Справа № 431/5242/19
Провадження № 2/431/1248/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2019 року Старобільський районний суд Луганської області

у складі:

головуючого - судді Воронкіна О.А.,

за участі секретаря с/з Савкової Т.Є.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження в залі суду в м. Старобільську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про стягнення частини нарахованої, але не виплаченої недоотриманої пенсії у порядку спадкування за законом,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Старобільського районного суду Луганської області з позовною заявою до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про стягнення частини нарахованої, але не виплаченої недоотриманої пенсії у порядку спадкування за законом, в якому просила суд стягнути з відповідача частину нарахованої, але не виплаченої недоотриманої пенсії у порядку спадкування за законом у розмірі 22926,94 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 . Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді: пенсії, яка була нарахована, але не виплачена за життя ОСОБА_2 пенсійним фондом. Позивач ОСОБА_1 звернулася до УПФУ в м. Лисичанську Луганської області з заявою і відповідним пакетом документів з метою отримання недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 у розмірі 65450,00 грн.. Раніше приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.02.2019 року відповідно до спадкової справи № 166/2018 на вищезазначену суму 65450,00 грн. у якості недоотриманої пенсії за життя спадкодавця. Нотаріальне свідоцтво було надано приватним нотаріусом на підставі відповіді відповідача № 735/02-02 від 23.01.2019 року. На підставі заяви і наданого пакету документі для отримання недоотриманої пенсії 21.02.2019 року відповідачем видано разове доручення № 44/75 на виплату недоотриманої пенсії, але з незрозумілих причин сума зазначена у дорученні від не співпала з раніше заявленою у нотаріальному свідоцтві про право на спадщину за законом від 07.02.2019 року і склала лише 42523,06 грн., що відрізняється в сторону значного зменшення на 22926,94 грн. У подальшому у добровільному порядку до теперішнього часу рішення суду у повному обсязі не виконане, а тому звернулася до суду за захистом.

Позивач у судове засідання не з`явилася, в позові просили суд розглядати справу за її відсутності та відсутності її представника ОСОБА_3 , позовні вимоги підтримані у повному обсязі.

Відповідач - представник УПФУ в м. Лисичанську Луганської області до суду не з`явився, надав відзив в якому просив суд розглянути справу без його участі та відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки розрахунок недоотриманої пенсії за минулий період за померлої ОСОБА_2 проведено у відповідності до ст.46 Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме дати звернення 01.02.2016 року по 30.11.2018 року. Також у відповіді на запит приватного нотаріуса за вих..№ 735/02-02 від 13.01.2019 року відповідач наголошував, що розмір недоотриманої пенсії може бути зменшено в залежності від дати звернення спадкоємців до органів ПФУ. Таким сином, позивач була повідомлена заздалегідь про норми чинного законодавства.

Згідно положень ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи наведене, судом розгляд справи по суті здійснюється за відсутності учасників справи, на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені у позові доводи, повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується матеріалами справи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

Після його смерті зашилося спадкове майно у вигляді грошових коштів, які були нараховані, але не виплачені за життя ОСОБА_2 .

Позивач мала намір прийняти спадщину, яка залишилася після смерті матері, про що приватний нотаріус Старобільського нотаріального округу Луганської області Ганшин В.О. видав свідоцтво про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію у розмірі 65450,00 грн., яка належала спадкодавцю, що підтверджується листом УПФУ в місті Лисичанську Луганської області № 735/02-02 від 23.01.2019 року.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що с падкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України, д о складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми пенсії, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Суд зазначає, що ЦК України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Суд наголошує, що ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» обмежує трирічним строком виплату за минулий час тих нарахованих сум пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини. У демократичній, соціальній, правовій державі, якою згідно статті 1 Конституції є Україна, смерть пенсіонера не може визнатись тією причиною, через яку він не отримав пенсію "з власної вини".

Суд вважає, що правовідносини з приводу нарахування та обліку недоотриманої пенсії померлого пенсіонера мають регулюватись спеціальною статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» без урахування норм ст.46.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За приписами ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Під час розгляду цієї справи суд виходить з аналізу прецедентної практики Європейського Суду з прав людини (ЄСПЛ), яка свідчить про важливість дотримання державою принципу «правомірних або законних очікувань» та захист прав людини через призму цього принципу, так у рішенні ЄСПЛ «Федоренко проти України» суд нагадав, що відповідно до його прецедентної практики поняття «майно» може поширюватися на «наявне майно» або активи, включаючи претензії, щодо яких заявник може обґрунтовано стверджувати, що він принаймні має «законні сподівання» ефективно скористатися правом власності. Натомість сподівання на визнання права власності на майно, яким тривалий час неможливо було користуватися ефективно, не може вважатися «майном» у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції; це також стосується умовної вимоги, яка втрачає силу внаслідок недотримання цієї вимоги. Відповідно до прецедентного права Суду будь-яке втручання має підтримувати «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо дотримання основоположних прав окремої особи. Намагання забезпечити цей баланс відображене в структурі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Тому мають бути витримані розумні пропорції між використаними засобами і досягнутими цілями. Більше того, так само, як і в інших сферах соціальної, фінансової та економічної політики, національні органи мають певну свободу розсуду під час прийняття і виконання законів, що регулюють питання власності та договірні відносини. Цю свободу розсуду все ж таки мають контролювати європейські структури. Тому Суд повинен був упевнитися, чи не були перевищені надані Урядові межі свободи розсуду, тобто чи застосовано в цій справі доктрину «ultra vires» (хоча й законну саму по собі) з урахуванням принципу пропорційності. У справі «Вольф- ОСОБА_4 фон Мальтцан та інші» ЄСПЛ зробив висновок про те, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої що може вважатись активом: вона повинна мати обґрунтовану закону підставу, якою зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (зокрема пенсійних, допомоги) на момент дії цієї норми є активом, на який може розраховувати громадянин як на свою власність.

В даному випадку предметом спору є захист права позивача на одержання суми недоотриманої пенсії, яка належала спадкодавцю і яку спадкоємець, маючи законне сподівання може отримати від держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За приписами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

За змістом листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Позивач звернувся до суду через об`єктивні обставини, незалежні від його волі, які позбавляють його можливості оформити спадкові права і отримати спадщину, а тому, з урахуванням принципу верховенства права, наявності у нього законних очікувань на отримання у спадок належної його спадкодавцю соціальної виплати, його право підлягає захисту судом.

Заперечення відповідача - УПФУ в м. Лисичанську Луганської області, що розрахунок недоотриманої пенсії за минулий період за померлій ОСОБА_2 проведено у відповідності до ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме дати звернення 01.02.2016 по 30.11.2018. Враховуючи дату смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , сума недоотриманої пенсії становить 42523 грн. 06 коп., яку ОСОБА_1 отримала 21.02.2019 за разовим дорученням №44/75, суд до уваги не приймає, оскільки за свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07.02.2019 року, виданого приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Ганшиним В.О. спадкоємцем недоотриманої пенсії у сумі 65450,00 грн., яка належала ОСОБА_2 , є її донька ОСОБА_1 .

Приймаючи до уваги наведене, суд вважає, що позов заявлено законно, обґрунтовано, а тому задовольняє його.

Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп..

На підставі ст. ст. 41 Конституції України, 392 ЦК України, керуючись ст.ст.2, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про стягнення частини нарахованої, але не виплаченої недоотриманої пенсії у порядку спадкування за законом- задовольнити.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області (, 93113, м. Лисичанськ, вул. Сосюри, 347) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , частину нарахованої, але не виплаченої недоотриманої пенсії у порядку спадкування за законом у розмірі 22926,94 грн., яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області (, 93113, м. Лисичанськ, вул. Сосюри, 347) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 суму судового збору у розмірі у розмірі 768 грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду області шляхом подання апеляційної скарги через Старобільський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Воронкін