Єдиний унікальний номер 236/2969/18 Номер провадження 22-ц/804/579/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Санікової О.С., Агєєва О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 грудня 2018 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Ткачова О.М. місті Лимані Донецької області, повний текст судового рішення складений 18 грудня 2018 року, в справі номер 236/2969/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року до Краснолиманського міського суду Донецької області звернулась року ОСОБА_1 з позовом до ПАТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 11 листопада 1991 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Наказом №1188-ос від 17 липня 2017 року позивача звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скорочення штату.

При звільнення з ОСОБА_1 не проведено розрахунків при звільненні, тому просила суд стягнути з ПАТ «Українська залізниця» на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 29773,38 грн., одноразову грошову допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку в сумі 6389,80 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 17 липня 2017 року по день ухвалення рішення.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 29773,38 грн.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» утримати з цієї суми податок з доходів фізичних осіб та інші обов'язкові платежі.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у межах суми платежу за один місяць.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач АТ «Українська залізниця», подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційний суд скасувати рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 грудня 2018 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі в сумі 29773,38 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зменшити стягнуту суму заборгованості на 1716,83 грн., що дорівнює 28056,55 грн., скасувати рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 грудня 2018 року в частині стягнення судового збору в сумі 577,94 грн. та стягнути суму судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 280,57 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Доводами апеляційної скарги наведено, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не прийняв до уваги відсутність первинних документів, затверджених наказом №489 від 05.12.2008 року Державного комітету статистики «Про затвердження типових форм первинної облікової документації за статистики праці», що не дає підстав для підтвердження інформації щодо фактичного виконання робіт.

Судове рішення ухвалено на підставі розрахунків, наданих позивачем, які складені з порушенням Порядку обчислення середньої заробітної плати (далі Порядку).

Компенсація за невикористану відпуску має бути розрахована відповідно до п. 2 розділу 2 Порядку, виходячи з заробітної плати за останні 12 місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, и має становити 2356,97 грн.

Вихідна допомога має бути розрахована відповідно до п. 4 розділу 2 Порядку в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Тому вихідна допомога у розмірі одного середньомісячного заробітку становить 4515,00 грн.

Оскільки заборгованість по заробітної платі обчислена неправильно, тому судовий збір також визначений неправильно. Вважає, що судовий збір має бути зменшений до 280,57 грн.

Судове рішення в частині спору про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідач не оскаржує.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Оскільки відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині спору про стягнення заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року - липень 2017 року (з урахуванням компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги при звільненні) в сумі 29773,38 грн., апеляційний суд переглядає рішення суду саме в цій частині.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що згідно трудової книжки НОМЕР_2 ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 11 листопада 1991 року (а.с. 17-20). Відповідно до наказу (розпорядженню) про припинення трудового договору (контракту) №1188/ОС від 17 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату з компенсацію 11 днів відпустки (а.с. 25).

Згідно з наказом №384-н від 15.03.2017 року про встановлення простою у зв'язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурних підрозділів, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуться до лінії розмежування з непідконтрольній українській владі території «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» встановлено початок простою з 16.03.2017 року для всіх працівників апарату управління структурних підрозділів (а.с. 24).

ОСОБА_1 згідно розрахунків заробітної плати нараховувалась заробітна плата за січень 2017 року в розмірі 6389,80 грн., за лютий 2017 року - 6389,80 грн., за березень 2017 року - 7927,34 грн., за квітень 2017 року - 3762,19 грн., за травень 2017 року - 3762,19 грн., за червень 2017 року - 3762,19 грн., за липень 2017 року - 10559,47 грн. з врахуванням часу простоїв, компенсації за 11 днів відпустки та вихідної допомоги при звільненні (а.с. 26-32).

З табелів обліку використання робочого часу за березень-липень 2017 року вбачається, що позивач в березні перебувала у відпустці, в квітні-липні - час простою (а.с. 34-43).

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі з врахуванням компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги при звільненні, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в розмірі 29773,38 грн.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитися не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи та нормам закону.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Доводи відповідача про припинення нарахування заробітної плати з 16 березня 2017 року

та відсутності первинних документів, затверджених наказом №489 від 05.12.2008 року Державного комітету статистики «Про затвердження типових форм первинної облікової документації за статистики праці», що унеможливлює підтвердження інформації щодо фактичного виконання робіт, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги щодо неправильного розрахунку середньоденного заробітку для обчислення компенсації за невикористану відпустку та середньомісячного заробітку для обчислення вихідної допомоги заслуговують на увагу.

Судом встановлено, що позивач з 11.11.1991 року по 17.07.2017 року працювала на різних посадах у відповідача. Наказом регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 16 березня 2017 року №384-н про встановлення простою у зв'язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурних підрозділів, викликаних перекриття усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольній українській владі територією встановлено початок простою з 16.03.2017 року для всіх працівників апарату управління структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». Оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою в робочі дні (зміни) згідно графіку роботи (а.с. 24).

На підтвердження графіку роботи надані табелі обліку використання робочого часу за період з березня по липень 2017 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 під час простою виконувала вимоги наведених вище наказів (а.с. 34-43).

Суд першої інстанції в рішенні правильно дійшов висновку про те, що з березня 2017 року по липень 2017 року позивачу не сплачена заробітна плата з врахуванням компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги, проте, помилково взяв до уваги розрахунок середнього заробітку для обчислення компенсації та вихідної допомоги, яку надала позивач.

ОСОБА_1 при обчисленні оплати відпустки вказала суми, які не відповідають наданим нею розрахункам заробітної плати (а.с. 26-32).

Відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції надав суду належно оформлені довідки про розрахунки оплати відпустки та оплати середньомісячної зарплати для визначення вихідної допомоги (а.с. 78, 79). Довідки з зазначенням розміру місячних сум заробітної плати співпадають з наданими позивачем розрахунками (табуляграмами), і у апеляційного суду не викликають сумніву у їх правильності, оскільки такі розрахунки проведені з врахуванням вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 зі змінами та доповненнями (зокрема п. 2 розділу ІІ, п.п. 3, 4 розділу III).

Відтак, з відповідача на користь позивача має бути стягнута заборгованість по заробітної платі з березня 2017 року по 17 липня 2017 року (з врахуванням в липні 11 днів компенсації за невикористану відпустку в розмірі 2356, 97 та вихідної допомоги в розмірі 4515,00 грн.) в загальному розмірі 28056,55 грн. з утриманням передбачених законом податків та інших обов'язкових платежів.

За таких обставин, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що судом першої інстанції не в повному обсязі встановлені обставини, які мають значення для справі, що призвело до невірного стягнення суми компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги, тому рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Крім того, згідно з ч. 13 ст. 141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Задовольняючі апеляційну скаргу частково, апеляційний суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 546,78 грн., виходячи з задоволеної частини позовних вимог (77,58%).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 грудня 2018 року в частині спору про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану відпустку в кількості 11 днів, вихідної допомоги та судового збору - змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» () на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП НОМЕР_1) заборгованість з виплати заробітної плати (в тому числі грошової компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги) за березень 2017 року - липень 2017 року в розмірі 28056,55 грн. (двадцять вісім тисяч п'ятдесят шість грн. 55 коп.) з утриманням передбачених законом податків та інших обов'язкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» () в дохід держави судовий збір в розмірі 546,78 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повний текст судового рішення складений 28 лютого 2019 року.

Суддя: