КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року місто Київ.

Справа 372/412/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/862/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Іванченко М.М., Рубан С.М.,

секретар судового засідання Задерей І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 вересня 2018 року (у складі судді Тиханського О.Б.) повний текст виготовлено 03 жовтня 2018 року

в справі за позовом заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області, що діє в інтересах держави в особі Київського обласного та по місту Києву управлінню лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Київське лісове господарство» до Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення, державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 26 вересня 2018 року позов заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області, що діє в інтересах держави в особі Київського обласного та по місту Києву управлінню лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Київське лісове господарство» до Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення, державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності задоволено в повному обсязі.

Визнано недійсним рішення ХVІ сесії ХХІV скликання Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області № 16 від 07.10.2003 про передачу земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_2, площею 0,25 га для будівництва індивідуального житлового будинку та господарських будівель в АДРЕСА_1.

Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю, НОМЕР_1 від 27.11.2003, виданий на ім'я ОСОБА_2, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 1735, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2, та скасуванойого державну реєстрацію.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь прокуратури Київської області (м. Київ , бул. Лесі Українки, 27/2, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3524 грн.

Не погоджуючись з рішенням, 02 листопада 2018 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся з апеляційноюскаргою, в якій просив скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В скарзі вказував на те, що суд порушив процесуальні норми, так як не звернув уваги на те, що прокурором були заявлені різні вимоги до відповідачів.

ОСОБА_2 є добросовісним набувачем і він не знав і не міг значити, що набуває у власність земельну ділянку, яка належить ДП "Київське лісове господарство". Земельна ділянка знаходилась у фактичному користуванні його бабусі, а потім матері, була і є вільною від будь-яких лісових насаджень.

Посилання на порушення порядку зміни цільового призначення земель зроблено судом з застосуванням норм права, які стали діяти з 2006 року, і не діяли на час виникнення спірних правовідносин. Відповідач вказує на те, що сільська рада приймаючи рішення щодо передачі земельної ділянки у власність діяла в межах своїх повноважень, надавши йому право приватизувати земельну ділянку. Скарга містить посилання на порушення ст. 41 Конституції України, а також ст1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, та безпідставне позбавлення речового права на землю. Скарга також містить посилання на те, що прокурор не мав права звертатись з позовом в інтересах держави в особі державних компаній, тобто в інтересах ДП "Київське лісове господарство". Суд також безпідставно не застосував строки позовної давності, які мають обраховуватись з 2003 року з дати прийняття рішення селищною радою з 07 жовтня 2003 року.

У відзиві на апеляційну скаргу, прокурор просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу без задоволення, з посиланням на те, що в 2003 році Підгірцівська сільська рада Обухівського району не мала повноважень розпоряджатись спірною земельною ділянкою, яка входила до лісового фонду, та передавати її у власність ОСОБА_2 із зміною її цільового призначення. Відзив також містить посилання, що строк позовної давності не пропущений, так як про перехід права власності на земельну ділянку до фізичної особи стало відомо тільки в 2016 році, після реєстрації права власності на неї. Також у відзиві є посилання на те, що прокурор мав повноваження на звернення з даним позовом з метою захисту прав держави, в особі органів лісового господарства з володіння яких протиправно вибула земельна ділянка.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач та його представник доводи скарги підтримали.

Прокурор визнав доводи скарги в частині невірного застосування норм матеріального права, проте вважав, що така помилка суду не призвела до ухвалення неправильного рішення.

Розглянувши справу в межах доводів скарги, відзиву на неї, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов , суд вважав встановленими такі обставини.

ОСОБА_2 на підставі рішення Підгірцівської сільської ради від 07.10.2003 отримав державний акт від 27.11.2003 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,25 га, цільове призначення - для будівництва індивідуального житлового будинку та господарських будівель в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2, дані про яку внесено до Державного земельного кадастру 05.05.2016, про що інформації про власність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, станом на час розгляду справи відсутня. Відповідно до наданих письмових доказів, планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, фрагменту з публічної кадастрової карти України вказана земельна ділянка належить до земель лісогосподарського призначення.

Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини щодо належного отримання відповідачем права власності на земельну ділянку.

Суд встановив, що прокурор мав право на звернення до суду в інтересах держави в особі органів, зазначених прокурором в позовній заяві.

Відповідно до п.27 рішення у справі «Менчинська проти Росії» (15 січня 2009 року № 42454/02) ЄСПЛ зауважив, що підтримка, яка надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, коли внаслідок відповідного правопорушення зачіпаються інтереси великої кількості громадян або коли потрібно захистити інтереси держави.

Враховуючи, що відповідно до ст.1 Лісового Кодексу України, ліси України є її національним багатством, суд вважав, що при зверненні до суду з даним позовом, прокурор відповідно здійснював захист інтересів держави, а від так мав право на подання позову.

Судом встановлено, що спірна земельна ділянка перебувала у державній власності що підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування 1993 року (планшет № 6), копією плану лісонасаджень 1993 року, копією картосхеми глибин залягання ґрунтоутворюючих порід 1997 року, схемою урочищ та таксаційного опису кварталу 91, розробленого Українським державним лісовпорядним виробничим об'єднанням, перебувала у постійному користуванні ДП «Київський лісгосп» .

Земельна ділянка із постійного користування ДП «Київське лісове господарство» не вилучались, що підтверджується листами ВО «Укрдержліспроект» № 320 від 14.06.2017 та ДП «Київське лісове господарство» № 02-545 від 19.07.2016 року.

Вказана земельна ділянка є ділянкою лісогосподарського призначення, покрита лісовою рослинністю та розташована у кварталі 91 виділи 3,4 Козинського лісництва ДП «Київське лісове господарство».

Водночас, в порушення вимог Лісового та Земельного Кодексу України, Підгірцівська сільська рада Київської області перевищила надані їй законом повноваження та прийняла рішення № 16 від 07.10.2003 року, яким передала у приватну власність спірну земельну ділянку, лісогосподарського призначення площею 0,25 га без дозволу уповноваженого органу розпоряджатись спірною землею.

Крім того, надання земельної ділянки у користування під будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд відбулось з порушенням порядку зміни цільового призначення земельної ділянки.

В порушення вимог ст. 20 Земельного кодексу України, ст. 57 Лісового кодексу України погодження зміни цільового призначення земельних ділянок що вибули із користування ДП «Київське лісове господарство» не надавалось, що підтверджується листом Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства № 04-36/1072 від 06.06.2017 року.

Задовольняючи позов суд також, з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані правові норми, не встановив невідповідності заходу втручання держави в право власності ОСОБА_2 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_2 та його державної реєстрації а від так і позбавлення його права власності на спірну земельну ділянку відповідає критерію законності: воно здійснюється на підставі норми статті 16 ЦК України в зв'язку з порушенням органом місцевої влади низки вимог ЛК України та ЗК України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності.

Відповідач ОСОБА_2 не мав перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об'єктивних, явних і видимих природних ознак спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, міг і повинен був знати про те, що ділянка перебуває серед лісового масиву та відноситься до земель лісового фонду, а тому вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить його, відповідача, добросовісність під час набуття земельної ділянки у власність під обґрунтований сумнів.

Суд також встановив, що починаючи з 2003 року органами прокуратури не проводилась перевірка законності виділення земельних ділянок Підгірцівською сільською радою,

Як встановлено в судовому зсіданні кадастровий номер спірної земельної ділянки в Публічній кадастровій карті з'явився лише в 2016 році, дані щодо земельної ділянки в реєстрі прав власності відсутні, наявність проекту землеустрою судом не встановлено, доказів, що на спірній земельній ділянці проводились будь-які роботи, встановлювалась огорожа, межові знаки, чи проводилось будівництво суду не надано, а від так, суд прийшов до висновку, що строк позовної давності при подані даного позову не пропущений, ограни прокурати як і державні органи, в інтересах яких подано позов, могли дізнатись про порушення свого права лише в 2016 році, після присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці . Таким чином, підстав для застосування строку позовної давності судом не встановлено.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів приходить до висновку, що обставини справи , які суд вважав встановленими є доведеними, а висновки суду відповідають цим обставинам.

Доводи апеляційної скарги з приводу застосування судом до правовідносин, що склались між сторонами норм ЗК України та Лісового Кодексу в редакції закону, яка не діяла станом на дату прийняття рішення про передачу у власність земельної ділянки є обґрунтованими, проте таке порушення не свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позову прокурора.

Відповідно до ст. 42 Лісового кодексу України (в редакції від 11.06.2003 року) переведення лісових земель до нелісових для використання у

цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства,

використанням лісових ресурсів і користуванням земельними

ділянками лісового фонду для потреб мисливського господарства,

культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей

та проведення науково-дослідних робіт, провадиться за рішенням

органів, які надають ці землі у користування відповідно до

земельного законодавства.

Переведення лісових земель до інших категорій провадиться за

згодою відповідних державних органів лісового господарства

Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя.

Також, відповідно до ст. 20 ЗК України в редакції закону станом на листопад 2003 року зміна цільового призначення земель, також здійснювалась у порядку, встановленому кабінетом Міністрів України за ініціативою власників земельних ділянок.

Таким, чином, враховуючи, що приймаючи рішення про передачу ОСОБА_2 у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, без згоди уповноважених державних органів лісового господарства, Підгірцівська сільська Рада перевищила свої повноваження, та розпорядилась землями лісового фонду з порушенням вимог діючого Законодавства.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в зміні, або доповненні його мотивувальної та резолютивної частини.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення районного суду в цій частині підлягає зміні, замість невірно застосованих норм ЗК України та ЛК України в редакції 2006 року, застосуванню підлягають вищенаведені норми, що діяли на дату ухвалення рішення сільської ради, яке визнано судом неправомірним.

Разом з тим інші доводи апеляційної скарги є недоведеними та спростовуються матеріалами справи, а також не ґрунтуються на законі.

Так, доводи скарги про те, що позивач не довів належність спірної земельної ділянки ДП "Київське лісове господарство" спростовуються планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування 1993 року (планшет № 6), копією плану лісонасаджень 1993 року, копією картосхеми глибин залягання ґрунтоутворюючих порід 1997 року, схемою урочищ та таксаційного опису кварталу 91, розробленого Українським державним лісовпорядним виробничим об'єднанням.

Посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що спірна земельна ділянка перебувала в постійному користуванні його родичів, до оформлення ним права власності, колегія суддів не приймає з огляду на те, що відповідач визнав, що жодні рішення про відведення спірної земельної ділянки його бабусі чи матері не приймались, відповідно судом встановлено, що спірна земельна ділянка оброблялась родичами відповідача без будь-яких законних підстав.

Крім того, спірна земельна ділянка за дослідженими судом картами оточена з усіх боків лісовими насадженнями, сам відповідач пояснив, що проїзд до цієї ділянки зроблений через лісову просіку, а тому з урахуванням вимог ч.5 Розділу УІІІ Прикінцевих положень Лісового кодексу України, відсутність в лісогосподарського підприємства акту на право постійного користування земельною ділянкою не доводить , що така не відноситься до земель лісового фонду , та вибула з володіння останнього з дотриманням вимог чинного законодавства.

При цьому апеляційний суд вважає належним доказом перебування спірної земельної ділянки в користуванні державного лісового господарства - планово - картографічні матеріали до яких належать планшети лісовпорядкувальні. Зазначене узгоджується з правовими висновками ВС , висловлених в постанові 61-16904ск18 від 19 вересня 2018 року.

Крім того в матеріалах справи наявний лист ВО "Укрдержліспроект" " 320 від 14.06.2017 року із доданим викопіюванням, яким підтверджується, що земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2 є ділянкою лісогосподарського призначення та розташована у кварталі 91 виділі 3,4 Козинського лісництва ДП "Київське лісове господарство.

Доводи скарги в частині того, що цільове призначення землі було встановлено тільки в 2003 році під час прийняття рішення Підгірцівською сільською радою не відповідають дійсності, так як цільове призначення земельна ділянка вже мала і знаходилась вона в межах лісового масиву та перебувала в користуванні лісового господарства.

Доводи скарги про недотримання судом справедливої рівноваги між інтересами суспільства і відповідача, та необхідності застосування 1 Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, колегія суддів не приймає, так як погоджується з висновками суду, щодо виправданого втручання та позбавлення відповідача права власності на неправомірно отриману ним земельну ділянки, з огляду на те, що відповідач використовує вказану ділянку для городництва. Вибуття цієї ділянки із постійного користування лісового господарства позбавляє вказане господарство можливості насаджувати на вказаній землі ліс, з метою покращення навколишнього природного середовища в інтересах всіх мешканців села Підгірці та ближніх сіл. Таким чином, втручання в права одного відповідача є виправданим, порівняно з захистом прав великої кількості громадян.

Також суд погоджується з тим, що з огляду на розміщення спірної ділянки, відповідач проявивши розумну обачність міг зрозуміти, що така земля відноситься до земель лісового господарства і не може перебувати у власності фізичної особи. Крім того, суд вважає, що права відповідача на отримання землі для ведення городництва можуть бути відновлені, шляхом надання йому іншої земельної ділянки. При цьому суд виходить з того, що відповідач з 2003 року жодних будівельних робіт на спірній земельній ділянці не проводив та не використовував її за цільовим призначенням зазначеним в рішенні сільської ради. Така позиція суду повністю узгоджується з висновками Великої Палати ВС від 15 травня 2018 року у справі 372/2180/15-ц.

Доводи скарги, щодо відсутності повноважень у прокурора звертатись з позовом в інтересах державного підприємства, колегія суддів не приймає, так як суд першої інстанції вірно навів норми права та дійшов висновку, що в даному випадку прокурор мав право на звернення в інтересах держави з огляду на те, що внаслідок передачі відповідачу у власність спірної земельної ділянки, інші громадяни втратили доступ до лісового фонду, що порушує їх права на вільне користування природними ресурсами лісу, а державні органи управління лісовим господарством не належно виконали свої обов'язки, самостійно не звернувшись до суду з аналогічним позовом.

Доводи скарги про пропуск позивачем строку позовної давності є безпідставні, оскільки про порушення своїх прав на землю , державні установи в інтересах яких подано позов могли довідатись тільки після внесення в 2016 році в реєстр запису про перехід права власності на спірну ділянку до відповідача ОСОБА_2 Жодних доказів про те, що управління лісового господарства мало можливість довідатись про рішення сільської ради за 2003 рік раніше матеріали справи не містять. Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не можуть бути достатньою підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Доводи скарги про те, що прокурором були заявлені різні вимоги до двох відповідачів на законність рішення не впливають, так як суд правомірно задовольнив всі заявлені вимоги. Зміст рішення відповідає вимогам ЦПК України.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що в іншій частині рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому суд апеляційної інстанції, керуючись ст. 375 ЦПК України залишає його без змін.

Враховуючи, що за результатами апеляційного розгляду позов позивача правомірно був задоволений, підстав для відшкодування понесених відповідачем судових витрат немає. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у апеляційному суді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376 , 382-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 вересня 2018 року змінити в частині застосування норм матеріального права.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повна постанова складена 22 лютого 2019 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді Іванченко М.М.

РубанС.М.