К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
Справа №22ц/824/2932/19 Головуючий у 1 інстанції - Ярошенко С.М.
Унікальний №376/385/18 Доповідач - Панченко М.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2019 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:

Судді-доповідача - Панченка М.М.

Суддів - Слюсар Т.А., Волошиної В.М.

При секретарі - Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданн у м.Києві справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Сквирського районного суду Київської області від 30 травня 2018 року у справі за позовом акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року позивач акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ «КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 і просив винести рішення, яким стягнути заборгованість за кредитним картковим договором №б/н від 09.02.2015 року у загальній сумі 19.972 грн.42 коп., яка складається: із заборгованості: за тілом кредита - 1.296 грне.12 коп.; за відсотками - 10.484,47 грн.; за пенею - 6.764,57 грн.; штраф - 500 грн., як фіксована частина, та 927,26 грн., як процентна складова.

Послався на те, що 09.02.2015 року між сторонами укладено кредитний картковий договір на суму 5.000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок під 30% річних на залишок заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно доводів позивача АТ «КБ «Приватбанк» відповідач ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана позивачем заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.prіvatbank.ua, складає між сторонами Договір, що підтверджується підписом позивача у його заяві про видачу карткового кредита.

Оскільки, як вважав АТ «КБ «Приватбанк», позичальник ОСОБА_2 не виконує належним чином свої кредитні зобов»язання з погашення кредиту та інших платежів, передбачених договором, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 30 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено /а.с.52-53/.

Суд мотивував свій висновок тим, що відповідач має статус учасника бойових дій, та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни.

Відмовляючи у позові, суд послався на те, що позивачем не наведено розрахунку пені, а з наданого позивачем розрахунку неможливо визначити через відсутність окремих складових заборгованості, а саме: заборгованості на певну дату тіла кредиту та наявних у відповідача пільг щодо їх сплати.

Крім того, суд вважав, що «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку», на які послався позивач, не містять підпису позичальника, а тому ці документи не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.

За таких умов, на думку суду, з відповідача на користь банку могли бути стягнуті лише фактично видані кошти без здійснення заявлених банком нарахувань на них. В той же час, з представленого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що сума основної заборгованості, про стягнення якої заявив позивач, є меншою від загальної суми фактично сплачених відповідачем коштів, які банк зарахував на погашення тих видів платежів, підстави для нарахування яких, не були передбачені договірними умовами.

В поданій апеляційній скарзі АТ «КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та поновити нове рішення про задоволення позову.

Свої доводи скаржник мотивував тим, що «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку» є складовою частиною спірного договору приєднання, оскільки в Анкеті-заяві від 03.02.2015 року відповідач зазначив, що указані документи складають договір про надання банківських послуг.

На інші доводи судового рішення, які взяті судом першої інстанції, як підстава для відмови у позові, скаржник своїх пояснень в апеляційній скарзі не виклав.

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення залишити без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що 09.02.2015 року між ПАТ»КБ»Приватбанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний картковий договір №б/н у вигляді приєднання (ст.634 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Згідно Анкети-заяви, яку підписав 09.02.2015 року відповідач ОСОБА_2 сторони погодили наступні умови кредитування: позичальник виявив бажання оформити на своє ім»я платіжну картку Кредитка «Універсальна» з кредитним лімітом у сумі 5.000 грн.

Крім того, позичальник розписався в Анкеті-заяві за те, що він погоджується з тим, що ця заява разом з Пам»яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають договір між сторонами про надання банківських послуг. Тут же зазначено, що Клієнт ознайомлений з Правилами і Тарифами банка.

Тобто, сторони обумовили, що всі інші умови карткового кредитного договору, які не зазначені у Анкеті-заяві, передбачені Правилами і Тарифами, затвердженими Правлінням ПАТ КБ»Приватбанк».

Отже, підписавши Анкету-заяву, відповідач ОСОБА_2 підтвердив, що ознайомлений з умовами кредитування, а також зобов»язувався повернути кредит, сплатити відсотки, винагороди, комісії щомісячними платежами.

Зазначене свідчить про укладення сторонами належним чином кредитного карткового договору, оскільки заявка позичальника про видачу кредиту, в сукупності з Правилами та Тарифами банку, складають зміст кредитного карткового договору, яким передбачені всі істотні умови договору, відповідно до ст.638 ЦК України.

Таким чином, між сторонами виникли договірні відносини кредиту, згідно яких, в силу ст.1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з у рахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Оскільки, за твердженням позивача, позичальник ОСОБА_2 не виконував належним чином свої договірні зобов»язання, у нього виникла перед кредитором заборгованість у загальній сумі 19.972 грн.42 коп., яка складається: із заборгованості: за тілом кредита - 1.296 грне.12 коп.; за відсотками - 10.484,47 грн.; за пенею - 6.764,57 грн.; штраф - 500 грн., як фіксована частина, та 927,26 грн., як процентна складова.

Між тим, відмовляючи у позові, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку, що позивач ПАТ «КБ «Приватбанк» не надав суду належних та допустимих доказів щодо видачі відповідачу платіжної картки, яка передбачена Умовами Анкети-заяви, а тому, відповідно, не надано відомостей, які б підтверджували тип та строки дії картки, що є істотними умовами договору, і, відповідно, не надано доказів зарахування кредитних коштів на картку.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указується на лицевій стороні Карти і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Таким чином, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою частиною кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Однак, з матеріалів справи неможливо встановити дату закінчення дії Картки.

Відповідно, позивачем не надано доказів продовження строку дії карти в разі закінчення її дії, яка згідно наданих суду матеріалів повинна бути видана позичальнику 01.07.2013 року. Матеріали справи не містять даних, що після закінчення строку дії платіжної Картки відповідач отримував у ПАТ КБ «ПриватБанк» нову кредитну картку.

Отже, із матеріалів справи слідує, що Банк не надав доказів того, що відповідачу надавались кредитні кошти та здійснювалось ним погашення кредитного боргу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в тій частині, що наданий Банком розрахунок заборгованості не може розглядатись, як об»єктивний доказ отримання відповідачем кредитних коштів та будь-яке погашення боргів за цим кредитом.

Крім того, позивачем не надано електронної виписки руху коштів по спірному картковому рахунку, з якого слідувало підтвердження чи спростування заборгованості, та з якого, суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником.

При цьому, долучений до матеріалів справи розрахунок заборгованості не можна вважати належним та допустимим доказом, оскільки, є лише калькуляцією, якою позивач обґрунтовує свої вимоги. Суд правомірно зазначив, що розрахунок заборгованості не є документом який підтверджує наявність або відсутність коштів на рахунку відповідача та не підтверджує проведення певних фінансових операцій.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов»язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб,які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що цей спір виник з приводу виконання кредитного договору, банк зобов»язаний був довести, що він виконав свої зобов»язання та надав відповідачу кредитні кошти відповідно до істотних умов кредитного договору, оскільки ця обставина матеріалами справи не підтверджена.

Проте, таких доказів позивачем суду не надано, тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції постановлене на повно з»ясованих обставинах, з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» відхилити, а рішення Сквирського районного суду Київської області від 30 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 28 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді