18.02.2019 Справа № 363/4849/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Гавриленко Ю.С.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності правочину,

встановив:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, посилаючись на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.11.2016 року у справі № 369/718/16-ц, яким встановлено, що договір оренди автомобіля Мercedes-Bens днз. АІ 0197 ЕС, укладений 16.12.2013 року між сторонами без дотримання вимог нотаріального посвідчення, є нікчемним. Крім того судом застосовано наслідки недійсності (нікчемності) правочину й стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 сплачені останнім кошти за орендну плату в розмірі 150 448 грн.

Відтак, позивачка, посилаючись на вимоги ст. 216 ЦК України, звернулася до суду з метою стягнення з ОСОБА_2 на її користь відшкодування за користування автомобілем за період з 16.12.2013 року по 24.05.2016 року, отриманим за нікчемним правочином у розмірі 2 633 050 грн. 20 коп., відшкодування витрат повязаних з розглядом справи у розмірі 13 500 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 8 400 грн.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому з позовними вимогами не погодився та ствердив, що у період часу з 24.05.2016 року по 10.09.2017 року автомобіль фактично знаходився на спеціальному майданчику за адресою: Київська область, м. Гостомель, вул.. Садова, 20, оскільки був вилучений працівниками Вишгородського ВП ГУНП в Київській області. 10.09.2017 року автомобіль передано власнику, тобто ОСОБА_4 Разом з тим, довідка на якій ґрунтуються позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення коштів за оренду автомобіля у розмірі 2 633 050 грн. 20 коп. носить лише інформаційний характер, не є висновком експерта та складена на підставі загальних характеристик автомобіля, без проведення жодних технічних досліджень автомобіля, для визначення вартості послуг оренди автомобілів зі схожими технічними характеристиками.

Представник позивача в суді просив позов задовольнити з викладених у ньому підстав.

Відповідач та представник відповідача в суді проти задоволення позову заперечили та повідомили, що відповідач автомобілем кожен день не користувався, а використовував його час від часу лише в разі необхідності.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Так, 16 грудня 2013 року сторони уклали договір оренди транспортного засобу, відповідно до якого ОСОБА_4 передала ОСОБА_2 в оренду автомобіль марки Мercedes-Bens днз. АІ 0197 ЕС, 1998 року випуску, кузов WDB 1401351F423943, з подальшим переходом права власності на вказаний автомобіль до ОСОБА_2, після сплати останнім вартості автомобіля у розмірі 18 131,10 доларів США, що еквівалентно 425 174 грн. 29 коп.

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_4 про застосування наслідків недійсності правочину.

11 листопада 2016 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/718/16-ц, позов ОСОБА_2 задоволено та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 сплачені останнім кошти за орендну автомобіля у розмірі 150 448 грн., а також судові витрати у розмірі 2 055 грн. 69 коп. Разом з тим, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили 01.02.2017 року.

Так, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.11.2016 року у справі № 369/718/16-ц встановлено, що ОСОБА_4 передала 16.12.2013 року в користування ОСОБА_2 автомобіль марки Мercedes-Bens днз. АІ 0197 ЕС, який зареєстрований та належить ОСОБА_4.

Крім того, встановлено, що на виконання умов договору ОСОБА_2 сплатив на користь ОСОБА_4 кошти в сумі орендованої вартості автомобіля у розмірі 150 448 грн., що підтверджується копіями квитанцій, поясненнями і змістом зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 у справі № 369/718/16-ц.

Разом з тим, Києво-Святошинським районним судом Київської області встановлено, що сторонами не дотримано положення законодавства щодо нотаріального посвідчення договору оренди транспортного засобу, а тому договір оренди автомобіля Мercedes-Bens днз. АІ 0197 ЕС, укладений 16.12.2013 року між сторонами визнано нікчемним.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Встановлено, що ОСОБА_2 користувався автомобілем позивача з 16.12.2013 року до моменту, коли автомобіль вилучено працівниками поліції та поміщено на майданчик спеціального утримання, тобто до 24.05.2016 року.

Зазначене підтверджується змістом згаданого рішення суду та копією акту приймання-передачі складеного 24 травня 2016 року інспектором Вишгородського ВП ГУНП в Київській області, який надано відповідачем в додатку до відзиву.

Згідно вказаного акту приймання передачі, 24 травня 2016 року, автомобіля Мercedes-Bens днз. АІ 0197 ЕС, в порядку ст. 256-2 КУпАП, затримано працівниками Вишгородського ВП ГУНП в Київській області та доставлено для зберігання на спеціальний майданчик за адресою: м. Гостомель, вул. Садова, 20.

Суд відкидає доводи відповідача щодо несистематичного використання автомобіля, оскільки у період часу з 16.12.2013 року по 24.05.2016 року, автомобіль фактично перебував у його володінні та останній мав безперешкодне право користуватися ним на власний розсуд.

Саме тільки твердження про те, що ОСОБА_2 не використовував автомобіль щодня не спростовує обставин одержаного в користування чужого майна.

За таких умов суд вважає доведеним факт використання ОСОБА_2 автомобіля належного ОСОБА_4 марки Мercedes-Bens днз. АІ 0197 ЕС у період часу з 16.12.2013 року по 24.05.2016 року.

Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Таким чином відповідач на виконання нікчемного договору оренди транспортного засобу одержав те, що полягає у користуванні майном позивача (чужим майном) протягом 892 днів, яке не може бути повернуто власнику в натурі, а тому останній має право на відшкодування вартості такого використання згідно ст. 216 ЦПК України.

Визначаючи розмір такого відшкодування, суд доходить таких висновків.

Позивачкою в обґрунтування стягнення з відповідача на її користь відшкодування за користування автомобілем, отриманим за нікчемним правочином, у розмірі 2 633 050 грн. 20 коп. надано довідку № 113/202 від 28.11.2017 року складену начальником відділу досліджень ринків нерухомості, автомобільної промисловості та інших товарних ринків ДП «Держзовнішінформ» Мінекономрозвитку України ОСОБА_5

Довідка видана на запит ОСОБА_4 щодо надання цінової інформації на послуги оренди легкового автомобіля Мercedes-Bens S300D, 1998 року випуску.

Згідно змісту довідки вона носить суто інформаційний характер та є дійсною до 31.12.2017 року.

У вказаній довідці міститься інформація про те, що ДП «Держзовнішінформ» не володіє ціновою інформацією щодо послуг оренди легкових автомобілів, оскільки це не відносяться до предмету постійного моніторингу, який здійснює вказане підприємство.

Разом з тим, вказаним підприємством проведено аналіз інформації з відкритих джерел мережі інтернет та зясовано, що вартість послуг оренди автомобілів зі схожими технічними характеристиками, а також автомобілів аналогічного класу станом на кінець листопада 2017 року становить 110 250 доларів США за добу, що в перерахунку в гривнях за курсом НБУ станом на 28.11.2017 року становить 2.951, 85 6,708, 75 грн. за добу.

Отже, вказану довідку суд вважає недостовірним та недопустимим доказом у розумінні ст. ст. 78, 79 ЦПК України, оскільки воан ґрунтується на припущеннях, вимогам Закону України «Про ціни і ціноутворення» не відповідає.

Відомості по те, що ця довідка складена спеціалістом, в матеріалах справи відсутні. Сам факт її складання не може свідчити про участь спеціаліста в цивільному судочинстві, в розумінні вимог ст. ст. 74, 139 ЦПК України, і підставою для оплати його роботи в розмірі 8 400 грн. згідно платіжного доручення від 28.11.2017 року, за складання такої довідки бути не може.

Крім того такий розмір витрат на оплату за її складання суд вважає неспівмірним зі складністю виконаної роботи, її обсягом та часом витраченим на це, і відкидає як неспроможну (ч. 7 ст. 139 ЦПК України).

Розрахунок вартості послуг оренди автомобілів здійснено без урахування індивідуальних технічних характеристик автомобіля.

Крім того, розрахунок вартості оренди автомобіля проведено з урахуванням ціни такої оренди за добу, що за звичаєм ділового обороту (ст. 7 ЦК України) значно перевищує вартість оренди майна на довготривалий період часу.

Судом встановлено, що автомобіль перебував у користуванні відповідача у період часу з 16.12.2013 року по 24.05.2016 року, тобто більше двох років, а тому розрахунок вартості орендної плати за використання автомобіля подобово не може бути врахований при вирішенні цієї справи по суті, оскільки він значно перевищує вартість довготривалої оренди такого майна.

Складання такої довідки, з точки зору справедливості, добросовісності та розумності, як засади цивільного законодавства, визначеної п. 3 ст. 3 ЦК України, на вимогах закону не ґрунтується.

Використання відповідачем автомобіля Мercedes-Bens S300D, 1998 року випуску, у період часу з 16.12.2013 року по 24.05.2016 року, за жодних обставин не може дорівнювати сумі предявленого позову у розмірі 2 633 050 грн. 20 коп., що в пять разів перевищує вартість такого автомобіля (425 174 грн. 29 коп.).

За таких умов, слід дійти висновку, що висунуте в позові відшкодування у розмірі 2 633 050 грн. 20 коп. не є співмірним із виниклими правовідносинами, і стягнення такої суми з урахуванням принципу пропорційності, призведе до надмірного і невиправданого втручання в права та обовязки відповідача, істотного дисбалансу його прав та інтересів і порушення його права мирно володіти своїм майном в розумінні вимог ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас матеріалами справи достатньо підтвердилося, що вартість використання одержаного автомобіля за нікчемним правочином становить 150 448 грн.

Відтак, суд вважає за необхідне, згідно вимог ст. 216 ЦПК України, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 відшкодування вартості користування автомобілем, що одержано за нікчемним правочином у розмірі, який доведено матеріалами справи.

Разом з тим, у задоволенні вимоги позивача про стягнення витрат у розмірі 8 400 грн., повязаних з розглядом справи, а саме складанням ДП «Держзовнішінформ» Мінекономрозвитку України довідки № 113/202 від 28.11.2017 року слід відмовити, оскільки така довідка не є достовірним та допустимим доказом в розумінні ст. ст. 78, 79 ЦПК України та з підстав викладених вище.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу з відповідача суд виходить з суми 13 500 грн., яка підтверджена квитанцією про оплату послуг адвоката та з урахуванням вимог ст.ст. 137, 141 ЦПК вбачає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_2 понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 1 579 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог, а також судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, зокрема судового збору в розмірі 1504 грн. 48 коп.

З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено порушене права позивача, яке підлягає захистові, а позов про це частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 259, 265, 268 ЦПК України,

вирішив:

позовну заяву задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 відшкодування вартості користування автомобілем, що одержано за нікчемним правочином, у розмірі 150 448 грн., а також судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, зокрема судового збору в розмірі 1504 грн. 48 коп. та витрат на правничу допомог в розмірі 1 579 грн. 20 коп., а всього 153 571 (сто пятдесят три тисячі пятсот сімдесят одна) грн. 68 (шістдесят вісім) коп.

Повне судове рішення складено 01 березня 2019 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного рішення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд Київської області.

Позивач: ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, РНОКПП - НОМЕР_1).

Відповідач: ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2)

Суддя