МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 477/2544/17 Категорія 50
Провадження № 22-ц/812/422/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року судова колегія судової палати з цивільних справ Миколаївського апеляційного суду в складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - Лівшенко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 листопада 2018 року, постановлене під головуванням судді Глубоченка С.М. в приміщенні суду о 10 год. 34 хв., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2017 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, в якому посилалась на те, що 10 січня 2003 року у неї та відповідача народився син ОСОБА_3. Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2003 року з відповідача було стягнуто на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини усіх видів заробітку, починаючи з 29.01.2003 року і до його повноліття, але не менше Ѕ частини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на одну дитину щомісячно. Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 17 липня 2015 року зменшено розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 10.02.2003 р. з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до повноліття дитини. Підставою для перегляду розміру аліментів судом було зазначено те, що ОСОБА_5 не працював, що вбачалося з трудової книжки, а також зміною його матеріального стану. На сьогоднішній день відповідач перебуває у трудових правовідносинах з TOB «САНПРО Трейдінгс», тобто його матеріальне становище його значно покращилося, що підтверджується листом ГТУЮ у Миколаївській області УДВС від 05.10.2017 №С-757/2/7-17. На підставі викладеного, позивачка просила суд збільшити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 17 липня 2015 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на 1/4 частку всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, оскільки у відповідності до вимог ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 листопада 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивачка звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, а також на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального права.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги, надавши пояснення аналогічні змісту апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Інші учасники процесу до судового засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає.

Так, судом встановлено, що рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 17 липня 2015 року зменшено розмір аліментів, що стягуються на підставі постанови Березанського районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2003 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, до 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму доходу громадян для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття.

Позивачка, як на підставу для збільшення розміру аліментів посилається на зміну матеріального становища платника аліментів та стан здоров'я дитини.

Згідно повідомлення управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області №С-757/2/7-17 від 05.10.2017 року, відповідач перебуває у трудових відносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «Санпро Трейдінгс» (а.с.8).

Проте представник позивачки у судовому засіданні не зміг обґрунтувати, яким чином офіційне працевлаштування відповідача впливає на зміну у бік збільшення, частки від усіх видів заробітку (доходу), в рахунок сплати аліментів, які вже стягуються за рішенням суду саме у відсотковому (у виді частки) значенні до розміру такого заробітку (доходу).

Суд вважав, що зміна розміру частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача не може залежати від офіційного працевлаштування, оскільки за відсутності зазначеного факту, стягнення відбувається виходячи з середньої заробітної плати по обласному центру.

З виписки №10631/1567 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_3 вбачається, що останній перебував на лікуванні в Миколаївській обласній дитячій лікарні з 13 вересня 2018 року по 21 вересня 2018 року. Однак, хвороба дитини, яка зазначена у виписці №10631/1567 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого не є безумовною підставою для збільшення розміру аліментів.

Згідно статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Отже, суд виходив з того, що витрати пов'язані з лікуванням дитини, що викликані її хворобою, є підставою для стягнення в подальшому додаткових витрат на дитину, у разі наявності спору.

Судом також встановлено, що на утриманні відповідача також перебувають діти: ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та дружина ОСОБА_9, що свідчить про неможливість сплачувати ним аліменти на утримання сина ОСОБА_10 у більшому розмірі.

Згідно повідомлень Березанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 09 жовтня 2018 року№4953/14.3-36, №4954/14.3-36, №4955/14.3-36 на виконанні у відділі перебувають відкриті виконавчі провадженні відповідно:

- №57256867 по судовому наказу №469/509/18; 2-н/469/28/18 від 16 липня 2018 року, який виданий Березанським районним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 аліментів на утримання дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 21 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.114);

- №57257038 по виконавчому листу №469/510/18; 2/469/346/18 від 07 серпня 2018 року, який виданий Березанським районним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 аліментів на її утримання в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з 21 травня 2018 року і до досягнення дитиною ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, віку трьох років (а.с.115);

- №46704858 по виконавчому листу №469/696/13-ц від 20 липня 2018 року, який виданий Березанським районним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 аліментів на утримання дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 02 серпня 2013 року і до повноліття дитини (а.с.116).

З урахуванням пропорційності стягуваних аліментів на утримання дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8 та дружини ОСОБА_9, суд дійшов висновку про відповідність стягуваної суми аліментів в частці від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, що визначені рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 17 липня 2015 року, загальним засадам цивільного законодавства - справедливості, добросовісності та розумності (стаття 3 ЦК України).

Крім того, суд вважав, що посилання представника відповідача на тяжкий стан здоров'я відповідача, згідно висновку ТОВ КФ «Джерело+» від 10 листопада 2018 року (а.с.58), як на підставу для відмови у задоволенні позову, є безпідставними, оскільки зі змісту висновку не можливо встановити, яким саме чином зазначені захворювання впливають на матеріальний стан відповідача, в тому числі з урахуванням його офіційного працевлаштування.

Проаналізувавши зазначені обставини у справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову через його необґрунтованість.

Висновки суду про відсутність підстав для збільшення розміру аліментів відповідають обставинам справи та законодавству, яке регулює спірні правовідносини, в тому числі і зазначеному в тексті рішення.

Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч.3 ст.181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

В ч.1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов'язаний з'ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров'я.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року частину другу ст. 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у ст. 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %).

Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст.192 СК України.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки він встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів у твердій грошовій сумі, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою ст. 182 СК України.

Згідно роз'яснень, викладених у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів.

Звертаючись до суду із позовом, позивачка просила збільшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду з 1/6 частини до ј частини всіх видів заробітку боржника, посилаючись на покращення матеріального стану відповідача через його працевлаштування та зміну законодавства щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину.

Як убачається з тексту рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 17 липня 2015 року ( а. с. 3), суд визначаючи розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_4, виходив з того, що відповідач не працює, а також з того, що у нього народився син ОСОБА_11, на утримання якого з відповідача рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 20 липня 2013 року стягнуті аліменти у розмірі ј частини доходів(заробітку).

Матеріали справи свідчать про те, що на даний час відповідач працевлаштований в ТОВ «Санпро Трейдінгс». Проте після зазначеного рішення у відповідача змінився також і його сімейний стан, так як у його сім'ї народився ще один син ОСОБА_12 - ІНФОРМАЦІЯ_3, на утримання якого згідно судового наказу Березанського районного суду від 16.07.2018р. з відповідача стягнуті аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу). Крім того, з відповідача стягнуті аліменти на утримання його дружини ОСОБА_9 до досягнення сином Давидом-18.03.2016 року народження 3-річного віку у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу).

Проаналізувавши зазначені обставини у справі у їх сукупності, слід дійти висновку, що саме по собі працевлаштування відповідача з урахуванням зміни його сімейного стану не призвело до покращення його матеріального стану по зрівнянні з тим, який був на час винесення рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 17 липня 2015 року.

Не є обов'язковою підставою для ухвалення рішення про збільшення розміру аліментів також саме по собі збільшення розміру мінімального розміру аліментів.

Аналіз зазначених обставин свідчить про те, що суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для збільшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_4, визначених рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 17 липня 2015 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання інших дітей та дружини у розмірі ј частини, не мають вирішального значення при вирішення спору у даній справі та, з урахуванням конкретних обставин у справі, не свідчить про дискримінацію сина ОСОБА_4 по відношенню до інших дітей, які проживають з батьком.

Не є підставою для скасування рішення суду також доводи апеляційної скарги стосовно не врахування судом того, що син ОСОБА_4 перебував на лікуванні в Миколаївській обласній дитячій лікарні і після хірургічного втручання в подальшому потребує постійного лікування, так як даним обставинам судом була надана правова оцінку, виходячи з предмету позову у даній справі та з урахуванням положень ст. 185 СК України.

Так, слід зазначити, що згідно із ч.1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з необхідністю розвитку здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо.

За ч.2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

У справі, яка переглядається, позивачка не заявляла вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини, передбачених ст. 185 СК України.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги про незадовільний стан здоров'я сина ОСОБА_4 не є підставою для зміни рішення суду у даній справі стосовно розміру аліментів на його утримання, так як предметом розгляду у даній справі в межах заявлених позовних вимог є саме аліментні платежі на звичайне утримання дитини, тобто забезпечення її фізичного та духовного розвитку. Хвороба дитини відноситься за діючим законодавством до додаткових витрат на дитину, стягнення яких передбачено ст. 185 СК України, однак таких вимог у даній справі у встановленому законом порядку заявлено не було, що не є перешкодою для звернення позивачки до суду з самостійними вимогами стосовно даних обставин.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Тому, враховуючи те, що інші доводи апеляційної скарги є суб'єктивним тлумаченням апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, та направлені на переоцінку доказів, яким суд дав належну правову оцінку, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при винесенні рішення про відмову у задоволенні позовних вимог були належним чином оцінені подані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання її повного тексту до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 28 лютого 2019 року