Справа №198/924/18
Провадження № 2/0198/36/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2019 року Юр?ївський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Маренич С.О., за участю секретаря судового засідання Літвіченко В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду смт. Юр?ївка, в порядку заочного розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, в обгрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що являється власником житлового будинку № 27, розташованого по вул. ім. Героя України ОСОБА_3 (колишня Кірова) в смт. Юр?ївка Юр»ївського району Дніпропетровської області, при цьому у вказаному будинку до теперішнього часу є зареєстрованим, але з 1999 року не проживає, колишній чоловік його доньки ОСОБА_4 - ОСОБА_2, який, як зазначає позивач, в свою чергу, виїхав на постійне місце проживання до іншої країни.
Будучи зареєстрованим у належному позивачу будинку та тривалий час ухиляючись від зняття з реєстраційного обліку відповідач чинить позивачу перешкоди в реалізації права власності на вказане майно.
Посилаючись на ст. ст. 319, 391, 405 ЦК України позивач просив визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в житловому будинку № 27 по вул. ім. Героя України ОСОБА_3.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, при цьому позовні вимоги повністю підтримав, судові витрати по справі просив залишити за ним , зазначивши, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення в справі (а.с. 62).
Відповідач по справі ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце слухання справи сповіщений належним чином, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за зареєстрованим місцем його проживання (ас. 51, 56, 60), а окрім того, шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб порталі судової влади України (ас. 57, 58), при цьому, будь яких заяв про розгляд справи в його відсутності, відзиву на позов не надав.
В ході розгляду справи судом вчинено наступні процесуальні дії:
- 18.12.2018 року постановлено ухвалу про залишення позову без руху (ас.25-26);
- 28.01.2019 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та проведення її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 52-54);
- 26.02.2019 року постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи (ас.63).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги те, що позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, про що зазначив в наданій суду заяві (ас.62) те, що відповідач не зявився в судове засідання без повідомлення причин своєї неявки, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання та будь який відзив, заперечення проти позову не подав, суд знаходить можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими гл. ІІ «Заочний розгляд справи» ЦПК України, при цьому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами.
Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав:.
- так, в судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку № 27, розташованого по вул. ім. Героя України ОСОБА_3 (колишня Кірова) смт. Юр»ївка Юр»ївського району Дніпропетровської області , що підтверджено в судовому засіданні копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 16.01.1991 року за реєстровим № 26 , з відміткою органу БТІ про реєстрацію права особистої власності на останній за ОСОБА_1 (ас. 45-46) ; копією технічного паспорта на вказаний житловий будинок, складеного 16.12.2015 року на ім »я власника ОСОБА_1І.(ас. 42-44).
Відповідач ОСОБА_2, будучи зареєстрованим в належному позивачу на праві власності будинку, є колишнім чоловіком доньки позивача ОСОБА_4, при цьому шлюб між відповідачем та донькою позивача ОСОБА_4 розірваний 14.12.1999 року, що підтверджено в судовому засіданні копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-КИ № 141912, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Нікопольської міської ради Дніпропетровської області (ас.33).
Судом встановлено, що з 01 грудня 1999 року відповідач ОСОБА_2 не проживає в належному позивачеві будинку , що підтверджено в судовому засіданні актом обстеження домоволодіння № 27 по вул. ім. Героя України ОСОБА_3 смт. Юр?ївка Юр?ївського району Дніпропетровської області від 09.11.2018 року (ас. 47); копією довідки виконавчого комітету Юр?ївської селищної ради Юр?ївського району Дніпропетровської області № 2137 від 12.11.2018 року (ас. 16, 48).
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частини першої ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 64 ч. 2 ЖК України до членів сім»ї власника будинку належить дружина (чоловік) власника, їх діти і батьки, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом і ведуть спільне господарство.
Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім»ї, інших осіб.
Згідно статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Суд вважає доведеними обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.
Судом було встановлено, що відповідач, будучи зареєстрованим в належному позивачу будинку, згідно досліджених в судовому засіданні доказів, більше 19 ти років не проживає в належному позивачу будинку, при цьому спільним побутом з позивачем не пов»язаний, спільне господарство з останнім не веде.
Надані позивачем докази суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять в собі інформацію щодо предмета доказування та логічно пов»язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.
Відповідачем жодних доказів ані щодо його фактичного проживання в спірному будинку, ані щодо наявності поважних причин не проживання в даному будинку не надано.
Суд звертає увагу і на той факт, що тривалість відсутності відповідача в належному позивачу будинку об»єктивно свідчить про зміну його місця проживання, а тому визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і , в свою чергу, буде захищати права позивача.
За таких обставин, враховуючи, що відповідач по справі, більше дев?ятнадцяти років не проживає в будинку за місцем реєстрації, суд приходить до висновку про те, що є всі , передбачені ст. 405 ЦК України підстави, для задоволення позову.
Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи волю позивача суд вважає можливим судові витрати по справі залишити за останнім, про що позивач просив в наданій на адресу суду заяві про розгляд справи за його відсутності (ас. 62).
Керуючись ст. ст. 141, 247, 263 - 265, 267, 280 - 282 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити у повному обсязі.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 (раніше Кірова), буд. 27 смт. Юр»ївка Юр»ївського району Дніпропетровської області таким, що втратив право користування жилим приміщенням в житловому будинку № 27 по вулиці ім. Героя України ОСОБА_3 (раніше Кірова) смт. Юр?ївка Юр?ївського району Дніпропетровської області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення .
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивачем рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Учасник справи якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У відповідності до п.п. 15.5 п.п. 15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 4 ст. 265 ЦПК України:
Повне судове рішення буде складено 04 березня 2019 року.
Суддя С. О. Маренич