РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 369/413/17

пр. № 2/759/464/19

21 лютого 2019 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Миколаєць І.Ю.

при секретарі Шелудько В.В.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про усунення перешкод щодо участі у вільному спілкуванні з дитиною та її вихованні батьком, який проживає окремо від неї,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод щодо участі у вільному спілкуванні з дитиною та її вихованні батьком, який проживає окремо від неї.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем 18.09.2010 року було зареєстровано шлюб, від якого вони мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з матір'ю. 15.12.2015 р. рішенням суду шлюб було розірвано. Відповідач різними способами перешкоджає спілкуванню позивача із дитиною, та пропонує спілкування з дитиною у форматі який є неприпустимим для позивача, тобто на її умовах та у її присутності. 06.07.2016 р. Службою у справах дітей Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації було затверджено розпорядження № 417 щодо участі позивача у вихованні малолітньої дитини, та оскільки вимоги позивача були задоволені лише частково, останній вважає дане розпорядження несправедливим та таким, яке має ознаки дискримінації по відношенню до нього та його батьківських прав. Оскільки відповідач ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, та не надає точної адреси її проживання та проживання їх спільної дитини, та з огляду на те, що позивач суворо дотримується та сумлінно виконує рішення опікунської ради та сплачує аліменти, призначені рішенням апеляційного суду Київської області, тому позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить суд визначити та затвердити:

1.Новий розклад побачень з дитиною: кожну другу та четверту суботу спілкування з донькою з 10-ої ранку по 10-ої ранку кожної другої та четвертої неділі; дні народження дитини та батьків, державні свята почергово з батьками; для усунення суперечок визначити час спілкування дитини з батьком у батьківську чергу, на день народження дитини та батька, державні свята з 10-ої ранку по 20-ту годину вечора, у разі якщо мова йде про Новий рік та Різдво з 10-ої ранку по 10-у ранку наступного дня; у разі хвороби дитини та субота, яку вона не змогла провести разом з батьком через хворобу, переноситься на наступну найближчу або наступні суботи у разі якщо дитина хворіла тривалий час; у разі хвороби дитини на державні свята, день народження дитини, якщо вони припадають на чергу батька то віддаються батькові з наступного разу матері.

2.Погодити його безперешкодне пересування разом з донькою у межах України з метою відпочинку та відвідування рідні з його боку: погодити його майбутні поїздки разом з ОСОБА_3 з метою відпочинку тривалістю не більше трьох тижнів раз на рік.

3.Зобов'язати ОСОБА_2 відшкодувати йому матеріальні витрати на які він змушений був піти захищаючись від несправедливої поведінки ОСОБА_2 відповідно до статті 158 СК України.

4.Зобов'язати ОСОБА_2 надавати позивачу на вимогу наступні документи: щодо стану здоров'я дитини (довідки про стан здоров'я дитини, результати оглядів); документів щодо відряджень якщо відрядження припадає на його з донькою день.

5.Зобов'язати ОСОБА_2 надавати інформацію щодо поточного проживання дитини та у разі його зміни повідомляти за тиждень або смс- повідомленням або електронним листом.

6.У разі виникнення якихось непередбачуваних форс-мажорних ситуацій (смерть рідної людини, нещасний випадок тощо) які б призвели до унеможливлення побачення з донькою за розкладом, повідомляти позивача негайно та надавати підтверджуючи наявність факту документи.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.01.2017 року було відкрито провадження, проте в судовому засіданні 28.04.2017 р. ОСОБА_2 повідомила, що проживає в АДРЕСА_3 , що не відноситься до територіальної підсудності Києво-Святошинського районного суду Київської області.

21.04.2017 р. відповідачем надано до суду заперечення на позовну заяву, в якій остання просить у задоволенні позову відмовити з огляду на те, що позивач не надав докази на підтвердження вимог на підтвердження обставин створення відповідачкою перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.04.2017 року справу за позовом ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод щодо участі у вільному спілкуванні з дитиною та її вихованні батьком, який проживає окремо від неї, було направлено за підсудністю до Святошинського районного суду м. Києва.

Згідно автоматизованої системи документообігу вказану справу передано в провадження судді Миколаєць І.Ю.

Ухвалою суду від 01.06.2017 р. справу прийнято в провадження судді Миколаєць І.Ю.

14.11.2017 р. залучено Службу у справах дітей Києво-Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, яка розташована за адресою: 03115, м. Київ, просп. Перемоги,126 до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог.

У судовому засіданні позивач підтримав свою позовну заяву та просить задовольнити її з вимог, викладених у ній.

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, та просить визначити ОСОБА_1 спосіб його участі у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3

Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації просить розглядати справу без присутності представника служби та просить врахувати висновок Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення способів участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої ОСОБА_3 (а.с. 77, 104, 158, 205, 233).

Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області просить вирішити питання відповідно до вимог чинного законодавства та просить розглядати справу без присутності представника служби (а.с. 152, 203, 225).

Суд, вислухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82 ЦПК України).

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.12.2015 року шлюб, зареєстрований 18.09.2010 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1405, розірвано (а.с. 15, 16).

Від цього шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції м. Києва, про що зроблено актовий запис № 2591 (а.с.14).

Встановлено, що сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, при цьому дитина проживає із матір'ю - ОСОБА_2

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 12.09.2016 р. рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.07.2016 р. скасоване та ухвалене нове, яким стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 900,00 грн. (а.с. 27-29).

Відповідач виконує дане рішення суду, сплачуючи аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 30-38, 183-194).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до органів Національної поліції у м. Києві, Святошинської РДА та Служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації із заявами щодо неправомірних дій з боку відповідача, що полягали в перешкоджанні зустрічам з донькою (а.с. 25, 26, 210, 211, 212, 215).

Відповідно до акту обстеження від 15.02.2017 р., складеного працівниками Служби у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, житлово-побутові умови проживання ОСОБА_1 створені належним чином (а.с. 81).

Відповідач з дитиною проживає в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до акту обстеження від 21.02.2017 р., складеного працівниками Служби у справах дітей Святошинської РДА в м. Києві, житлово-побутові умови проживання ОСОБА_3, за адресою: АДРЕСА_1, створені належним чином (а.с. 80).

Розпорядженням Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації № 417 від 06.07.2016 року встановлено громадянину ОСОБА_1 наступний графік побачень з малолітньою дочкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: друга, четверта субота кожного місяця з 10.00 год. до 18.00 год.; дні народження дитини, державні свята почергово з батьками (а.с. 17).

Згідно Висновку Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 01.03.2017 року № 107-10/1666 встановлено, що з метою захисту прав та інтересів дитини, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Святошинської РДА в м. Києві було рекомендовано визначити способи участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкування з донькою ОСОБА_3, а саме: другу суботу кожного місяця з 10 год. 00 хв. до 10 год. 00 хв. неділі; четверту суботу кожного місяця з 10 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; державні свята почергово з батьками; дні народження дитини почергово з батьками; 14 днів спільного відпочинку в літній період під час відпустки батька (а.с. 78-79).

Служба у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області надає до суду акт обстеження житлово-побутових умов проживання сім'ї, а саме квартири АДРЕСА_2, де проживає ОСОБА_1, де зазначено, що житлово-побутові умови проживання громад. ОСОБА_1 створені належним чином (а.с. 153).

Як зазначає позивач, відповідач позбавив позивача повноцінно спілкуватися та брати участь у вихованні доньки, строюючи перешкоди в їх спілкуванні.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Тобто права та обов'язки матері та батька щодо дитини є рівними навіть тоді, коли вони не є подружжям. На обсяг батьківських прав та обов'язків не впливає та обставина, що один із батьків проживає окремо від дитини.

Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину.

Відповідно ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34 , 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Конвенція про права дитини у пункті 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Крім того, ч. 3 ст. 9 Конвенції проголошує правило про те, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

З наведених вище норм діючого законодавства можна зробити висновок, що сторони по справі зобов'язані здійснювати свої батьківські обов'язки щодо дитини, мають право на спілкування з дитиною, її виховання.

Інтереси дитини захищаються передусім, і не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Слід звернути увагу на положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Своєю промовою у судових дебатах позивач просить при ухваленні рішення дотриматись встановленого висновком Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 01.03.2017 року № 107-10/1666 графіку на який він погоджується.

Таким чином, враховуючи надані сторонами пояснення та докази, суд приходить до висновку, що доцільним буде, з урахуванням Висновку Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 01.03.2017 року № 107-10/1666, встановити наступний час спілкування: - у другу та четверту суботу кожного місяця з 10 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; - у державні свята почергово з батьками;- у дні народження дитини почергово з батьками;- 14 днів спільного відпочинку в літній період під час відпустки батька за умови надання останнім доказів належного харчування та проживання дитини відповідно до її віку і за рахунок батька.

Відповідно до положень ч.1 ст.3, ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно Принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов'язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім'ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім'ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, беручи до уваги Висновок Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 01.03.2017 року № 107-10/1666, враховуючи те, що позивачем не було доведено жодними належними і допустимими доказами факт того, що відповідач умисно чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з донькою, оскільки поведінка відповідача коли вона з дитиною розпочала винаймати інше житло, є вимушеною, тому позовні вимоги в частині способу участі у вихованні дитини підлягають частковому задоволенню, а саме, шляхом визначення ОСОБА_1 способу його участі у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановивши наступний час спілкування: - у другу та четверту суботу кожного місяця з 10 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; - у державні свята почергово з батьками;- у дні народження дитини почергово з батьками;- 14 днів спільного відпочинку в літній період під час відпустки батька за умови надання останнім доказів належного харчування та проживання дитини відповідно до її віку і за рахунок батька, проте, позовні вимоги в іншій частині не підлягають задоволенню, оскільки, позивачем не чітко визначені інші вимоги та не обґрунтовано яким чином підлягають виконанню інші позовні вимоги, які в майбутньому неможливо буде виконати.

Керуючись ст. ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 141, 258, 262, 264, 265, 268, 352-353 ЦПК України; ст.ст. 141, 157, 159, 161 Сімейного кодексу України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, ЗУ «Про охорону дитинства», суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про усунення перешкод щодо участі у вільному спілкуванні з дитиною та її вихованні батьком, який проживає окремо від неї - задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_1 спосіб його участі у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановивши наступний час спілкування:

- у другу та четверту суботу кожного місяця з 10 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.;

- у державні свята почергово з батьками;

- у дні народження дитини почергово з батьками;

- 14 днів спільного відпочинку в літній період під час відпустки батька за умови надання останнім доказів належного харчування та проживання дитини відповідно до її віку і за рахунок батька.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, понесені останнім витрати на сплату судового збору у розмірі 640,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду м. Києва, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю. Миколаєць