Справа № 145/778/18
Провадження № 22-ц/801/339/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ратушняк І. О.
Доповідач:Зайцев А. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 рокуСправа № 145/778/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Зайцева А.Ю. (суддя-доповідач),

суддів Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2018 року, ухвалене у складі судді Ратушняка І. О., дата складання повного тексту рішення 26 листопада 2018 року, -

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що він з відповідачем перебував у шлюбі з 2007 по 2011 роки. Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 27 січня 2011 року їх шлюб було розірвано.

Під час шлюбу у них народилась донька - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 14 квітня 2011 року позов його колишньої дружини до нього було задоволено, судом було вирішено стягувати з нього на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_6 аліменти в розмірі 30 % від усіх його доходів щомісячно, починаючи стягнення з 18 березня 2011 року до досягнення донькою повноліття.

Зазначає, що даний позов в судовому засідання ним було повністю визнано, рішення ним не оскаржувалось, і незважаючи на те, що офіційно він не працює з 2011 року, він завжди намагався вчасно та в повному обсязі сплачувати нараховані виконавчою службою аліменти на утримання його доньки.

Наразі звертається з позовом про зменшення розміру аліментів, оскільки як раніше сплачувати аліменти в розмірі 30 % від його доходів він не має змоги, виходячи з наступного.

12 лютого 2013 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 . Його дружина має двох неповнолітніх дітей від попереднього шлюбу - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3

Матеріальна допомога їх біологічного батька - ОСОБА_10 є нерегулярною та незначною, внаслідок чого в повному обсязі діти аліменти не отримують, а тому він бере участь в утриманні дітей.

Крім того, неповнолітній син дружини ОСОБА_10 має серйозне захворювання зору, його лікування потребує значних витрат та часу, і водночас дружина наразі не має можливості піти на роботу, ніде не працює, оскільки багато часу вимушена витрачати на догляд сина. Він також бере участь у витратах на лікування ОСОБА_10.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_3 просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 на підставі рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 14 квітня 2011 року з 30 % до 25 % від усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що посилання ОСОБА_3 на те, що ним зареєстровано шлюб 12 лютого 2013 року з ОСОБА_8 , яка має двох неповнолітніх дітей від попереднього шлюбу: дочку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, який має захворювання зору, не можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів на його дочку ОСОБА_6, 2009 року народження, так як діти ОСОБА_9 та ОСОБА_10 мають батьків, які зобов'язані їх утримувати. Крім того, відповідачка ОСОБА_4 також створила нову сім'ю, має другу дитину, за якою здійснює догляд та утримання.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що позивачем надано достатньо доказів зміни його сімейного стану та участі в утриманні нової сім'ї, що є підставою для зменшення розміру аліментів. Судом першої інстанції не було враховано положення статей 75, 192, 268 СК України, те, що він надає матеріальну допомогу неповнолітньому пасинку та падчерці, а тому дійшов хибного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

Сторони у справі перебували у шлюбі, від якого мають доньку - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 14 квітня 2011 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнуто аліменти в розмірі 30 % від усіх його доходів щомісячно, починаючи стягнення з 18 березня 2011 року до досягнення донькою повноліття. Вказане рішення набрало законної сили 27 квітня 2011 року /а.с. 6/.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що посилання ОСОБА_3 на те, що ним зареєстровано шлюб 12 лютого 2013 року з ОСОБА_8 , яка має двох неповнолітніх дітей від попереднього шлюбу: дочку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, який має захворювання зору, не можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів на його дочку ОСОБА_6, 2009 року народження, так як діти ОСОБА_9 та ОСОБА_10 мають батьків, які зобов'язані їх утримувати. Крім того, відповідачка ОСОБА_4 також створила нову сім'ю, має другу дитину, за якою здійснює догляд та утримання.

Висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову ґрунтується на нормах матеріального права та обставинах справи, з ним погоджується також суд апеляційної інстанції.

Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що правових підстав для зменшення розміру аліментів немає, а доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

Аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було враховано положення статей 75, 192, 268 СК України, те, що позивач надає матеріальну допомогу неповнолітньому пасинку та падчерці, колегія суддів не вважає такими, що дають підстави для скасування рішення місцевого суду, оскільки доказів того, що відповідач сплачує кошти на утримання пасинка та падчериці позивачем не надано, а добровільне надання їм матеріальної допомоги, не може бути підставою для зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на користь його власної доньки ОСОБА_6.

Колегія суддів також зазначає, що та обставина, що позивач з 2011 року офіційно не працює не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, враховуючи, що платник аліментів є працездатною, здоровою людиною, та не позбавлений можливості офіційно працевлаштуватися.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що наведені в апеляційні скарзі доводи суттєвими не являються, а відтак не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 141, 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції. -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2018 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Підпис А. Ю. Зайцев

Судді Підпис О. С. Панасюк

Підпис Т. М. Шемета

Згідно з оригіналом

Головуючий суддя А. Ю. Зайцев