Дата документу 07.11.2019 Справа № 335/2102/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/3153/19 Головуючий у 1-й інстанції: Макаров В.О.
Є.У.№ 335/2102/18 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Гончар М.С.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз Збут», треті особи Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Магістральна 96», Адріковська ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про зобов`язання вчинити певні дії,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 серпня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаним позовом. Зазначала, що проживає в кв. АДРЕСА_1 , є споживачем природного газу на підставі укладеного 01.02.2003 року договору № 32706699 із ВАТ «Запоріжгаз» про надання послуг з газопостачання. Умовами цього договору передбачено обов`язок відповідача здійснювати розрахунок плати за надання послуг з газопостачання, виходячи із норми споживання природного газу населенням. З 01.12.2016 року балансоутримувачем будинку є ОСББ «Магістральна 96». 21.12.2016 року ПАТ «Запоріжгаз» без погодження з ОСББ установив загальнобудинковий вузол обліку газу на будинку. Будь-які зміни до договору про газопостачання не вносилися. З лютого 2017 року відповідач почав нараховувати плату за газопостачання не у відповідності з умовами договору, а за показниками загальнобудинкового лічильника газу, внаслідок чого сума нарахувань значно збільшилась. 17.07.2017 року вона звернулася до газопостачальника із заявою про здійснення перерахунку у відповідності до умов договору і про встановлення індивідуального лічильника газу, проте її вимога залишилась без задоволення. Посилаючись на неправомірність дій відповідача, просила зобов`язати ПАТ «Запоріжгаз» та ТОВ «Запоріжгаз Збут» здійснити перерахунок нарахованої їй плати за спожитий природний газ за період з березня 2017 року по січень 2018 року виходячи з норми споживання природного газу населення у разі відсутності газових лічильників, що дорівнює на дату звернення до суду 3,3 куб.м на людину-місце, зобов`язати ПАТ «Запоріжгаз» встановити за власні кошти квартирний лічильник газу окремо на квартиру АДРЕСА_1 , зобов`язати ПАТ «Запоріжгаз» здійснювати з 02.01.2018 року до моменту встановлення окремого квартирного лічильника газу на квартиру нарахування плати за спожитий газ, виходячи з норми споживання природного газу населення у разі відсутності газових лічильників, що дорівнює на дату звернення до суду 3,3 куб.м на людину-місце.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 серпня 2019 року у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що дії ПАТ «Запоріжгаз» по встановленню позивачу з березня 2017 року по січень 2018 року норми нарахування фактичного об`єму спожитого газу за відповідний календарний місяць за показаннями загально будинкового приладу обліку природного газу є правомірними, доказів , що ОСББ «Магістральна 96» заперечувала проти встановлення загально будинкового вузла обліку немає. За висновками суду, договором розподілу природного газу не передбачено обов`язку ПАТ «Запоріжгаз» за свій рахунок встановлювати лічильник газу у квартиру позивача, за наявності загальнобудинкового вузла обліку газу.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, по справі винести нове, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що під час ухвалення рішення у справі, суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» Рибалко Є.С. у відповідності до статті 360 ЦПК України надав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 Представник вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Встановлено, що ОСОБА_1 разом з донькою і сином зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1 , має сім`ю із трьох осіб (а.с. 12-14 т. 1).

01.02.2003 року між ОСОБА_1 та відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз», правонаступником якого є ПАТ «Запоріжгаз» укладено договір № 32706699 про надання послуг з газопостачання, відповідно до умов якого ВАТ «Запоріжгаз» зобов`язався постачати природний газ для побутового споживання та забезпечити технічне обслуговування дворових газопроводів, внутрішньобудинкових мереж, газових приладів та пристроїв споживача (а.с. 10-11 т. 1).

За умовами договору розрахунки за надані послуги з газопостачання здійснюються за діючими тарифами на підставі показань лічильника газу, а при відсутності лічильників газу за нормами споживання природного газу населенням, затвердженим постановою Кабінет Міністрів України №619 від 08.06.96.

У разі встановлення лічильника газу в квартирі або будинку плата за використаний газ розраховується відповідно до показань лічильника газу з моменту його реєстрації в абонентному відділі «Запоріжгазу» (п.4.1.Договору).

30.06.2016 співвласники багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 ОСББ « Магістральна АДРЕСА_2 » (а.с.28-29, т.1).

21.12.2016 року на житлових будинках за адресою АДРЕСА_2 + 96 встановлено комерційний вузол обліку газу, про що представниками ПАТ «Запоріжгаз» було складено відповідний акт №000032 (а.с.53, т.1).

27.06.2017 року позивач звернулась до ПАТ «Запоріжгаз» із запитом на інформацію, в якому просила повідомити підстави встановлення загальнобудинкового вузлу обліку газу, за показаннями якого їй було нараховано за квітень 2017 року плата за спожитий газ у розмірі 190,08 грн., чи було погоджено з балансоутримувачем будинку та споживачами комунальних послуг встановлення вищезазначеного вузлу обліку газу, яким пунктом договору № 32706699 від 01.02.2003 року передбачено нарахування плати за спожитий газ на підставі показань загальнобудинкового вузла обліку газу, встановленого без погодження зі споживачем (а.с. 15 т. 1).

На вказане звернення ПАТ «Запоріжгаз» листом від 05.07.2017 року за № 7р01.3-ЛВ-124/1-0717 надало відповідь позивачеві, за змістом якої встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу здійснено 21.12.2016 року за кошти ПАТ «Запоріжгаз» відповідно до п. 4 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2002 року № 620, постанови НКРЕКП від 24.03.2016 року № 393 та на виконання Плану розвитку газорозподільної системи на 20162025 роки. 01.02.2017 року лічильник введений в експлуатацію. Цим же листом позивачеві роз`яснено право встановлення квартирного лічильнику газу у разі незгоди розраховуватися за показниками будинкового вузла обліку. Постачання газу у квартиру позивача здійснюється на підставі приєднання позивача до Типового договору на розподіл природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2500. Законодавством не передбачено погодження зі споживачем встановлення лічильника газу (а.с. 16 т. 1).

17.07.2017 року ОСОБА_1 звернулась до ПАТ «Запоріжгаз» із заявою про здійснення перерахунку, в якій вимагала здійснити їй перерахунок спожитого природного газу виходячи із норми споживання 4,4 куб.м на одну особу та в подальшому проводити розрахунки виходячи із цієї норми споживання, а також встановити в її квартирі лічильник газу за рахунок ПАТ «Запоріжгаз» (а.с. 17 т. 1).

На вказану заяву листом ПАТ «Запоріжгаз» від 14.08.2017 року № 7р01.3-ЛВ-18/23-0817 надало ОСОБА_1 відповідь про відсутність правових підстав для задоволення її вимог (а.с. 18 т. 1).

Відповідно до інформації ТОВ «Запоріжгаз Збут», що викладена у листі від 19.02.2018 року № Zpz03-ЛВ-1015-0218, за спірний період з березня 2017 року по січень 2018 року нарахування позивачеві плати за газ здійснено за показаннями загальнобудинкового вузла обліку природного газу, а саме: у березні 2017 року позивачеві нараховано 272,18 грн., у квітні 2017 року 190,09 грн., у травні 2017 року 125,92 грн., у червні 2017 року 87,29 грн., у липні 2017 року 93,71 грн., у серпні 2017 року 83,40 грн., у вересні 2017 року 101,59 грн., у жовтні 2017 року 165,83 грн., у листопаді 2017 року 135,92 грн., у грудні 2017 року 155,01 грн., у січні 2018 року 188,39 грн. При цьому, позивачем сплачено у березні 2017 року 272,41 грн. та у травні 2017 року 462,27 грн. Заборгованість за вказаний період складає 1 137,06 грн. (а.с. 21 т. 1).

Дійшовши висновку про те, що відповідачі правомірно нараховують ОСОБА_1 плату за спожитий газ за приладами загально будинкового обліку, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в акті приймання комерційного вузла обліку газу в експлуатацію відсутні як відомості про представника споживача голови ОСББ або іншої уповноваженої особи, в присутності якого встановлювався прилад обліку, так і підпис останнього.

Поза увагою суду залишилася та обставина, що загальнобудинковий вузол обліку природного газу встановлений за ініціативою ПАТ «Запоріжга», однак договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку, а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку не врегульовані між балансоутримувачем будинку та відповідачем.

Договори між окремими побутовими споживачами (власниками квартир, не обладнаних квартирними лічильниками газу) та відповідачами, зокрема щодо встановлення загальнобудинкового лічильника та проведення оплати за показниками такого лічильника, також не укладалися.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом статті 21 цього Закону права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції чинній на час звернення позивачів до суду з цим позовом), цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до статті 1 цього Закону у ньому наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; - виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; - засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики; - комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; - норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; - споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

Як наведено у статті 3 зазначеного Закону, предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, друга статті 20 цього Закону).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Як зазначено у частині першій статті 30 зазначеного Закону, державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах: доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (далі Закон №3533-У1) .

За змістом статті 1 Закону №3533-У1 ( в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) споживачі природного газу це фізичні особи (населення), фізичні особи-підприємці та юридичні особи, які відповідно до договору користуються послугами з газопостачання та використовують природний газ для приготування їжі, опалення, підігріву води, а також як паливо або сировину.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 3533-VI фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до приписів статті 6 Закону № 3533-VI суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані, зокрема, забезпечити встановлення лічильників газу: для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - до 01 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 01 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року.

У разі не встановлення населенню лічильників газу суб`єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2 глави 5 розділу ІХ Кодексу ГРС (в редакції, чинній на момент виникнення спору) визначено, що за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу.

Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.

У разі наявності ВОГ природного газу, встановленого для ведення такого обліку в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків або гуртожитків, визначення об`єму спожитого природного газу мешканцями зазначених об`єктів здійснюється відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620.

Відповідно до пункту 4 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620 (в редакції чинній на момент виникнення спору), встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку.

Власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі - експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі неврегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Суд встановив, що загальнобудинковий вузол обліку природного газу встановлений за ініціативою ПАТ «Запоріжга» однак договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку не врегульовані між балансоутримувачем будинку та відповідачем.

Договори між окремими побутовими споживачами (власниками квартир, не обладнаних квартирними лічильниками газу) та відповідачами, зокрема щодо встановлення загальнобудинкового лічильника та проведення оплати за показниками такого лічильника, також не укладалися.

Зміст статті 6 Закону № 3533-VI свідчить про наявність безумовного обов`язку відповідних суб`єктів господарювання газорозподільних організацій забезпечити встановлення лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення, у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування приладів та робіт, які підлягають встановленню, або забезпечувати цими приладами відповідних суб`єктів господарювання.

Стаття 6 Закону № 3533-VI визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.

Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові № 14-347цс18 від 07 листопада 2018 року (справа № 214/2435/17).

Згідно із статтею 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року №203 «Про норми споживання природного газу населення у разі відсутності газових лічильників, в редакції, яка чинна на момент виникнення спірних правовідносин, нормою споживання газу на одну особу на місяць вважається - 3,3 куб.м.

Аналіз фактичних обставин справи свідчить про те, що відповідачі своїми діями порушили права ОСОБА_1 , які гарантовані статтею 24 Конституції України та частиною першою статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», тому необхідно відновити її права на оплату споживання природного газу по нормі, визначеній постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203, у розмірі 3,3 куб. м на одну особу на місяць шляхом здійснення перерахунку платежів, за період з березня 2017 по січень 2018 року.

Питання щодо визнання права на забезпечення та встановлення споживачам індивідуальних газових лічильників суб`єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу, було предметом розгляду Великою Палатою Верховного Суду у справі № 214/2435/17 (провадження № 14-347цс18). За результатом розгляду вказаної справи було прийнято постанову від 07 листопада 2018 року та викладено такі правові висновки.

Зі змісту статті 6 Закону № 3533-VI випливає обов`язок встановлення відповідними суб`єктами господарювання газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу.

Стаття 6 Закону № 3533-VI визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.

Відповідно до п.п.3,4,7 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів,які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Відповідно до п.14 Правил постачання природного газу, розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання побутовим споживачем є календарний місяць. При розрахунку за квитанціями абонентської книжки постачальника споживач самостійно розраховує суму платежу та сплачує його постачальнику не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Згідно п. 11 Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за вільними цінами, крім ціни постачальника із спеціальними обов`язками, яка встановлюється відповідно до законодавства.

Відповідно до п.21Правил побутовий споживач має право на вільний вибір постачальника та безоплатну зміну постачальника; безперервне отримання природного газу за умовами договору постачання природного газу; зменшення розміру плати в разі погіршення наданих постачальником послуг; отримання інформації про загальні умови постачання ( у тому числі ціни), порядок плати за спожитий природний газ, права та обов`язки постачальника та побутового споживача, зазначення актів законодавства, якими регулюються відносини між постачальником і побутовим споживачем, наявні способи досудового вирішення спорів з постачальником тощо; розірвання договору та/або відшкодування збитків в установленому законодавством порядку, зокрема цими Правилами; проведення звіряння розрахунків з підписанням відповідного акта; безоплатне отримання інформації про обсяги та інші показання власного споживання природного газу; інші права, передбачені цими Правилами та чинним законодавством.

Постановою КМУ № 46 від 27.01.2016 року було внесено зміни до постанови КМУ вд 16.05.2002 року № 620 про «Тимчасове положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку». Ініціатором встановлення загальнобудинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів, відповідно до п.4 постанови № 46 можуть бути як власник(власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи, тому і оплачує роботи по встановленню лічильника ініціатор.

Пунктом 5 постанови встановлено порядок визначення обсягів спожитого мешканцями будинку (будинків) природного газу, обладнаного будинковим вузлом обліку. У будинках, де не встановлено квартирних лічильників газу,- за показаннями будинкового вузла обліку з подальшим розподілом обсягів спожитого газу між споживачами пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні.

Таким чином, принцип використання багатоквартирних вузлів обліку газу не забезпечує захист прав споживачів. Використовуючи будинковий газовий лічильник неможливо об`єктивно оцінити об`єм спожитого газу кожним конкретним мешканцем квартири. Встановлення загальнобудинкового лічильника збільшує плату за користування газом.

Аналіз зазначених вище норм закону дає підстави вважати, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового, про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У випадку задоволення позову судовий збір стягується із відповідача.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Як вбачається з договору про надання правової допомоги у цивільній справі №3 від 27 грудня 2017 року, а саме розділу 4 «Порядок здійснення розрахунків», гонорар адвоката складає 3000,00 гривень ( Т.1а.с.24,25). Вказане підтверджується також актом про надання юридичної допомоги від 11 липня 2019 року та товарним чеком №11/07 від 11 липня 2018 року (Т.1 а.с.117, 118).

У зв`язку з тим, що витрати на правову допомогу, понесені позивачем підтверджені належними та допустимими доказами, вони підлягають стягненню з відповідачів у рівних частках з кожного.

Також з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1762,00 гривень: 704,80 гривень судовий збір за подачу позовної заяви до суду першої інстанції та 1057,20 гривень судовий збір за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 серпня 2019 року у цій справі скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз Збут», треті особи Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Магістральна 96», Адріковська ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Зобов`язати ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» та ТОВ «Запоріжгаз Збут» здійснити перерахунок нарахованої ОСОБА_1 плати за спожитий природний газ за період з березня 2017 по січень 2018 року, виходячи з норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, що дорівнює на дату звернення до суду 3,3 куб.м за людину-місце.

Зобов`язати ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» встановити за власні кошти квартири лічильник газу окремо на квартиру АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» здійснювати з 02.01.2018 до моменту встановлення окремого квартирного лічильника газу на квартиру АДРЕСА_1 нарахування плати за спожитий природний газ ОСОБА_1 , виходячи з норми споживання природного газу населення у разі відсутності газових лічильників, що дорівнює на дату звернення до суду 3,3 куб.м за людину місце.

Стягнути з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» та з ТОВ «Запоріжгаз Збут» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 1 500 грн.(одна тисяча п`ятсот гривень) з кожного, а всього 3 000 грн..

Стягнути з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» та ТОВ «Запоріжгаз Збут» на користь держави судовий збір в розмірі по 881 грн (вісімсот вісімдесят одній гривні з кожного, а всього 1762,00 гривень (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00 копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий:

Судді: