ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/1416/18 Номер провадження 22-ц/814/647/19Головуючий у 1-й інстанції Дем"янченко С.М. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Абрамова П.С., Гальонкіна С.А., при секретарі судового засідання: Діхтяр Т.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 10 грудня 2018 року (прийняте суддею Дем'янченко С.М.,відомості щодо дати виготовлення повного тексту судового рішення відсутні) у справі за позовом ОСОБА_2 до Власівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, третя особа приватний нотаріус Зіньківського районного нотаріального округу Глущенко Вячеслав Васильович про встановлення додаткового строку для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому прохала визначити для ОСОБА_2 додатковий строк тривалістю в два місяці для подання до приватного нотаріуса Зіньківського районного нотаріального округу заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_2 після смерті ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 обгрунтування позовних вимог зазначила, що06.10.2014 року помер ОСОБА_5(батько позивача), після смерті якого залишилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 3.29 га, яка розташована на території Власівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області та належала ОСОБА_5 на підставі державного акту серії Р2 №615999. Вказує, що єдиним спадкоємцем за законом на вказану спадщину являється ОСОБА_4, інші спадкоємці відсутні. Приватний нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вона у встановлений чинним законодавством України шестимісячний строк, не подала до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Позивач зазначає, що вищевказаний шестимісячний строк, встановлений законодавством України вона пропустила з поважної причини у зв'язку з тим, що у неї погіршився стан здоров'я, довгий час не працювала, розлучилася, самостійно утримує двох неповнолітніх дітей, тому не мала коштів на подачу заяви про прийняття спадщини, та у зв'язку з юридичною необізнаністю.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 10 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Власівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, третя особа приватний нотаріус Зіньківського районного нотаріального округу Глущенко Вячеслав Васильович про встановлення додаткового строку для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини - відмовлено.

З даним рішенням суду не погодилася ОСОБА_4 подалана нього апеляційну скаргу,в якій прохає рішенняЗіньківського районного суду Полтавської області від 10 грудня 2018 року скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Апелянт вважає, що рішення суду першої є незаконним, необгрунтованим, а також таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи був присутній представник апелянта, інші особи будучи належним чином та завчасно повідомленим про час та місце слухання справи в судове засідання не зявилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України,суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_5, після смерті якого відкрилася спадщина на спадкове майно, що складається з земельної ділянки площею 3.29 га, яка розташована на території Власівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, та належала ОСОБА_5 на підставі державного акту НОМЕР_1 (а.с.13).

ОСОБА_5 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 і разом з ним за вищезазначеною адресою інших зареєстрованих осіб не зареєстровано.

З повідомлення приватного нотаріуса Глушенка В.В. №189/01-16 від 01.10.2018 року, вбачається, що після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 не заведена спадкова справа, претензії від кредиторів не надходили.

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_2, позивач ОСОБА_4 є рідною донькою ОСОБА_5, ОСОБА_7 (а.с.6-7).

Шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлого закінчився 06.04.2015 року, однак позивач ОСОБА_4у визначений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини після смерті батька до нотаріальної контори не звернулася.

Відмовляючи ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем на підтвердження заявленого позову не надано будь-яких об'єктивних, достовірних та належних доказів, в тому числі і на підтвердження того,що перешкоджало їй зверненню до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, яка може бути направлена до відповідної нотаріальної контори і поштою, та напротязі чотирьох років після спливу вказаного строку.

Разом з цим, місцевий суд зазначив, що зазначенні позивачем обставини, як поважні, суд не може визнати, оскільки вони не є об'єктивними, непереборними та істотними труднощами для позивача, а інших поважних причин пропуску строку позивачем не зазначено, що є підставою для відмови в позові.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Згідно роз'яснень, які надані Верховним Судом України в абзаці 6 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставинивизнані судом поважними.

Даний висновок ґрунтується й на правовій позиції, викладеній Верховним Судом України у постанові від 04 листопада 2015 р. у справі № 6-1486цс15.

Таким чином, поважними вважаються ті причини, які роблять вчасне звернення до нотаріальної контори неможливим або важким.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Звертаючись з позовними вимогами, позивач в силу вимог ст. 12 ЦПК України повинен довести правову та фактичну підстави своїх вимог.

Так, обґрунтовуючи причини пропуску строку для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини позивач посилалася на те, що у неї погіршився стан здоров'я, довгий час не працювала, розлучилася, самостійно утримує двох неповнолітніх дітей, не мала коштів на подачу заяви про прийняття спадщини, а також у зв'язку з юридичною необізнаністю.

Однак, суд апеляційної існатнції вважає, що наведені позивачем підстави пропуску строку для прийняття спадщини не можуть вважатися поважними, оскільки позивач не довела суду тривалу хворобу. Крім того, сам по собі факт правової необізнаності позивача щодо строкута порядку прийняття спадщини не є підставою вважати, що позивачем пропущено шестимісячний строк для подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини з поважної причини. Непрацездатність позивача, відсутність коштів, як причина пропуску строку для прийняття спадщини, також не можуть бути визнані судом поважними, оскільки самі по собі ці обставини без встановлення інших об'єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Так, відповідно до п.2 Листа вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» розяснено, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є тривала хвороба, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, вік, наявність конфліктів між спадкоємцями, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини тощо.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не надала будь-яких об'єктивних, достовірних та належних доказів, в тому числі і на підтвердження того, що перешкоджало їй зверненню до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, а отже і поважності причин пропуску нею строку більш ніж чотири роки, а тому суд не довела підстав для визначення їй додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Так, непрацездатність позивача, розлучення, брак коштів та юридична необізнаність не є поважною причиною та перешкодою для вчасного подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, доводи позивача того, що вона зазнала емоційного стресу, та у зв'язку з чим погіршився стан її здоров'я і вона тривалий час лікувалася, не підтверджено належними доказами, а тому дані обставини не можуть бути визнані поважною причиною для поновлення такого строку.

Тому, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції прозахист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно братидо уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського судуз прав людини усправі «Проніна проти України»від 18липня 2006року).

Доводи апелянта, що зважаючи на те, що відповідач визнав позов суд першої інстанції повинен був прийняти дане визнання і задовольнити позов, є необгрунтованими, оскільки ст. 206 ЦПК України надає право суду не приймати визнання відповідачем позову, в разі якщо це суперечить закону. Визнання позову за встановлених по справі обставин суперечить закону та не відповідає інтересам територіальної громади села. Факт відсутності окремого процесуального документа про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову, не впливає на зміст прийнятого рішення, а тому не може слугувати підставою для його скасування.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргуОСОБА_2 - залишити без задоволення.

РішенняЗіньківського районного суду Полтавської області від 10 грудня 2018 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови виготовлено 28 лютого 2019 року.

Головуючий суддя : ___________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ________________ П.С. Абрамов _______________ С.А. Гальонкін