Справа № 461/283/18 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/1858/18 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Крайник Н.П.

суддів Шеремети Н.О., Цяцяка Р.П.

при секретарі Куцик І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Центральної міської лікарні м. Рівне на рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Центральної міської лікарні м. Рівне про стягнення заробітної плати за період відпустки,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася з позовом до Центральної міської лікарні м.Рівне, в якому просила стягнути з відповідача на її користь 1251,50 грн. у якості оплати місячної відпустки до початку підготовки в інтернатурі.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що у 2012 році закінчила Львівський національний медичний університет ім. Данила Галицького, після чого отримала направлення на роботу у Центральну міську лікарню м. Рівне. Згідно вказаного направлення датою прибуття на роботу є 01.08.2012 року. В порушення вимог п.7.1 Наказу МОЗ №291 від 19.09.1996 року та п.24 Постанови КМУ №992 від 22.08.1996 року, відповідач не оплатив їй місячну відпустку до початку навчання в інтернатурі. Просила стягнути з відповідача 1251 грн. 50 коп. належної їй оплати місячної відпустки до початку підготовки в інтернатурі.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з Центральної міської лікарні м. Рівне на користь ОСОБА_2 1251,50 грн. місячної оплати за відпустку до початку підготовки в інтернатурі. Стягнуто з Центральної міської лікарні м. Рівне на користь держави 704,80 грн. судового збору.

Рішення в апеляційному порядку оскаржила Центральна міська лікарня м. Рівне. Вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначає, що наказом № 104-к від 01 серпня 2012 року ОСОБА_2 було прийнято на посаду лікаря-інтерна Центральної міської лікарні м. Рівне за спеціальністю «Нейрохірургія». Підставою для прийняття на роботу в Центральну міську лікарню м. Рівне був наказ управління охорони здоров'я Рівненської ОДА № 363-к від 31.07.2012 року, направлення на роботу № 115 та заява ОСОБА_2 від 02.08.2012 року. Наказом № 104 від 29 липня 2016 року ОСОБА_2 була звільнена із займаної посади за систематичне порушення трудової дисципліни. Із заявою про надання відпустки до початку підготовки в інтернатурі з виплатою допомоги в розмірі стипендії не зверталась, наказ про надання відпустки та виплату допомоги лікарнею не видавався. Перше звернення ОСОБА_2 з вимогою оплатити їй місячну відпустку було датовано 28 вересня 2017 року, тобто через п»ять років після виникнення у неї права на таку відпустку. Крім того, в порушення вимог ст.80 ЦПК України, суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги довідку з Приватбанку про зарахування коштів (заробітної плати) 14.05.2012 року з Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького на картку ОСОБА_2, як доказ розміру місячної стипендії, виплаченої в останній місяць її навчання. Вважає, що така інформаційна довідка з Приватбанку не може бути доказом про розмір стипендії, оскільки не містить інформації про призначення стипендії та її розмір, а підтверджує лише зарахування коштів на рахунок позивача у вигляді заробітної плати. Крім того, суд не застосував до даних правовідносин позовну давність. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, судові витрати покласти на позивача.

У засіданні суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2 проти скарги заперечила. Просила у задоволенні скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Представник відповідача Гурська Н.О. скаргу підтримала, просила скаргу задоволити, рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Крім того, надала додаткові пояснення, у яких зазначила, що виплата допомоги в розмірі місячного стипендії на час відпустки до початку підготовки в інтернатурі могла мати місце лише за заявою позивачки та видачі відповідного наказу Центральною міською лікарнею м. Рівне, оскільки виплата будь-яких коштів без видачі відповідного наказу, є порушенням ведення бухгалтерського обліку установи, крім того, зазначена виплата є допомогою, та виплата компенсації такої при звільненні чинним законодавством не передбачена.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, колегія суддів дійшов висновку, що скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до п.24 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням (в редакції чинній на момент виникнення даних правовідносин), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року №992 молодим фахівцям, які одержали направлення на роботу після закінчення вищого навчального закладу, надається відпустка тривалістю 30 календарних днів. За час відпустки молодим фахівцям виплачується допомога у розмірі академічної або соціальної стипендії, яку вони отримували в останній місяць навчання у вищому навчальному закладі (крім додаткової соціальної стипендії, що виплачується особам, які постраждали від Чорнобильської катастрофи) за рахунок замовника. Після укладення трудового договору на молодих фахівців поширюються усі види соціального захисту, передбачені колективним договором працівників підприємства, установи, організації.

Відповідно до ч.1 ст.1 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

До структури заробітної плати згідно ст.2 ЗУ «Про оплату праці» входить: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Встановлено, що позивач після закінчення навчання у Львівському національному медичному університеті ім. Данила Галицького у 2012 році отримала направлення на роботу під №115, згідно якого була скерована в розпорядження УОЗ Рівненської ОДА у Рівненську ЦМЛ для роботи на посаді лікаря-нейрохірурга. У направленні встановлено дату прибуття на роботу - 01.08.2012 року, що підтверджується копією направлення.

Згідно витягу з наказу №104-к від 01.08.2012 року «Про прийняття лікарів-інтернів в ЦМЛ м.Рівне» позивача ОСОБА_2 прийнято на посаду лікаря-інтерна в ЦМЛ м.Рівне з виплатою заробітної плати в Центральній міській лікарні за спеціальністю «Нейрохірургія» з 01.08.2012 року по 30.06.2015 року.

Матеріалами справи встановлено, що після закінчення інтернатури ОСОБА_2 була переведена на посаду лікаря-нейрохірурга для надання цілодобової допомоги з 01.08.2015 року (наказ № 93-к від 23.07.2015 року). Наказом від 29 липня 2016 року ОСОБА_2 була звільнена з займаної посади за систематичне порушення трудової дисципліни.

Із заявою про оплату місячної відпустки до початку підготовки в інтернатурі, на яку вона мала право в липні 2012 року, ще до укладення з нею трудового договору, звернулася до відповідача лише 28 вересня 2017 року. тобто після її звільнення з роботи.

Як вбачається з матеріалів справи, заяви про надання місячної відпустки до початку підготовки в інтернатурі з виплатою допомоги у розмірі академічної або соціальної стипендії, яку вона отримувала в останній місяць навчання у вищому навчальному закладі, позивачка не зверталася, з цього приводу відповідачем - Центральною міською лікарнею м. Рівне відповідний наказ не видавався.

Управлінням держпраці у Рівненській області №17-04/1930 від 25.05.2017 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 щодо оплати місячної відпустки до початку підготовки в інтернатурі встановлено, що відповідно до п.7.1 Положення № 291 молодим спеціалістам, які мають направлення на роботу, надають місячну відпустку до початку підготовки в інтернатурі, оплачує її замовник, до якого вони направлені на роботу. Проте, для отримання такої відпустки роботодавцю необхідно надати довідку з вищого навчального закладу про отримання стипендії в останньому семестрі навчання. До відділу кадрів довідка з навчального закладу ОСОБА_2 не надавалась, її письмова заява з проханням надати таку відпустку не надходила ( а.с.10).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, районний суд виходив з того, що оплата місячної відпустки до початку підготовки в інтернатурі входить в структуру заробітної плати та відноситься до додаткової заробітної плати, Наказ МОЗ №291 від 19.09.1996 року та Постанова КМУ№992 від 22.08.1996 року не передбають обов»язку подання заяви до роботодавця щодо надання оплати місячної відпустки до початку підготовки в інтернатурі, законодавством не врегульовано порядок виплати компенсації невикористаної відпустки до початку підготовки в інтернатурі, однак відсутня норма права, яка б не дозволяла здійснити виплату вказаної допомоги при невикористанні такої відпустки.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

До структури заробітної плати згідно ст.2 ЗУ «Про оплату праці» входить: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Порядком працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року №992 передбачено, що молодим фахівцям, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням та які одержали направлення на роботу після закінчення вищого навчального закладу, надається відпустка до початку підготовки в інтернатурі тривалістю 30 календарних днів з виплатою допомоги у розмірі академічної або соціальної стипендії, яку вони отримували в останній місяць навчання у вищому навчальному закладі за рахунок замовника. Після укладення трудового договору на молодих фахівців поширюються усі види соціального захисту, передбачені колективним договором працівників підприємства, установи, організації.

Зазначений Порядок є спеціальним нормативним актом, який регулює взаємовідносини випускників вищих навчальних закладів і замовника до укладення з ними трудового договору. Відтак, допомога у розмірі академічної або соціальної стипендії, яку випускники отримували в останній місяць навчання у вищому навчальному закладі, при наданні відпустки до початку підготовки в інтернатурі тривалістю 30 календарних днів, не є складовою частиною заробітної плати, яка відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» є винагородою, обчисленою, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Враховуючи, що допомога у розмірі академічної або соціальної стипендії випускникам вищого навчального закладу виплачується у разі надання їм відпустки ще до початку підготовки в інтернатурі, тобто до укладення з ними трудового договору, таку не може бути віднесена до структури заробітної плати.

Крім того, до укладення з відповідачем трудового договору позивач не подавала заяви про надання їй відпустки до початку підготовки в інтернатурі, що є виключно її правом, а не обов»язком замовника надавати таку відпустку, не надала замовнику довідку з навчального закладу у розмірі академічної або соціальної стипендії, яку вона отримували в останній місяць навчання у вищому навчальному закладі, то за відсутності відповідного наказу про надання такої відпустки, у відповідача не може виникнути обов»язок компенсації такої допомоги при звільненні позивача з роботи, оскільки зазначене не передбачено Порядком працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року №992.

З наведених мотивів, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Центральної міської лікарні м. Рівне задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 лютого 2018 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_2 до Центральної міської лікарні м. Рівне про стягнення заробітної плати за період відпустки відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 26.02.2019 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Шеремета Н. О.

Цяцяк Р. П.