ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6065/17 Номер провадження 22-ц/814/2456/19Головуючий у 1-й інстанції Материнко М. О. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

суддів: Карпушина Г.Л., Пікуля В.П.

за участю секретаря: Філоненко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Квартирно експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 липня 2019 року, ухваленого у складі головуючого судді Материнки М.О., із складанням повного тексту судового рішення 26 липня 2019 року,

у справі за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтава Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, про виселення з будинку відомчого житлового фонду Міністерства оборони України без надання іншого жилого приміщення, -

В С Т А Н О В И В:
У серпні 2017 року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Полтави Міністерства оборони України звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з жилого будинку відомчого житлового фонду Міністерства оборони України за адресою : АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення, а також стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно з рішенням житлової комісії Полтавського зонального відділу військової служби правопорядку від 26.12.2012 р. ОСОБА_1 виділено службове приміщення у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , який у подальшому був реконструйований у відомчий жилий будинок Міністерства оборони України.

ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку при виконавчому комітеті Полтавської міської ради, як інвалід війни, з 03.03.2016 року , складом сім`ї із 3-х осіб. Відповідно до Порядку виплати грошової компенсації, ОСОБА_1 , як учасник бойових дій, учасник АТО, інвалід 2 групи, отримав грошову компенсацію та придбав жилий будинок за адресою АДРЕСА_2 з усіма комунальними зручностями.

ОСОБА_1 було попереджено про необхідність звільнити займану квартиру, у зв`язку із зняттям з квартирного обліку військовослужбовців, потребуючих покращення житлових умов, однак добровільного виселення усіх членів сім`ї (відповідачів у справі) не відбулось.

Позивач просив виселити відповідачів з жилого будинку відомчого житлового фонду Міністерства оборони України за адресою АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення на підставі ст. 124 ЖК України.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 17 липня 2019 року в задоволенні позову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення з будинку відомчого жилого фонду Міністерства оборони України без надання іншого приміщення відмовлено в повному обсязі.

Рішення мотивовано тим, що спірне жиле приміщення не відноситься до службового, тому підстав для виселення з нього відповідачів на підставі вимог ст. 124 Житлового кодексу України, не має. Судом зазначено, що у разі встановлення, що жиле приміщення не відноситься до службового, виселення проводиться на інших правових підставах, при цьому саме на сторону у справі покладено обов`язок доведення тих обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Окрім того, суд першої інстанції вважав, що отримання відповідачем ОСОБА_1 , грошової компенсації на придбання житла, не є підставою для виселення, оскільки питання щодо надання такого житла не є предметом даного позову, а спірними правовідносинами є питання щодо виселення з службового жилого приміщення.

З вказаним рішенням суду не погодився позивач та подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що спірна квартира не є службовою, оскільки статус службового жилого приміщення спірної квартири підтверджується належними доказами наявними в матеріалах справи.

Апелянт вказує, що відсутні підставі вважати, що спірне жиле приміщення було надано для постійного проживання, оскільки спірна квартира є службовою та знаходиться в державному фонді Міністерства оборони України.

Відзив на апеляційну скаргу подав представник ОСОБА_1 адвокат Курило В.О., який вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до Витягу із протоколу № 70 від 26.12.2012 року засідання житлової комісії Полтавського зонального відділу Військової служби правопорядку, начальнику Полтавського ЗВ ВСП полковнику Клеценку А.С. виділено жиле приміщення у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 , жилою площею 16.5 кв. (а.с. 108, 110).

В зв`язку з проведеною реконструкцією, будівля гуртожитку (за ГП №11) військового містечка № НОМЕР_1 , по АДРЕСА_4 , змінила свій статус на жилий будинок. (а.с. 208-214).

Згідно витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна від 16.10.2014 р. № 10-15-13922 Квартирно-експлуатаційний відділ м. Полтави, як організація Міністерства оборони України, є балансоутримувачем державного майна (Військове містечко № 6), в тому числі жилого будинку за адресою АДРЕСА_4 . Вказаний будинок є власністю держави в особі Міністерства оборони України.

Відповідно до протоколу засідання житлової комісії Полтавського гарнізону № 5 від 23.09.2016 р., у зв`язку з переобладнанням гуртожитку у жилий будинок, погоджено надати ОСОБА_1 жилу площу за адресою: АДРЕСА_4 , та розподілено однокімнатну квартиру АДРЕСА_5 , площею 16,5 кв. м., на склад сім`ї - три особи, для постійного проживання(а.с. 41-42), де він і члени його сім`ї були зареєстровані та проживають по даний час. (а.с. 82).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що доказів проте, що спірне жиле приміщення є службовим, позивачем не надано, тому підстав для виселення з нього відповідачів на підставі ст. 124 Житлового кодексу України, не має. Суд першої інстанції вважав, що отримана відповідачем ОСОБА_1 , грошова компенсація на придбання житла, не є підставою для виселення, так як питання щодо надання такого житла не є предметом даного позову, а спірними правовідносинами є питання щодо виселення з службового жилого приміщення.

Колегія судів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач просив виселити відповідачів з жилого будинку відомчого житлового фонду Міністерства оборони України, без надання іншого жилого приміщення, посилаючись на те, що ОСОБА_1 припинив трудові відносини із Збройними Силами України, та на отриману грошову компенсацію придбав у власність жилий будинок загальною площею 61,5 кв.м.

Так, згідно вимог ст. 124 ЖК України, робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, жилий будинок АДРЕСА_4 , віднесений до житлового фонду Міністерства оборони України, який перебуває на балансі Квартирно експлуатаційного відділу м. Полтави.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК України та іншими нормативно-правовими актами. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.
Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України, зокрема, постановою від 03.08.2006 року №1081 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями» із змінами (далі-Порядок), яка визначає механізм забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань.

Військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають разом з ними, за відсутності у них за місцем проходження служби житла для постійного проживання забезпечуються службовими жилими приміщеннями.

Жиле приміщення включається до числа службового згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини, погодженого з квартирно-експлуатаційним органом. Під службові жилі приміщення виділяються окремі квартири.

На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий орган районної, міської, районної у місті ради видає спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане службове житло.
Службові жилі приміщення надаються військовослужбовцям за місцем проходження ними служби на всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним.

Військовослужбовець та повнолітні члени його сім`ї беруть письмове зобов`язання щодо звільнення службового жилого приміщення в передбачених законом випадках.

Службове жиле приміщення надається незалежно від перебування військовослужбовця на квартирному обліку.

У разі переміщення військовослужбовців по службі, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, службові жилі приміщення, які вони займали за попереднім місцем служби, підлягають звільненню, якщо інше не передбачено законодавством.

При звільненні з військової служби військовослужбовець підлягає виселенню із службового жилого приміщення з усіма членами сім`ї, якщо інше не передбачено законодавством.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Забезпечення військовослужбовців та їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб тощо.

Аналогічні за змістом положення містяться й в Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України №737 від 30 листопада 2011 року (із змінами).

Суд першої інстанції вірно встановив, що станом на момент розгляду справи, жилий будинок за адресою: АДРЕСА_4 , є власністю держави в особі Міністерства оборони України, перебуває в оперативному управлінні, на балансі, експлуатується і обслуговується Квартирно-експлуатаційним відділом м. Полтави, що є установою, яка здійснює контроль за використанням житлового фонду Міністерства оборони України.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про виселення із службових жилих приміщень необхідно встановлювати, чи віднесено спірне жиле приміщення до службових. При цьому слід виходити з того, що приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду вважаються службовими з часу винесення рішення виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ради про включення їх до числа службових.
Згідно з пунктом 3.4. Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України від 30.11.2011 року № 737, чинної на час надання квартири, жиле приміщення включається до числа службового на підставі рішення Міністра оборони України виконавчим органом сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад або районною державною адміністрацією за клопотанням: у місті Києві - начальника гарнізону міста Києва, погодженим з начальником ГКЕУ ЗС України, або начальника ГКЕУ ЗС України, погодженим з головою житлової комісії гарнізону; в інших населених пунктах - начальника гарнізону, погодженим з начальниками КЕВ (КЕЧ) районів та головою житлової комісії гарнізону.

Згідно з пунктами 2, 7, 8 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими житловими приміщеннями, що відповідають вимогам житлового законодавства. Житлове приміщення включається до числа службового згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини, погодженого з квартирно-експлуатаційним органом.

Нормою ст. 122 ЖК УРСР визначено, що на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

В суді апеляційної інстанції представник позивача не заперечував, що рішення про включення квартири АДРЕСА_6 до числа службових Міністерством оборони України та органом місцевого самоврядування не приймалося.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про те, що спірна квартира відноситься до службового жилого приміщення

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог, а саме виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з жилого будинку відомчого житлового фонду Міністерства оборони України за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення, на підставі вимог ст. 124 ЖК УРСР.

Доводи наведені в апеляційній скарзі, стосовно того, що ОСОБА_1 , як інвалід війни, отримав грошову компенсацію та придбав жилий будинок, не впливають на правильність оскаржуваного рішення, оскільки у разі поліпшення житлових умов військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби), а не виселяються.
Загальний розмір жилої площі спірної квартири і придбаного ОСОБА_1 будинку, не перевищує встановлених меж.
Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 , зловживаючи своїм службовим становищем отримав декілька квартир, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вказані обставини не є предпетом даного позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 липня 2019 року - без змін, оскільки підстави для його скасування відсутні.

Оскільки, в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, понесені апелянтом судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382-384 ЦПК України, суд. -

П О С Т А Н О В ИВ :
Апеляційну скаргу Квартирно експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 липня 2019 року, - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 11 листопада 2019 року.

Головуючий суддя: О.О. Панченко
Г.Л. Карпушин
Судді: В. П. Пікуль