Головуючий у суді першої інстанції: Карабаза Н.Ф.
У Х В А Л А

28 лютого 2019 року місто Київ

справа№367/7322/16-ц

провадження №22-ц/824/5371/19

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Шкоріної О.І., вирішуючи питання про прийняття апеляційної скарги ОСОБА_3 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 13 жовтня 2016 року про відкриття провадження у справі за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до ОСОБА_3, треті особи: Міністерство екології та природних ресурсів України, Національний природний парк «Голосіївський» про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 13 жовтня 2016 року відкрито провадження у справі за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до ОСОБА_3, треті особи: Міністерство екології та природних ресурсів України, Національний природний парк «Голосіївський» про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Не погоджуючись з ухвалою про відкриття провадження у справі 4 лютого 2019 року відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, посилаючись на недотримання правил підсудності при відкритті провадження у справі.

Проте, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 358 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Враховуючи наявність ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 13 жовтня 2016 року про відкриття провадження, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити відповідно.

Разом з тим, вивчивши матеріали справи, вважаю, що дії ОСОБА_3 є зловживанням процесуальними правами та до останнього необхідно застосувати заходи процесуального примусу у зв'язку із наступним.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 подавав до суду апеляційної інстанції аналогічні апеляційні скарги на ухвалу Ірпінського міського суду від 13 жовтня 2016 рокупро відкриття провадження, а саме 30 травня 2017 року /а.с 62/, 6 вересня 2017 року /а.с.78/, 27 листопада 2017 року /а.с.100/, 13 березня 2018 року /а.с. 108/, 17 квітня 2018 року /а.с. 117/, 5 червня 2018 року /а.с. 131/, 24 липня 2018 року /а.с. 147/.

Ухвалами Апеляційного суду Київської області від 6 грудня 2017 року /а.с. 87-88/, від 9 січня 2018 року /а.с. 104/, від 10 квітня 2018 року /а.с. 112/ , від 10 травня 2018 року /а.с.121/, від 20 червня 2018 року /а.с.135-136/ та від 20 листопада 2018 року /а.с.157-158/ відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 13 жовтня 2016 року.

4 лютого 2019 року відповідачем ОСОБА_3 подано чергову апеляційну скаргу, щодо якої Київський апеляційний суд дійшов висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Згідно з ч. ч. 1, 2 п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Строк є розумний, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства (ч. 2 ст. 121 ЦПК України).

Частиною 3 ст. 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

При цьому, положенням ч. 1 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3, діючи особисто, сім разів подавав апеляційні скарги на одне і теж саме судове рішення, чим демонструє явне зловживання процесуальними правами та нехтуванню процесуальними обов'язками.

Неодноразове оскарження ухвали про відкриття провадження шляхом подання відповідних скарг є явним проявом дій, що вчиняються з метою перешкоджання судочинству та затягування розгляду справи.

Внаслідок таких дій суд позбавлений можливості належним чином розглянути справу по суті у визначений процесуальним законодавством процесуальний строк.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов'язані із зволікання у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи наведене, суд вважає дії ОСОБА_3 щодо систематичної подачі апеляційних скарг на одне і теж саме судове рішення зловживанням процесуальними правами, що спрямоване на безпідставне затягування та перешкоджання розгляду справи, що суперечить завданню цивільного законодавства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Частиною 4 ст. 44 ЦПК України передбачено, що суд зобов'язаний вжити заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Згідно зі ст. 143 ЦПК України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов'язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 144 ЦПК України, одним із таких заходів процесуального примусу є штраф.

Суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству (п. 2 ч. 1 ст. 148 ЦПК України).

За наведених обставин, суд приходить до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_3 заходу процесуального примусу у виді накладення штрафу у розмірі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 5763 грн.

Згідно ч. 5 ст. 148 ЦПК України ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи, за якими стягувачем є держава або державний орган, можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 31, 32, 143, 144, 148, 358 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 13 жовтня 2016 року про відкриття провадження у справі за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до ОСОБА_3, треті особи: Міністерство екології та природних ресурсів України, Національний природний парк «Голосіївський» про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Стягнути з ОСОБА_3, (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) в дохід державного бюджету штраф в сумі 5763 (п'ять тисяч сімсот шістдесят три) гривні.

Строк пред'явлення ухвали до примусового виконання в частині стягнення штрафу становить три місяці, починаючи з наступного дня після набрання нею законної сили.

Ухвала апеляційного суду в частині відмови у відкритті провадження за апеляційною скаргою набирає законної сили з дня її підписання суддею, касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала апеляційного суду в частині стягнення штрафу набирає законної сили з дня її підписання суддею, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя: О.І. Шкоріна