ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року

м.Суми

Справа №585/1958/18

Номер провадження 22-ц/816/1027/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Хвостик С. Г.

з участю секретаря судового засідання - Попової А.П.,

у присутності:

позивача- ОСОБА_1,

представниака позивача ОСОБА_1 - адвоката Менька Д.Д.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 грудня 2018 року в складі судді Шульги В.О., ухваленого у м. Ромни Сумської області,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Роменської територіальної громади в особі Роменської міської ради, третя особа ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду позовом, просив визнати дійсним договір купівлі-продажу, визнати за ним право власності на житловий будинок та дві земельні ділянки.

Свої вимоги мотивував тим, що 25 квітня 2016 року між ним та ОСОБА_4 укладена попередня угода купівлі-продажу належних останній на праві власності житлового будинку АДРЕСА_1, земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,0694 га кадастровий номер НОМЕР_1, земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,068 га кадастровий номер НОМЕР_2

За умовами угоди позивач сплатив ОСОБА_4 2000 доларів США, ОСОБА_4 в свою чергу передала позивачу будинок, в якому він вже проживав з жовтня 2014 року, та земельні ділянки.

Таким чином він та ОСОБА_4 виконали всі істотні умови попереднього договору купівлі-продажу спірного будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельних ділянок.

Проте через хворобу ОСОБА_4 нотаріальне посвідчення договору було відкладено. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці 66 років вона раптово померла. За її життя договір купівлі-продажу будинку та земельних ділянок так і не був посвідчений нотаріально, у зв'язку з чим позивач, посилаючись на факт смерті ОСОБА_4, як підтвердження її безповоротного ухилення від нотаріального посвідчення укладеного між ними договору купівлі-продажу, просив задовольнити його позов.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав суду достатніх доказів на підтвердження своїх вимог.

У січні 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та постановити нове рішення про задоволення його позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не врахував, що сторони договору купівлі-продажу домовилися щодо усіх істотних його умов, відбулося повне виконання договору шляхом передачі нерухомого майна та земельної ділянки позивачу. Факт передачі позивачем грошових коштів ОСОБА_4 на виконання договору купівлі-продажу підтверджений п. 4 Попередньої угоди та свідками, які також підписали угоду. ОСОБА_4 ухилилася від нотаріального посвідчення договору у наслідок передчасної смерті, що є підставою для задоволення позову відповідно до вимог ч.2 ст.220 ЦК України.

Відзивів на апеляційну скаргу учасники справи не надали.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника адвоката Менько Д.Д., які підтримали доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на праві власності належав житловий будинок АДРЕСА_1, земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за цією ж адресою площею 0,0694 га, кадастровий номер НОМЕР_1, а також земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,068 га, кадастровий номер НОМЕР_2, за адресою: АДРЕСА_1

25 квітня 2016 року позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали попередню угоду про укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна та земельних ділянок, згідно з якою продавець ОСОБА_4 продає покупцю ОСОБА_1 нерухоме майно житловий будинок АДРЕСА_1, земельну ділянку загальною площею 0,0694 га, кадастровий номер НОМЕР_1 за цією ж адресою, земельну ділянку загальною площею 0,0680 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована за адресою: АДРЕСА_2

За пунктом 3 угоди сторони зобов'язалися нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу майна, вказаного в п.1 цієї угоди, в найкоротший строк після підготування та отримання продавцем всіх документів, необхідних для подання нотаріусу для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу.

За змістом пункту 4 указані в цій угоді будинок з надвірними будівлями та спорудами, земельні ділянки продаються за 2000 доларів США, які покупець сплачує продавцю при підписанні даної угоди. Факт отримання продавцем повної вартості будинку та земельних ділянок, що продаються, підтверджується підписанням продавцем та свідками цієї угоди.

Пунктом 5 угоди передбачено право покупця у подальшому проживати в будинку, що продається, в якому вже проживає з жовтня 2014 року, та зобов'язується оплачувати всі комунальні платежі за користування будинком. Факт передачі покупцю будинку та земельних ділянок підтверджується підписанням продавцем, покупцем та свідками цієї угоди.

Угода складена в письмовій формі, підписана ОСОБА_1, ОСОБА_4, а також двома свідками без зазначення їх прізвища та ініціалів (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла (а.с. 10).

Після смерті ОСОБА_4 на підставі претензії кредитора ПАТ «Альфа-банк» приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Сумської області Ганзя О.Б. заведена спадкова справа № 55/2018 від 05 червня 2018 року. Заповіт ОСОБА_4 не посвідчувався, свідоцтво про право на спадщину не видавалося (а.с. 78, 79).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд виходив з того, що договір купівлі-продажу, який підлягає нотаріальному посвідченню, суду не наданий, докази на підтвердження виконання сторонами договору в матеріалах справи відсутні, крім того, позивачем не доведено ухилення ОСОБА_4 від укладення договору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки судом правильно встановлені фактичні обставини справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню є укладеним з дня такого посвідчення.

За змістом ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Посилання позивача на ту обставину, що факт виконання позивачем своїх зобов'язань за договором, а саме передачі ОСОБА_4 коштів за будинок та земельні ділянки засвідчений п. 4 Попередньої угоди вірно відхилені місцевим судом, оскільки зазначена угода не відповідає вимогам цивільного законодавства щодо її форми.

Враховуючи, що предметом договору купівлі-продажу, який планували укласти ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є земельні ділянки та нерухоме майно, попередній договір належало укладати за формою основного договору, тобто у письмовій формі з нотаріальним посвідченням. Сторони не виконали вимог закону щодо нотаріального посвідчення попереднього договору, а тому в силу ч. 1 ст. 220 ЦК України він є нікчемним, а отже таким, що не створює правових наслідків, факту передачі коштів посвідчувати не може і домовленість сторін щодо усіх істотних умов договору не підтверджує.

Однією з умов визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначив, що після підписання попередньої угоди, отримання ОСОБА_4 звітів про експертно-грошову оцінку земельної ділянки та витягів із Державного земельного кадастру вони планували звернутися до нотаріуса з метою укладання договору купівлі-продажу, проте через хворобу ОСОБА_4 відклали свої наміри до її одужання. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла.

З матеріалів справи вбачається, що за замовленням ОСОБА_4 28 квітня 2016 року була проведена оцінка житлового будинку № АДРЕСА_1 датою завершення складання висновку у звіті зазначено 10 травня 2016 року (а.с. 19-20).

27 квітня 2016 року також за замовленням ОСОБА_4 була проведена оцінка належних їй земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_1, НОМЕР_2, які були предметом попередньої угоди. Термін дії звітів - 6 місяців (а.с. 21-24).

Витяги з Державного земельного кадастру про вказані земельні ділянки сформовані на запит ОСОБА_4 03 червня 2016 року (а.с. 25-28).

Позивач підтвердив у своєму позові, що ОСОБА_4 отримала всі необхідні документи для укладання договору купівлі-продажу та його нотаріального посвідчення, при цьому підставою своїх позовних вимог ОСОБА_1 вказав - її ухилення від нотаріального посвідчення договору купівлі продажу, але доказів того, що саме ОСОБА_4 відмовлялась від посвідчення договору, не з'являлася до нотаріуса, не надавала документів, вчиняла інші дії або бездіяльність спрямовані на ухилення від вчинення нотаріальних дій у період з червня 2016 року, коли вже були зібрані усі необхідні документи, і до 01 березня 2017 року позивач суду не надав.

Доводи ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_4 безповоротно ухилилась від нотаріального посвідчення договору в наслідок смерті, висновків суду першої інстанції також не спростовують, а тому відхиляються апеляційним судом з наступних підстав.

Поняття ухилення містить в собі вольову складову, тобто дії або бездіяльність особи, яка ухиляється, є усвідомленими і умисними, вона самостійно приймає рішення про вчинення таких дій або бездіяльності з метою відвернення певних небажаних для неї юридичних фактів або дій.

З огляду на зазначене факт природної смерті особи жодним чином не співвідноситься зі змістом поняття ухилення від вчинення дії, а тому положення частини 2 ст. 220 ЦК України у даному випадку застосуванню не підлягають.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про те, що позивачем не було доведено належними допустимими доказами факту погодження сторонами усіх істотних умов договору, його повного або часткового виконання, а також ухилення ОСОБА_4 від його виконання, а тому дійшов вірного висновку про відмову у задоволення вимоги позивача про визнання дійсним договору купівлі-продажу, а також похідної вимоги про визнання за ним права власності на домоволодіння та дві земельні ділянки.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд апеляційної інстанції визнає, що наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду по суті спору не спростовують, а також не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття судового рішення про скасування чи зміну оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на те, що справа є незначної складності, колегія суддів визначає її як малозначну згідно з п. 2 ч. 6 ст. 19, ч. 4 ст. 274 ЦПК України, тому відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 01 березня 2019 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Т. А. Левченко

С. Г. Хвостик