Дата документу 12.06.2019 Справа № 320/8500/18
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 320/8500/18 Головуючий у 1-й інстанції: Урупа І.В.
провадження № 22-ц/807/2002/19 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що подружнє життя між ними не склалось, шлюбні відносини припинені з липня 2018 року у зв`язку з тим, що вони мають різні характери, в родині відсутня взаємоповага, взаєморозуміння, відновлювати шлюбні відносини вона намірів не має. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з нею. Відповідач, добровільної матеріальної допомоги на дитину не надає.

Рішенням Мелітополського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Прізвища сторін залишити без змін.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору в розмірі 352,40 грн.

Зобов`язано Мелітопольське управління Державної казначейської служби України Запорізької області, повернути ОСОБА_1 , за квитанцією АТ КБ «Приватбанк» № 0.0..1 від 17.10.2018 половину суми сплаченого судового збору в розмірі 352,40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 704,80 грн. на рахунок держави судовий збір.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду в частині стягнення аліментів, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на неповноту, необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права просить рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати, відмовити в задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_1 відзиву на апеляційну скаргу не надала, однак відповідно до положень статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.ст. 374, 375 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 13 вересня 1997 року Новгородківською сільською радою Мелітопольського району Запорізької області, актовий запис № 08 (а.с.5)

Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на теперішній час є повнолітньою та неповнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.6,7).

Сторони під час розгляду в суді першої інстанції зазначали, що їх шлюбні відносини припинились з липня 2018 року у зв`язку з тим, що вони втратили почуття любові та взаємоповаги, в родині відсутнє взаєморозуміння. Проти розірвання шлюбу відповідач не заперечував і в цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржує.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей судами першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 27 Конвенції про права дитини встановлює право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Положеннями статті 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Як було встановлено судом першої інстанції, неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. З наданих відповідачем квитанцій вбачається, що ним через поштове відділення надсилалися кошти на ім`я неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , однак ця допомога не є систематичною, отримувала ці кошти не позивачка, а сама дитина.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги відповідача стосовно того, що і позивачка, і дві доньки знаходяться саме на його утриманні, не знайшли свого підтвердження. ОСОБА_2 не надав про це жодного доказу а ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, а ні під час розгляду його апеляційної скарги. Участь у вихованні дітей і їх матеріальній підтримці є обов`язком відповідача як батька.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.1ст.183 СК частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно із ч.1ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову.

Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність стягнути з відповідача аліменти на неповнолітню доньку в розмірі 1/4 частині усіх видів заробітку, але не меншим, ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції скрутного матеріального становища відповідача є необґрунтованими, оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження цього.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції на підставі встановлених обставин справи і містять посилання на факти, що не можуть бути предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанцій по суті вирішення спору та не дають підстав вважати, що судом неправильно застосовано та порушено норми матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають; доводи заявника спрямовані на зміну оцінки доказів.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий:

Судді: