ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року

м.Суми

Справа №592/9122/19

Провадження № 22-ц/816/4488/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Орлова І.В.,

суддів: Собини О.І., Хвостика С.Г.

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче

об`єднання»

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 10 липня 2019 року (суддя Котенко О.А., дата складення повного судового рішення не зазначена), -

в с т а н о в и в :

12 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (далі ПАТ «СМНВО») з позовом про стягнення 30035 гривень заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позов мотивує тим, що з 1998 року по 11 червня 2018 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем, проте у день звільнення з нею не було проведено повного розрахунку, чим порушені її трудові права.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 липня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю та стягнуто з ПАТ «СМНВО» заборгованість по заробітні платі в сумі 30035,00 гривень, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 61735,45 гривень з послідуючим утримання з цієї суми податків і обов`язкових платежів. Суд також стягнув з відповідача у дохід держави судовий збір у розмірі 917,70 гривень.

АТ «СМНВО» з рішенням суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не погодилось та оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити рішення, зменшивши суму стягнутого на користь позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 61735,45 гривень до 57465,73 гривень.

Вимоги скарги обґрунтовані тим, що суд безпідставно взяв до уваги при обчисленні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, розрахунковий лист який не підтверджує факт заборгованості заробітної плати та посилається на довіку № 16-07/837 від 18 липня 2019 відповідно до якого середньоденна заробітна плата складає 356,93 гривень. При цьому, відповідач погоджується з висновком суду першої інстанції про запроваджений на підприємстві триденний робочий тиждень з робочими днями у понеділок, вівторок та середа та з кількістю робочих днів за які не було виплачено середньоденну заробітну плату при звільненні, що складає 161 робочий день.

Рішення в частині визначення кількості днів за які не було виплачено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення 30035,00 гривень заборгованості по заробітній платі не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки ціна позову 91770,45 гривень не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1921,00 гривень (прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2019 року) х 100 = 192100,00 гривень), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд зробив висновок, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ПАТ «СМНВО» з 25 серпня 1998 року, а 11 червня 2019 року позивачка звільнилася за власним бажанням у зв`язку із невиконанням власником умов колективного договору відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с. 5-6).

Наданим позивачкою та визнаним судом належним та допустимим доказом - розрахунковим листом за червень 2019 року заборгованість відповідача перед позивачем з виплати заробітної плати склала 30035,16 гривень (а.с. 10).

Відповідно до Індивідуальної відомості про застраховану особу, дохід позивачки за два останні місяці перед звільненням складає за квітень 7880,54 гривень та 7074,01 гривень за травень (а.с. 12).

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходив з того, що період затримки розрахунку при звільненні з 12 червня 2018 року по 10 липня 2019 року включає 161 робочих днів при триденному робочому тижні, тому, з урахуванням розміру середньоденної заробітної плати позивача, яка становить 383,45 гривень виходячи із Індивідуальної відомості про застраховану особу, стягнув з відповідача 61735,45 гривень. До правовідносин сторін суд застосував положення статті 116 і 117 КЗпП України.

З таким висновком колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується.

Відповідно до положень статті 43 Конституції України та статті 2 КЗпП України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За змістом статті 110 КЗпП України, при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Як передбачено ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Виходячи з пунктів 1-4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, з відповідними змінами (далі - Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема, у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку унормовано, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалою від 20 червня 2019 року (а.с. 13) Ковпаківський районний суд міста Суми встановив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, проте АТ «СМВО» не скористалося цим правом та не надало суду першої інстанції належних та допустимих доказів на спростування суми заборгованості по заробітній платі позивачки.

На день звернення позивачки до суду, АТ «СМНВО» своєчасно не виплатило ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати на момент звільнення, в результаті чого відповідач зобов`язаний виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про підтвердження розміру вищевказаної заборгованості по середньому заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Доводи апеляційної скарги про те, що невірний розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд апеляційної інстанції відхиляє.

До апеляційної скарги, як додатковий доказ, відповідач додав Довідку про середньоденну заробітну плату колишнього працівника ПАТ «Сумське НВО» ОСОБА_2 .К ОСОБА_3 (цех 237 р. м. 0474) № 16-07/837 від 18 липня 2019 (а. с. 25).

Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Докази неможливості подання до суду першої інстанції долучених до апеляційної скарги письмових документів з причин, що об`єктивно не залежали від нього, відповідач не надав. За таких обставин суд апеляційної інстанції зазначені письмові докази не приймає.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову. Підстав для скасування даного рішення за доводами апеляційної скарги немає.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу відповідача без задоволення, то відповідно до статті 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

На підставі пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України постанова апеляційного суду не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 7, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 10 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає. Дата складення повного судового рішення 07 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач І.В.Орлов

Судді: О.І. Собина

С.Г.Хвостик