ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулися до суду з позовом до ПАТ "Акцент-Банк", ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» посилалися на те, що 09 червня 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №232588-CRED на суму 35000 грн. зі сплатою за користування кредитом 32 % на рік на суму залишку заборгованості строком до 09 грудня 2009 року. У забезпечення виконання умов цього договору в той же день 09 червня 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки. Крім того, у забезпечення виконання боржником умов Кредитного договору в розмірі 10 000 грн. 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Акцент-Банк» укладено договір поруки. Боржник ОСОБА_1 зобов'язань за Кредитним договором не виконував, у зв'язку із чим станом на 17 липня 2013 року виникла заборгованість у розмірі 96 126,71 грн, з яких: 25 174,55 грн. - заборгованість за кредитом, 66 136,60 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 4 565,56 грн. - штраф (процентна складова). Посилаючись на зазначені обставини, ПАТ КБ «Приватбанк» просили суд стягнути на свою користь з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованість за Кредитним договором у розмірі 86 126,71 грн., а з усіх відповідачів солідарно ? 10 000 грн.(а.с.2-3).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено (а.с. 75-76).

З рішенням суду від 15 червня 2015 року не погодився ПАТ КБ «Приватбанк», звернулися до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі (а.с.79-81).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2015 року скасовано та позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за Кредитним договором за період з 13 серпня по 09 грудня 2009 року в розмірі 36 098 грн., з яких заборгованість за кредитом - 25 174,60 грн. та заборгованість за процентами за користування кредитом - 10 924,20 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами. Провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «А-Банк» закрито (а.с.116-119).

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року, ухваленої за наслідками розгляду касаційних скарг ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.201-206).

До суду апеляційної інстанції 12 листопада 2018 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу банку, в якому відповідач просив врахувати висновки, яких дійшла Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 15 травня 2018 року, залишити апеляційну скаргу ПАТ КБ "Приватбанк" без задоволення, а оскаржуване рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2015 року - без змін (а.с.226-227).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ КБ "Приватбанк" підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з положенням ч.2 ст. 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У справі встановлено, що 09 червня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №232588-CRED на суму 35 000 грн. зі сплатою за користування кредитом 32% на рік на суму залишку заборгованості строком до 09 грудня 2009 року (а.с.7-8).

З метою забезпечення виконання умов зазначеного договору в той же день 09 червня 2008 року між банком і ОСОБА_2 було укладено договір поруки №232588-cred (а.с.9).

Крім того, у забезпечення виконання боржником умов Кредитного договору в розмірі 10 000 грн. 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і ПАТ «А-Банк» укладено договір поруки № 167 (а.с. 5).

Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2009 року у справі № 2-648, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за Кредитним договором №232588-CRED від 09 червня 2008 року за період з 13 серпня 2009 року по 09 грудня 2009 року у розмірі 33740,77 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом - 25 174,55 грн., за відсотками за користування кредитом - 6721,42 грн., а також з штрафів - 250 грн. (фіксована частина) та 1 594,80 грн. (процентна складова), яка утворилась станом на 13 серпня 2009 року (а.с.106, 107).

Звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, ПАТ КБ «Приватбанк» надали суду розрахунок заборгованості за Кредитним договором у розмірі 96 126,71 грн. за період з 09 червня 2008 року до 17 липня 2013 року, з якого вбачається, що заборгованості за кредитом (тіло кредиту) становить 25 174,55 грн. (а.с.4).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку, суд першої інстанції посилався на те, що рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2009 року з ОСОБА_1, ОСОБА_2 стягнуто в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за Кредитним договором у розмірі 33 740,77 грн, а позивач не надав доказів виконання або невиконання зазначеного судового рішення, тому суд позбавлений можливості визначити наявний розмір заборгованості, однак повністю погодитися з такими висновками суду не можливо, оскільки суд дійшов них через неповне з"ясування обставин, що мають значення для справи, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Визначення поняття зобов'язання міститься в частині першій статті 509 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з частиною першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Однак вищезазначені вимоги закону залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Розглядаючи по суті даний спір, суд першої інстанції належним чином не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, якими вони регулюються.

Установивши правильно, що строк дії кредитного договору сплинув 09 грудня 2009 року, а рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2009 року стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №232588-CRED за тілом кредиту, проценти за користування ним та штрафи станом на 13 серпня 2009 року, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав ненадання банком доказів виконання або невиконання зазначеного судового рішення та, як наслідок, фактичної неможливості встановлення дійсного розміру заборговності за кредитним договором.

На запит апеляційного суду банком надавався розрахунок заборгованості за Кредитним договором у розмірі 36 098,80 грн за період з 13 серпня 2009 року до 09 грудня 2009 року, в якому також зазначено, що заборгованість за тілом кредиту становить 25 174,60 грн., а заборгованість за процентами - 10 924,20 грн.(а.с.105).

В силу вищевказаних вимог закону у банку відсутнє право на повторне стягнення заборгованості за тілом кредиту, яка, як було зазначено вище, вже стягнута рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2009 року, та відсотків у заявленому розмірі та штрафів.

Зокрема банком нараховані відсотки після закінчення строку дії договору - після 09 грудня 2009 року, що є недопустимим, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Отже, рішенням Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області рішення суду від 03 грудня 2009 року, яке набрало законної сили, вже було стягнуто з з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №232588-CRED від 09 червня 2008 року за період з 13 серпня 2009 року по 09 грудня 2009 року у розмірі 33740,77 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом - 25 174,55 грн., за відсотками за користування кредитом - 6721,42 грн., а також з штрафів - 250 грн. (фіксована частина) та 1 594,80 грн. (процентна складова).

Крім того, слід зазначити, що договір поруки № 167, було укладено між ПАТ КБ "Приватбанк" та ПАТ "Акцент-Банк" після закінчення строку дії кредитного договору та після ухвалення Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області рішення суду від 03 грудня 2009 року.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу ПАТ КБ "Приватбанк" слід задовольнити частково, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк".

Посилання ПАТ КБ "Приватбанк" на те, що між сторонами виникли правовідносини щодо виконання рішення суду, а не кредитного договору колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не відповідають змісту позовної заяви, так як позовних вимог за ст. 625 ЦК України банком не заявлялося.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасувати.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді