Справа № 263/5515/19
Провадження № 2/263/1543/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

04 листопада 2019 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Музики О.М.,

за участю секретаря Налісної Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Маріупольської міської ради, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Маріупольської міської ради, в якому позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що він є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 З народження ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , які є доньками позивача, зареєстровані у вказаному будинку як члени сім`ї власника та проживали у ньому. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України неповнолітні діти відповідачів, які є онуками позивача, також зареєстровані у вказаному будинку. У 2015 році відповідачі виїхали до іншого місця проживання та у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з цього часу не проживають

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що позивач здійснює оплату комунальних послуг з урахуванням реєстрації місця проживання відповідачів у вказаному будинку, керуючись ст. ст. 391, 396, 405 ЦК України, позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідачі не скористалися своїм правом та відзив на позов на адресу суду не направили.

Від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій він заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Представник третьої особи Пузіна Ж.І. надала суду клопотання про розгляд указаної справи без участі представника Служби у справах дітей по Центральному районі з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Рух справи.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 квітня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03 липня 2019 року прийнято відмову ОСОБА_1 від його позову до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та закрито провадження у справі в цій частині позовних вимог.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 04 листопада 2019 року вирішено провести заочний розгляд справи.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого.

Судом установлено, що відповідно до реєстраційного посвідчення від 07 липня 1993 року, виданого Бюро технічної інвентаризації м. Маріуполя, будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03 липня 1993 року.

З копій свідоцтв про народження Серії НОМЕР_1 та Серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є доньками ОСОБА_1 .

Згідно з довідкою від 11 листопада 2003 року, виданою Маріупольським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, 04 жовтня 2003 року в Маріупольському міському відділі реєстрації актів громадянського стану зареєстроване одруження ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_9 .

Відповідно до довідки № 02-147-2064, виданої Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг 14 грудня 2018 року, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Згідно з довідкою, виданою КМН «Новоселівка» 20 лютого 2019 року, та актом, складеним 20 лютого 2019 року, ОСОБА_1 проживає один за адресою: АДРЕСА_1 .

Оцінка доказів.

За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Представлені суду докази відповідають змісту статей 77 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення.

У суду відсутні мотиви, які є підставою для відхилення цих доказів.

Враховуючи наведене, досліджуючи представлені суду докази, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог, а саме, що відповідачі не проживають за місцем реєстрації без поважної причини більше одного року.

Предметом спору (зміст спірних правовідносин) у справі є визнання доньки позивача ОСОБА_2 та неповнолітнього онука позивача ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, внаслідок відсутності їх у постійному місці проживання понад однин рік на підставі ст. 405 ЦК України.

Щодо правових підстав для вирішення заявленого спору по суті.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Враховуючи, що квартира є власністю позивача, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ст. ст. 383, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом.

Отже, положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

На підставі викладеного, враховуючи, що позивачу належить на праві власності будинок за адресою: АДРЕСА_1 , знайшли підтвердження обставини відсутності відповідача ОСОБА_2 без поважних причин понад один рік у вказаному будинку, судом не встановлено домовленості між власником та ОСОБА_2 , які б вказували на поважність такої відсутності останньої, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, суд враховує наступне.

Частиною 2 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до частини 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно з ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Тобто неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

На підставі викладеного, враховуючи, що ОСОБА_3 не досяг повноліття, а відтак не набув повної цивільної дієздатності, причини його не проживання за місцем реєстрації не залежать від його волі, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків, у зв`язку з чим необхідно дійти висновку про відсутність підстав для визнання його таким, що втратив право користування спірним будинком з підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України.

Такі висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 711/4431/17 (провадження № 61-11933св18).

Не сплата дитиною коштів за користування житлово-комунальними послугами також не може бути підставою для визнання її такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням, оскільки позивач (за доведеності понесення ним таких витрат одноособово) не позбавлений можливості ставити питання про їх відшкодування до законних представників (батьків) дитини.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

У справі судовими витратами є сплачений позивачем судовий збір у розмірі 768,4 грн., який пов`язаний із розглядом справи, відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про судовий збір», зокрема щодо розміру його сплати при подачі позову, тому з урахуванням висновку суду про задоволення позову в частині визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, такий підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР, ст. ст. 16, 385, 405 ЦК України, ст. ст. 5. 12, 13, 141, 206, 263-265, 280 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Маріупольської міської ради, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про сторін у справі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт № НОМЕР_3 , ІПН НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя О.М. Музика