Справа № 274/3845/19
Провадження № 2/0274/1874/19
Рішення

Іменем України

08.11.2019 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого -судді Вдовиченко Т.М., з участю секретаря судового засідання Рудич М.О., розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бердичева Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, -

В с т а н о в и в :

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, згідно якого просить суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 , 1984 р.н. на її користь на підставі рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області № 274/2301/17 від 30.11.2017 року на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши розмір у твердій грошовій сумі, а саме по 2000,00 грн. на кожну дитину з дня пред"явлення позову і до досягнення повноліття.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30.11.2017 року стягнуто з відповідача аліменти на утримання дітей сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та дочки ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5. в розмірі 1000,00 грн на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 01.06.2017 року і до досягнення ними повноліття. Зазначає, що на даний час сума стягуваних аліментів є недостатньою для повного матеріального утримання дітей. Відповідач є особою працездатного віку, працює неофіційно за кордоном, однак в добровільному порядку не бажає сплачувати аліменти в більшому розміру, тому вона змушена звертатися до суду із даним позовом.

02.08.2019 року в даній цивільній справі ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання на 11.10.2019 року.

10.10.2019 року представником відповідача ОСОБА_7 , якому ухвалою суду від 11.10.2019 року відмовлено в допуску до участі в даній цивільній справі, оскільки він є неналежним представником справі загального позовного провадження, подано заперечення на позовну заяву ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, відповідно до якого він зазначає, що відповідач на даний час немає постійної роботи, має нерегулярний, мінливий дохід, проживає разом зі своїми батьками, які не працюють, є пенсіонерами. Фактично він опікується своїми батьками. Зазначає, що позивачка не довела, що з часу постановлення рішення суду про стягнення аліментів сталися зміни матеріального або сімейного стану сторін, погіршилось або поліпшилось здоров"я когось із них, тому підстав для збільшення розміру аліментів немає ( а.с. 25-27).

В судове засідання позивачка не з"явилася, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просить задовольнити повністю.

Відповідач в судове засідання також не з"явився, 07.11.2019 року на адресу суду надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги не визнає повністю з підстав зазначених в його запереченні.

Суд, дослідивши письмові докази, долучені до позовної заяви, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками малолітніх дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 6-7).

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30.11.2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що зареєстрований 17.09.2005 року Бердичівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 540, розірвано, стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 гривень на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 01.06.2017 року і до досягнення дітьми повноліття ( а.с. 5).

Відповідно до до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе, дитині має забезпечується такий захист, який є необхідним для її благополуччя.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про судовий збір», який, зокрема передбачає підвищення мінімального розміру аліментів, спрощення процедури стягнення аліментів та оголошення аліментів власністю дитини.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2 027 гривень, з 1 липня - 2 118 гривень, з 1 грудня - 2 218 гривень.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Отже у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей.

ВІдповідо но вимог ст. 12 ЦПК УКраїни цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках ( ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Як визначено ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, погоджується з доводами позивачки, що розмір стягуваних з відповідача аліментів є нижчим за встановлений законодавством прожитковий мінімум для дітей відповідного віку та не відповідає потребам, необхідним для фізичного, розумового, морального та соціального розвитку дітей, тому підлягає збільшенню в судовому порядку, оскільки відповідач в добровільному порядку не згоден сплачувати аліменти в більшому розмірі ніж визначено рішенням суду.

Одночасно суд зазначає, що позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів про те, що відповідач спроможній сплачувати аліменти в розмірі по 2000,00 грн., щомісячно, на кожну дитину окремо, тому, суд з врахуванням всіх обставин справи, виходячи із принципів добросовісності, справедливості та розумності приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та збільшення розміру аліментів до 1500 грн., щомісячно, на кожну дитину окремо.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що він не має постійної роботи, має нерегулярний мінливий дохід, на утриманні у нього перебувають його батьки - пенсіонери, тому він не спроможній сплачувати аліменти на утримання своїх дітей в більшому розмірі ніж визначено рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 30.11.2017 року, оскільки факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов"язку по утриманню дитини ( Постанова Верховного Суду від 25.09.2019 року справа № 755/14148/19). Крім того, доводи відповідача про те, що на його утриманні перебувають батьки - пенсіонери ( суду не надано жодного доказу про такі обставини), також не приймаються до уваги, оскільки це не звільняє його від обов"язку по утриманню своїх малолітніх дітей ( Постанова Верховного Суду від 01.08.2019 року справа № 760/11934/16-ц).

За таких обставин суд повністю відхиляє доводи відповідача про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки вони не ґрунтуються на вимогах законодавства, відповідачем в порушення вимог ст. 76-81 ЦПК УКраїни не надано суду жодного доказу про те, що він не спроможній матеріально утримувати своїх малолітніх дітей.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 768 грн 40 коп., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору із даною позовною заявою до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 180-182, 184, 192 СК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітніх дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначених на підставі рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області у справі № 274/2301/17 р. від 30.11.2017 року, з 1000 грн. 00 коп. на аліменти в розмірі по 1500 (дві тисячі) грн. 00 коп., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення кожною дитиною повноліття.

Виконавчий лист № 274/2301/17 виданий в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів відкликати, та після закінчення його виконання станом на день набрання законної сили рішенням суду, повернути до суду, що його видав.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання , має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно п.п.15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги можуть також подаватися учасниками справи до або через відповідні суди.

Головуючий Т.М. Вдовиченко