Справа №461/7208/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року місто Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря Івасюти Н.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 . в особі представника ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Галіція Апартментс», треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ТПФ АТ, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЖЕК ІНТ» про встановлення факту припинення трудових обов`язків,

встановив:

Схелфхаут ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Галіція Апартментс», треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ТПФ АТ, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЖЕК ІНТ» про встановлення факту припинення трудових відносин.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на те, що згідно наказу № 9-к від 14 листопада 2016 року його було призначено на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Галіція Апартментс». Наказ було видано на підставі протоколу загальних зборів учасників № 02/16 від 19 вересня 2016 року, за наявності Дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства серія НОМЕР_1 від 04 листопада 2016 року № 4077. Вказує, що оскільки засновники підприємства не виконують поставлені економічні завдання, не займаються та не цікавляться підприємством, позивач втратив матеріальну (економічну) та будь-яку іншу зацікавленість у перебуванні на посаді директора, бажає змінити місце роботи і сферу діяльності. Однак, відповідач належним чином не відреагував на його заяву щодо припинення трудового договору, чим порушує його права.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно якої позов підтримує.

Представники відповідача в судовому засіданні позов заперечили, з підстав, наведених у письмовому відзиві на позов. Просили відмовити у задоволенні позову, вказуючи, що законодаством регламентовано особливий порядок звільнення позивача із займаної посади керівника виконавчого органу ТзОВ, якого позивач не дотримався. Крім цього, подали клопотання про закриття провадження у справі, у зв`язку із відсутністю предмета спору, покликаючись на те, що рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Галіція Апартментс» (протокол №01/01-8/19) Схелфхаута ОСОБА_7 звільнено з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Галіція Апартментс» з 15.08.2019 року.

Треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та представники ТПФ АТ, Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕК ІНТ» в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подали до суду клопотання про відкладення розгляду справи. Відповідно до положень ЦПК України, повторна неявка третіх осіб не є перешкодою для розгляду справи. Зважаючи на неодноразову неявку третіх осіб в судове засідання та відсутність належних доказів щодо підтвердження поважності причин неявки в судове засідання, враховуючи положення щодо дотримання розумних строків розгляду справи, суд постановив проводити розгляд справи за відсутності третіх осіб.

Крім цього, треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 подали до суду письмові пояснення, згідно яких просили відмовити у задоволенні позову, у зв`язку з безпідставністю завлених позовних вимог. Зазначили, що трудові відносини директора з товариством мають бути припинені з дотриманням положень чинного законодавства. Директора має бути виключено з ЄДР, як керівника товариства. Звільнення директора є особливою процедурою, водночас і його прийняття на роботу та функції які він повинен виконувати суттєво вирізняють його від інших працівників. Водночас, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав, фактично в обхід засновників та інтересів третіх осіб, може призвести до зникнення виконавчого органу товариства, а відтак подальшої неможливості, виконання зобов`язань узятих на себе ТзОВ «Галіція Апартментс», в тому числі і перед ними, оскільки існує судове рішення про стягнення заборгованості на користь третіх осіб.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, з`ясувавши фактичні обставини спірних відносин, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.

За змістом ст. 22 КЗпП України, будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.

Відповідно до ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Згідно ст. 39 КЗпП України (розірвання строкового трудового договору з ініціативи працівника), строковий трудовий договір (пункти 2 і 3 статті 23) підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором, порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору та у випадках, передбачених частиною першою статті 38 цього Кодексу. Спори про дострокове розірвання трудового договору вирішуються в загальному порядку, встановленому для розгляду трудових спорів.

Суд приймає до уваги доводи позивача, щодо того, що Кодекс законів про працю встановлює загальні вимоги до порядку розірвання трудових відносин, не враховуючи специфіку становища керівника господарського товариства. При цьому, директор фактично об`єднує в собі і статус найманого працівника (який визначається на підставі норм трудового права) і статус виконавчого органу господарського товариства (який визначається на підставі норм корпоративного права). Водночас, ні норми трудового договору, ні положення Статуту не повинні погіршувати становище директора порівняно з тим обсягом гарантій, які надані йому трудовим законодавством.

Судом встановлено, на підставі протоколу загальних зборів учасників №02/16 від 19 вересня 2016 року, наказом №9-к від 14 листопада 2016 року громадянина Королівства Бельгія Схелфхаута ОСОБА_8 призначено на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Галіція Апартментс», , адреса: 79000, м. Львів, вул. Д. Дудаєва 20.

Оскільки позивач Схелфхаут ОСОБА_7 є іноземним громадянином, для його працевлаштування було оформлено дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства від 04 листопада 2017 року № 4077, бланк серія НОМЕР_1 .

Свої трудові обов?язки позивач виконував на підставі Трудового контракту з іноземцем від 14 листопада 2016 року, укладеного між Схелфхаут ОСОБА_7 та товариством з обмеженою відповідальністю "Галіція Апартментс ", а також додаткової угоди до Трудового контракту з іноземцем від 03 листопада 2017 року.

Строк дії вказаного договору визначено до 04 листопада 2017 року. Згідно додаткової угоди від 03.11.2017 року, строк дії контракту визначено до 04 листопада 2018 року.

Таким чином, свої обов?язки позивач виконував на підставі строкового трудового контракту (договору).

Відповідно до Статуту товариства з обмеженою відповідальністю "Галіція Апартментс", директор є виконавчим органом товариства, що здійснює управління його поточною діяльністю. Директора призначає та звільняє вищий орган товариства - Збори Учасників.

06 серпня 2018 року директором подано на адресу засновників заяву з проханням про звільнення з посади директора за власним бажанням з 07 вересня 2018 року, на підставі ст. 38 КЗпП України. При цьому у поданій заяві відсутнє посилання на ст. 39 цього ж кодексу, яка регулює розірвання строкового трудового договору з ініціативи працівника. Крім того, в ній відсутні посилання на обставини якими зумовлена неможливість продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), визначені ст.38 цього ж Кодексу.

Для вирішення питання про звільнення директора на 07 вересня 2018 року скликалися загальні збори учасників товариства, щодо проведення яких 06 серпня 2018 року було складено повідомлення. Повідомлення було вручено адресатам 10 серпня 2018 року, відповідно до накладної . Засновники ТзОВ «Галіція Апартментс» - ТПФ АТ та ТзОВ «ЖЕК ІНТ» на збори не з?явились, про що було складено протокол загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Галіція Апартментс ".

Відповідно до статті 80 Цивільного кодексу України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Одним з видів юридичних осіб є господарське товариство, і, зокрема, товариство з обмеженою відповідальністю.

Згідно статті 140 Цивільного кодексу України, товариством з обмеженою відповідальністю є засноване одним або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділений на частки, розмір якого встановлюється статутом. У товаристві створюється виконавчий орган, який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам. Компетенція виконавчого органу товариства з обмеженою відповідальністю, порядок ухвалення ним рішень і порядок вчинення дій від імені товариства встановлюється законом і статутом самого товариства.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», загальні збори учасників є вищим органом товариства.

Згідно ч. 3 ст. 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», виконавчий орган товариства підзвітний загальним зборам учасників і наглядовій раді товариства (у разі утворення) та організовує виконання їхніх рішень.

Таким чином, загальні збори учасників здійснюють управління товариством та реалізують право уповноваженого органу товариства усунути особу від виконання обов`язків члена виконавчого органу в будь який час і з будь яких законних підстав.

Засновниками (учасниками) ТзОВ «Галіція Апартментс» є ТПФ АТ, компанія, що створена згідно законодавства Бельгії, з місцем знаходження Авеню де Хавескерке 46, 1190; Брюссель, Бельгія, реєстраційний номер 0435.170.803 та ТзОВ «ЖЕК ІНТ», компанія, що створена та діє згідно законодавства Люксембургу, з місцем знаходження 1331 Люксембург, Бульвар Гранд-Дюшес Шарлотт, 65, реєстраційний номер В НОМЕР_2 .

Як вказує позивач, згадані вище засновники (учасники) не займаються та не піклуються своїм підприємством, підприємством не виконуються поставлені економічні завдання. Як наслідок, він втратив матеріальну (економічну) та будь-яку іншу зацікавленість у перебуванні на посаді директора ТзОВ «Галіція Апартментс» та бажає змінити місце роботи й сферу діяльності.

Доказів порушення, які допустили Засновники і які б були правовою підставою для звільнення позивача останній не надав.

Згідно п. 11.24 Статут ТзОВ «Галіція Апартментс», виконавчим органом Товариства, що здійснює його поточну діяльність є директор.

Частиною 2 ст. 30 Закону України "Про Товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" передбачено, що створення і відкликання виконавчого органу товариства (директора) належить до виняткової компетенції загальних зборів даного товариства.

У даному випадку відносини між директором і засновником регулюються не тільки трудовим законодавством але й іншими нормативно-правовими актами, а директор несе персональну відповідальність за діяльність підприємства. Процедура звільнення директора із займаної посади не може вважатись завершеною внаслідок припинення лише трудових відносин з товариством.

Як видно з матеріалів справи, 05.11.2018 року ТзОВ «Галіція Апартментс» було повернуто до Львівського обласного центру зайнятості дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства від 04 листопада 2017 року № 4077, бланк серія АА НОМЕР_3 003132, у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору.

Наведене свідчить, що відповідач не чинить перешкод у подальшому працевлаштуванні позивача.

Відповідно до частини 13 статті 39 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", повноваження одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу можуть бути припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень лише шляхом обрання нового одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу або тимчасових виконувачів їхніх обов`язків. У разі припинення повноважень одноосібного виконавчого органу або члена колегіального виконавчого органу договір із цією особою вважається припиненим. Статутом товариства може бути передбачено вимогу про обрання нових членів чи тимчасових виконувачів обов`язків для всіх членів колегіального виконавчого органу.

Таким чином, директор товариства з обмеженою відповідальністю не може бути звільнений за власним бажанням, згідно статті 38 Кодексу законів про працю України без дотримання всіх процедур, які пов`язані із залишенням ним посади, яку він обіймає.

Отже, суд відхиляє посилання позивача в обґрунтування заявлених позовних вимог виключно на норми трудового законодавства і, зокрема, норми Кодексу законів про працю України, оскільки в даному випадку директор, як виконавчий орган, виконує серед іншого корпоративні функції, які врегульовані нормами корпоративного права.

Крім того, позивач в своїй позовній заяві не наводить обставин щодо того, яким чином він виконував свої обов`язки і як на виконання цих обов`язків вплинули наведені ним доводи щодо того, що засновники підприємства не виконують поставлені економічні завдання, не займаються та не цікавляться підприємством.

Водночас, суд не бере до уваги надані позивачем документи, які не містять офіційного перекладу, як належні і допустимі по справі докази, оскільки такі належним чином не перекладені на офіційну державну мову.

Крім цього, частиною 3 ст. 32 ЗУ «Про Товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» визначено, що виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства.

Пунктом 11.8 Статуту товариства передбачено, що учасники повідомляються головою Товариства про проведення Зборів Учасників з вказанням дати, часу та порядку денного зборів у письмовій формі персонально або поштою, міжнародною кур`єрською службою з повідомленням про вручення. Повідомлення повинно бути зроблене не менше як за тридцять днів до скликання Зборів Учасників.

Так, згідно протоколу, Загальні збори ТзОВ «Галіція Апартментс» скликані на 07.09.2018 року не відбулись.

З документів про відстеження відправлень кур`єрською службою вбачається, що у Брюссель таке повідомлення було доставлено лише 10 серпня 2018 року, а у Люксембург 13 серпня 2018 року.

З наведеного видно, що Загальні збори були скликані 7 вересня 2018 року, тобто менше ніж за 30 днів з дати фактичного повідомлення (оповіщення) засновників про їх скликання, тобто позивач, являючись виконавчим органом товариства, в порушення вимог ст. 32 ЗУ «Про Товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» та п.11.8 Статуту товариства, належним чином не повідомив засновників про дату і час проведення загальних зборів, а також про мету зборів і їх порядок денний.

Таким чином, законом передбачена особлива процедура звільнення позивача, із займаної посади керівника виконавчого органу ТзОВ, якої, як встановлено в ході розгляду справи, позивач не дотримався.

При цьому, як встановлено рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Галіція Апартментс» (протокол №01/01-8/19) Схелфхаута ОСОБА_7 звільнено з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Галіція Апартментс» з 15.08.2019 року, тобто, на день розгляду справи, трудові відносини позивача із ТОВ є припиненими.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Водночас згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на те, що позивачем в ході розгляду справи не доведено дотримання ним процедури звільнення із займаної посади, суд, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, посилання сторін на мотиви заявлених позовних вимог та їх заперечення, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та їх зміст, виходячи з мотивів та доводів, наведених у даному рішенні, приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову.

Крім цього, враховуючи підтримання позивачем позову станом на момент розгляду справи, суд вважає, що оскільки між позивачем та відповідачем залишилися неврегульовані питання щодо спірних правовідносин, що серед іншого підтверджується поведінкою позивача, який не подав з цього приводу жодної заяви, немає законних підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.

Повний текст рішення складено 08 листопада 2019 року.