.

Рішенням Дніпровської міської ради від 15.07.2009 року № 39/48 виконувачем послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води у Лівобережній частині м. Дніпропетровська з 01.11.2009 року визначено КП «Коменергосервіс», тобто відповідач є виконавцем послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води до квартири, в якій мешкає позивач.

Відповідно до акту № 970 про допуск в експлуатацію квартирного лічильника гарячої води, представником ТЕС був проведений технічний огляд вузлу врахування гарячої води у споживача ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 та перевірено, що вузол врахування гарячої води встановлено відповідно до технічних умов, опломбований і допущений до експлуатації з 31.08.2006 року по дату повірки 01.06.2009 року (а.с.10).

14.04.2016 року КП «Коменергосервіс» повідомило ОСОБА_2 , дружину позивача, про те, що, оскільки вона не відреагувала на попередження про проходження повірки лічильника, нарахування оплати за гаряче водопостачання здійснюватиметься за нормативом відповідно до кількості зареєстрованих осіб. Перерахунок розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача або членів його сім`ї проводиться на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує їх відсутність.

З 01.07.2014 року КП «Коменергосервіс» зобов`язано було здійснювати повірку засобів обліку гарячої води своїм споживачам.

Визнаючи факт наявності у позивача установленого лічильника обліку гарячої води КП «Коменергосервіс» указувало, що лічильник не пройшов періодичної повірки, а тому нарахування за гаряче водопостачання повинно проводитись з урахуванням нормативів споживання.

Разом з тим, повірка квартирних засобів обліку гарячої води повинна була здійснюватися за рахунок тарифів на гаряче водопостачання, що є обов`язком виконавця послуг з водопостачання. Проте відповідачем не надано відповідних доказів на підтвердження того, що позивачу надсилалось повідомлення про необхідність проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки, а також докази відмови позивача у наданні допуску представникам виконавця послуг з гарячого водопостачання у здійсненні повірки лічильника.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що не можна вважати правомірними нарахування за нормативами по гарячій воді з жовтня 2014 року по даний час по особовому рахунку 290-24007 за адресою: АДРЕСА_1 , тому задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 в указаній частині позову.

Відмовляючи у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із відсутності обставин, за якими Закон України «Про захист прав споживачів» пов`язує право споживача на відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх такими, що відповідають матеріалам справи та вимогам чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про неправомірність відмови суду у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки з вини відповідача він під психологічним тиском з вини відповідача повинен був доводити відсутність розкрадання гарячої води, що принизило його гідність, не заслуговують на увагу, враховуючи наступні норми чинного законодавства.

Згідно з положеннями пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі № 6-1575цс16.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, з огляду на те, що не встановлено обставин, з якими закон пов`язує право позивача на відшкодування моральної шкоди, а тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди є таким, що відповідає вимогам Закону.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на неетичність поведінки судді ОСОБА_4 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки фактично зводяться до оскарження процесуальних дій судді при здійсненні нею правосуддя під час розгляду цивільної справи за його участі, які підлягають розгляду в іншому порядку, і не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про необхідність притягнення до судової відповідальності ОСОБА_5 та її підлеглих, не заслуговують на увагу у розумінні вимог ст.367 ЦПК України, оскільки не були предметом розгляду у суді першої інстанції, та висновків суду в оскарженій частині вирішення спору не спростовують.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення в оскаржуваній частині колегією суддів не встановлено, тому рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 травня 2019 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова