Справа № 753/7586/18 Головуючий 1 інстанція- Мицик Ю.С.
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 листопада 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 19 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Будинок Ахматової», треті особи, які не заявлять самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ( ОСОБА_64 ОСОБА_27 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 ,

ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_78 , ОСОБА_79 , ОСОБА_80 , ОСОБА_81 , ОСОБА_82 , ОСОБА_83 , ОСОБА_84 , ОСОБА_85 , ОСОБА_86 , ОСОБА_87 , ОСОБА_88 , ОСОБА_89 , ОСОБА_90 , ОСОБА_91 , ОСОБА_92 , ОСОБА_93 , ОСОБА_94 , ОСОБА_95 , ОСОБА_96 , ОСОБА_97 , ОСОБА_98 , ОСОБА_99 , ОСОБА_100 , ОСОБА_101 , ОСОБА_102 , ОСОБА_103 , ОСОБА_104 , ОСОБА_105 , ОСОБА_106 , ОСОБА_107 , ОСОБА_108 , ОСОБА_109 , ОСОБА_110 , ОСОБА_111 , ОСОБА_112 , ОСОБА_113 , ОСОБА_66 , ОСОБА_114 , ОСОБА_115 , ОСОБА_116 , ОСОБА_117 , ОСОБА_118 , ОСОБА_119 , ОСОБА_120 , ОСОБА_121 , ОСОБА_122 , ОСОБА_123 , ОСОБА_124 , ОСОБА_125 , ОСОБА_126 про визнання недійсним та скасування протоколу загальних зборів,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернуласядо суду із вказаним позовом,який мотивований тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , у якому власники квартир на загальних зборах 31 травня 2017 року утворили ОСББ «Будинок Ахматової» та затвердили статут об`єднання.

Вказувала, що 23 січня 2018 року було проведено чергові загальні збори співвласників ОСББ, на яких було принято ряд організаційних та фінансових рішень, оформлених протоколом. Посилаючись на неправомочність загальних зборів, зокрема на те, що при їх проведенні допущено числені порушення щодо порядку їх скликання та прийняття рішень, просила визнати недійсним та скасувати протокол загальних зборів ОСББ «Будинок Ахматової»№ 3 від 23 січня 2018 року.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 19 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження, посилаючись на неповноту та неправильність з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скарга мотивована помилковістю протокольної ухвали суду від 24 вересня 2018 року щодо залучення до участі у справі у якості третіх осіб співвласників квартир. З огляду на характер спірних правовідносин, суд мав закрити провадження у справі, оскільки даний спір має вирішуватися в порядку господарського судочинства. Суд не врахував, що при проведенні загальних зборів не було дотримано ні статуту ОСББ, ні ст.10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Відповідач ОСББ «Будинок Ахматової» подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно відмовив у задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Позивачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Костенко І.А. належним чином

- 3 -

повідомлені про час розгляду справи, що стверджується роздруківкою із сайту Укрпошти про вручення рекомендованих відправлень (судових повісток) ОСОБА_2 25 жовтня 2019 року та адвокату Костенко І.А. 01 листопада 2019 року.

Позивачка ОСОБА_2 до суду не з`явилася, причин неявки не повідомила.

Представник позивачки адвокат Костенко І.А. подала заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на неотримання копії ухвали про призначення справи до розгляду та неотримання відзиву на апеляційну скаргу. Причини неявки визнано судом неповажними, оскільки по-перше, процесуальний закон перебачає направлення учасникам лише копії ухвали про відкриття провадження (ст.361ЦПК України), копія ухвали про призначення справи до розгляду учасникам не направляється, про дату і час розгляду вони повідомляються судовою повісткою (ст.366ЦПК України), що судом і було зроблено. По-друге, відзив відправлено як на адресу суду, так і на адресу позивачки ще 01 жовтня 2019 року, та отримано судом 04 жовтня 2019 року, тобто більш як за місяць до розгляду справи. Посилаючись на неотримання відзиву, представник не надала про це доказів.

Відхиляючи клопотання про відкладення, суд враховує, що згідно ч.ч.1, 2, п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Зокрема, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Представник відповідача ОСББ «Будинок Ахматової» адвокат Кілічава Т.М. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Третя особа ОСОБА_101 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Решта третіх осіб належним чином повідомлялися про час розгляду справи, не з`явилися, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

- 4 -

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Судом встановлено, що рішенням загальних зборів співвласників квартир та нежитлових приміщень в багатоквартирному будинку по АДРЕСА_2 від 31 травня 2017 року було утворено ОСББ «Будинок Ахматової» та затверджено статут об`єднання.

23 січня 2018 року було проведено загальні збори співвласників ОСББ, на яких було принято ряд організаційних та фінансових рішень, оформлених протоколом № 3, який і оскаржує позивачка.

Також, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_127 є членом ОСББ та є власником нерухомого майна у вигляді квартири АДРЕСА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позову, суд обгрунтовував свої висновки тим, що при проведенні загальних зборів були дотримані вимоги Статуту та Закону.

Також суд керувався тим, що позвачем обрано неналежний спосіб захисту прав, оскільки позивачка просить визнати недійсним протокол загальних зборів, який є лише фіксацією ходу і результатів зборів, а не прийнятих на них рішень.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками, поскільки розглядаючи дану справу, суд допустив порушення правил юрисдикції загальних судів.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України побудови судоустрою в Україні за принципами територіальності та спеціалізації (ст.125), так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені ст.19 ЦПК України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом з тим ст.20 ГПК України визначає коло справ, які підлягають розгляду в господарському суді, до якого віднесено справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

При визначенні підвідомчості (предметної та суб`єктної юрисдикції) справ, що виникають з корпоративних відносин, слід виходити з таких міркувань.

За змістом положень ст.167 ГПК України корпоративні відносини - це відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до

- 5 -

закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Стаття 55 ГК України визначає господарські організації як юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Господарською діяльністю у ГК України вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Цей Кодекс розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво) і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети (стаття 3).

За способом утворення (заснування) та формування статутного капіталу ст.63 ГК України відносить підприємства, які утворюються кількома засновниками до корпоративних, а за формою власності - до підприємств колективної власності. Корпоративне підприємство характеризується тим, що утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об`єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства.

Підприємством колективної власності визнається корпоративне або унітарне підприємство, що діє на основі колективної власності засновника (засновників) (ст.93 ГК України).

Зазначені норми кореспондуються із нормами ст.ст.83,85,86 ЦК України, згідно з положеннями яких юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», відповідно до ч.2 ст.1 якого об`єднання співвласників багатоквартирного будинку це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Згідно ч.2 ст.4 цього Закону об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об`єднання визначається цим Законом та іншими законами України.

Тобто, зазначений Закон визначає ОСББ як юридичну особу, створену власниками для сприяння використання їх власного майна, управління, утримання і використання неподільного та загального майна, а об`єднання співвласників багатоквартирного будинку незалежно від напряму його діяльності є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на

- 6 -

підставі закону та свого статуту.

Судом встановлено, що на час виникнення спірних правовідносин діяв статут ОСББ «Будинок Ахматової» згідно п.п.1-2 якого об`єднання створюється з метою захисту прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання і використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати платежів. Об`єднання не є прибутковою організацією і не має на меті одержавння прибутку для розподілу між співвласниками. Господарче забезпечення діяльності об`єднання здйснюється власними силами або шляхом залучення на договірних засадах суб`єктів господарювання.

Отже, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Будинок Ахматової» є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність.

За змістом наведених вище норм корпоративні права (ст.167 ГПК України) характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності передбачені законом і статутними документами.

Згідно з положеннями ст.14 Закону України «Об`єднання співвласників багатоквартирного бдинку» основними правами члена об`єднання є, зокрема, участь в управлінні об`єднанням, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами об`єднання; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи об`єднання; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю із запитами, пов`язаними з членством у об`єднанні, одержувати письмові відповіді на свої запити.

З урахуванням наведеного, члени об`єднання незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

З огляду на оскарження позивачем як членом ОСББ «Будинок Ахматової» рішень загальних зборів цього об`єднання щодо обрання правління ОСББ, ревізійної комісії, визначення розміру та порядку сплати внесків, затвердження кошторису та інші, його права як співвласника майна багатоквартирного будинку що у свою чергу свідчить про наявність корпоративного спору, тобто спору щодо участі позивача в управлінні кооперативом, то такий спір має розглядатися за правилами господарського судочинства.

Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду міститься у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 501/1571/16-цза позовом фізичної особи до ОСББ про визнання недійсними рішень об`єднання, де Велика Палата, ураховуючи те, що позивач є власником квартири у багатоквартирному будинку, а спір стосується захисту його права як співвласника майна багатоквартирного будинку, порушеного, на його думку, створенням юридичної особи, тому цей спір є найбільш наближеним до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, відтак повинен розглядатися за правилами господарського судочинства (п.21).

Аналогічні правові висновки щодо підвідомчості господарським судам спорів між некомерційною господарською організацією та її учасником щодо оспорення останнім рішень викладені у цілому ряді постанов Великої Палати Верховного Суду, зокрема: від 27 лютого 2019 року у справі № 738/1772/17; від 24 квітня 2019 року № 509/577/18; від 09 квітня 2019 року № 916/1295/18; від 29 травня 2019 року № 592/2083/15-ц та від03 квітня 2019 року у справі № 759/11487/16-ц.

Отже, дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

- 7 -

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених ст.255 цього Кодексу Відповідно до ч.2 ст.377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

За положеннями п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в ухвалене з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.259, 374, 377, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 19 червня 2019 року скасувати, провадження у справі закрити.

Роз`яснити ОСОБА_2 , що даний спір має розглядатися в порядку господарського судочинства.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: