Справа № 466/2897/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І.
Провадження № 22-ц/811/1192/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю представника апелянта ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 07 вересня 2017 року, постановлене в складі головуючого - судді Ковальчука О.І., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

Позивач ПАТ "Дельта Банк" звернувся в суду з позовом до ОСОБА_3 , і з врахуванням уточнених позовних вимог просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь ПАТ "Дельта Банк" заборгованість по кредитному договору в сумі 3 068 189 грн. 65 коп., а також судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог покликалось на те, що 13.08.2008 року між Акціонерним товариством «Астра Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № ФЛ-130808-001П, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 113000, 00 дол. США з розрахунку 13, 5% річних на строк з 13.08.2008 р. по 13.08.2028 р.

02.12.2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Астра Банк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Астра Банк» як кредитора у зазначених зобов`язаннях.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав, та надав відповідачу кредит в сумі 113000, 00 дол. США. Станом на 06.07.2015 р. відповідач не виконував належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. ОСОБА_3 був повідомлений про виникнення заборгованості, однак вказана заборгованість погашена не була. Станом на 06.07.2015 року розмір заборгованості останнього перед позивачем становить 3 068 189 грн. 65 коп., з яких : заборгованість за кредитом складає 2 282 891 грн. 96 коп., заборгованість за відсотками 452 388 грн. 78 коп., пеня в розмірі 310 931 грн. 30 коп., 3% річних від простроченої заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10 288 грн. 50 коп., 3% річних від простроченої заборгованості по відсотках в розмірі 11 689 грн. 11 коп. У зв`язку із чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 07 вересня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь АТ «Дельта Банк» заборгованість по кредитному договору у сумі 3 068 189 грн. 65 коп. та судовий збір у розмірі 3 654 грн. 00 коп.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 07 вересня 2017 року оскаржив відповідач ОСОБА_3 .

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, ухвалене з грубим порушенням матеріального та процесуального законодавства, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що на день укладення кредитного договору іноземний курс валюти становив 1 USD = близько 5 грн. 00 коп., а на дату прийняття рішення становив близько 1 USD = 26 грн. 00 коп. Відбулась істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов`язань за кредитним договором, тобто з підвищенням курсу іноземної валюти сума боргу значно зросла, в зв`язку з чим значно погіршився його фінансовий стан. Подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час, є порушенням одного з принципів цивільно-правових відносин, які закріплені у ст. 3 ЦК України принципу справедливості. Вважає, що такі умови кредитного договору є несправедливими, так як всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс прав та обов`язків на шкоду позичальника, споживача кредитних послуг.

Вважає також, що кредитний договір є таким, що порушує публічний порядок, оскільки порушує конституційні права та свободи людини і громадянина.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позов суд першої інстанції покликався на те, що позивач свої зобов`язання за договором виконав, та надав відповідачу кредит в сумі 113 000, 00 дол. США, однак станом на 06.07.2015 р. відповідач ОСОБА_3 не виконував належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором, в результаті чого виникла заборгованість. ОСОБА_3 був повідомлений про виникнення заборгованості, однак вказана заборгованість погашена не була. Станом на 06.07.2015 року розмір заборгованості останнього перед позивачем становить 3 068 189 грн. 65 коп. і така підлягає стягненню в повному розмірі на користь банку.

Колегія суддів за такими висновками суду першої інстанції не погоджується, виходячи з такого.

Відповідно до вимог статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язань або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що 13.08.2008 року між Акціонерним товариством «Астра Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № ФЛ-130808-001 П, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 113 000, 00 дол. США з розрахунку 13, 5% річних на строк з 13.08.2008 р. по 13.08.2023 р.

За приписами п. 1.1. цього договору кредитор надає позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит у розмірі 113 000 доларів США. Строк користування кредитом з 13 серпня 2008 року по 13 серпня 2023 року.

Відповідно до п. 2.4. Кредитного договору, нарахування процентів за користування кредитом згідно п.1.4.1. цього договору здійснюється щомісяця, в останній робочий день кожного місяця та в перший робочий день після перебігу періоду для нарахування процентів, виходячи з фактичної заборгованості за кредитом, з дня надання кредиту, згідно з п. 2.1 цього договору до моменту погашення кредиту.

Згідно п. 2.5. Кредитного договору погашення кредиту та нарахованих процентів здійснюється позичальником щомісяця до 13 числа кожного місяця протягом строку дії цього договору, починаючи з місяця, наступного за місяцем підписання цього договору в сумі 1468,00 доларів США.

02.12.2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Астра Банк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Астра Банк» як кредитора у зазначених зобов`язаннях.

Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, банк свої обов`язки перед позичальником виконав, а відповідач, уклавши кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, порушив свої договірні зобов`язання і має прострочену заборгованість.

Звертаючись до суду з позовом у березні 2012 року, ПАТ «Астра Банк» просив звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлове приміщення, загальною площею 37,8 м.кв., що знаходиться в АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ФЛ-130808-001П від 13.08.2008 року, а саме заборгованості зі сплати кредиту в розмірі 108 5614, 76 дол. США, заборгованості зі сплати відсотків в розмірі 6 964, 03 дол. США, всього на суму 115 578, 79 дол. США.

Листом-вимогою від 31.05.2011 р. за вих. № 4125-В АТ «Астра-Банк» повідомив відповідача про необхідність в тридцяти денний строк виконати порушене зобов`язання та повернути основну суму кредиту та сплатити заборгованість по простроченим та строковим процентам розрахованим станом на 31.05.2011 року. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_3 отримав лист-вимогу 06.06.2011 року.

Таким чином, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення кредиту банк змінив строк виконання зобов`язання.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 11 листопада 2013 року у задоволенні позову АТ «Астра-Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Звертаючись у травні 2014 року до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором ПАТ «Дельта Банк» зазначав, що станом на 10.04.2014 року заборгованість відповідача за кредитним договором № ФЛ-130808-001П від 13.08.2008 р. становила 1 554 650 грн. 18 коп. У заяві про збільшення позовних вимог від 14.08.2015 року станом на 06.07.2015 року заборгованість відповідача за кредитним договором № ФЛ-130808-001П від 13.08.2008 р. вже становила 3 068 189, 65 грн.

Разом з тим, ПАТ «Дельта Банк» також і 10.04.2014 року за вих. №31.4-08/3937/14 надіслав відповідачу ОСОБА_3 досудову вимогу, в якій повідомив про необхідність повернення несплаченої суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісії за обслуговування кредитної заборгованості, а також штрафних санкцій, передбачених кредитним договором. Розмір кредитної заборгованості станом на 10.04.2014 року становить 130 880, 26 дол. США. Однак, колегія суддів приходить до висновку, що для вирішення даного спору ця вимога правового значення не має, оскільки їй передувала вимога від 31.05. 2011 року.

Також колегія суддів вважає безпідставними і посилання представника відповідача в поясненнях суду апеляційної інстанції на вимогу від 24.06.2010 року за вих. 302-94, оскільки матеріали справи не містять доказів ні про направлення такої банком відповідачу, ні про отримання такої ОСОБА_3 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено правовий висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

Крім того, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 ).

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до переконання, що позовна вимога позивача ПАТ «Дельта Банк» щодо стягнення із ОСОБА_3 заборгованості в сумі 3068189 грн. 65 грн. - є безпідставною, оскільки пред`явивши 31.05.2011 року вимогу про повне дострокове погашення кредиту, банк змінив строк виконання зобов`язання.

Виходячи з викладеного колегія суддів приходить до висновку про відсутність у позивача підстав для нарахування та стягнення з відповідача відсотків, обрахованих за спливом 30 днів після отримання ОСОБА_3 06.06.2011 року вимоги про повне дострокове погашення заборгованості, якою фактично було змінено строк виконання зобов`язання за кредитним договором, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилось 06.07.2011 року.

З матеріалів цивільної справи № 1304/2079/12, а саме розрахунку заборгованості станом на 22.02.2013 року, заборгованість по тілу кредиту на 06.07.2011 року становить108 614,76 дол. США., заборгованість по відсотках 6 983, 30 (5761.49 +1221.81) дол. США (т.1, а.с. 84).

З вказаного розрахунку також вбачається, що в період з 14.07.2011 року по 12.10.2012 року відповідачем було сплачено в рахунок погашення заборгованості 19 700 дол. США.

Заява про застосування строку позовної давності відповідачем не заявлялась.

На підставі вищевикладеного колегія приходить до переконання, що заборгованість по відсотках в сумі 6 983, 30 дол. США відповідачем погашена повністю, а сума заборгованості по тілу кредиту становить 95 898, 06 дол. США (108 614, 76 (19 700 6 983, 30)).

Позивач, збільшуючи позовні вимоги просить стягнути заборгованість за кредитом в гривнях застосувавши курс НБУ станом на 06.07 2015 року.

Відповідно сума заборгованості по тілу кредиту становить 2 015 609 грн. 21 коп. (95 898, 06 х 21, 018248).

З розрахунку 3% річних та пені на тіло кредиту вбачається, що такий проведено позивачем лише на «прострочену» суму кредиту та в межах строку позовної давності, а саме за період з 07.07.2014 року по 06.07.2015 року.

Розрахунок 3% річних та пені (згідно п. 5.2 кредитного договору) на вказану суму проведено вірно.

Враховуючи, що позовна вимога позивача про стягнення відсотків є безпідставною, не підлягають до задоволення і позовні вимоги щодо стягнення пені та 3% річних, які розраховані на прострочені доходи (відсотки).

На підставі викладеного колегія суддів приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по кредитному договору № ФЛ-130808-001 П від 13 серпня 2008 року станом на 06.07.2015 року у сумі 2 173 634 грн. 38 коп. (два мільйони сто сімдесят три тисячі шістсот тридцять чотири грн. 38 коп.), з яких 2 015 609 грн. 21 коп. (два мільйони п`ятнадцять тисяч шістсот дев`ять грн. 21 коп.) заборгованість за кредитом, 10 288 грн. 50 коп. (десять тисяч двісті вісімдесят вісім грн. 50 коп.) 3% річних та 147 736 грн. 53 коп. (сто сорок сім тисяч сімсот тридцять шість грн. 53 коп.) пеня.

Мотиви апеляційної скарги про те, що відбулась істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов`язань за кредитним договором, тобто з підвищенням курсу іноземної валюти сума боргу значно зросла, в зв`язку з чим значно погіршився фінансовий стан відповідача до уваги колегією суддів не береться, оскільки стягнення заборгованості проводиться у відповідності із позовними вимогами Банку в гривневому еквіваленті боргу за курсом НБУ, що діяв на час пред`явлення позову.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому таке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ПАТ «Дельта Банк» за подання позовної заяви до суду першої інстанції сплатив судовий збір в сумі 3 654 грн. 00 коп. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 2 591 грн. 49 коп. судового збору за подання позову до суду першої інстанції.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_3 сплатив 5 481 грн. 00 коп. судового збору.

Відповідно, з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 необхідно частково, пропорційно до задоволених позовних вимог, стягнути сплачений ним судовий збір в сумі 3 882 грн. 97 коп.

За приписами п. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень п. 2 ст. 376 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково, а рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 07 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 07 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , прож. АДРЕСА_3 ) на користь АТ «Дельта Банк» (р/р № НОМЕР_2 , МФО 380236, ідентифікаційний код за ) заборгованість по кредитному договору № ФЛ-130808-001 П від 13 серпня 2008 року у сумі 2 173 634 грн. 38 коп. (два мільйони сто сімдесят три тисячі шістсот тридцять чотири грн. 38 коп.), з яких 2 015 609 грн. 21 коп. (два мільйони п`ятнадцять тисяч шістсот дев`ять грн. 21 коп.) заборгованість за кредитом, 10 288 грн. 50 коп. (десять тисяч двісті вісімдесят вісім грн. 50 коп.) 3% річних та 147 736 грн. 53 коп. (сто сорок сім тисяч сімсот тридцять шість грн. 53 коп.) пеня.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , прож. АДРЕСА_3 ) на користь АТ «Дельта Банк» (р/р № НОМЕР_2 , МФО 380236, ідентифікаційний код за ) 2 591 грн. 49 коп. (дві тисячі п`ятсот дев`яносто одну грн. 49 коп.) судового збору за подання позову до суду першої інстанції .

Стягнути із АТ «Дельта Банк» (р/р № 373980009, МФО 380236, ідентифікаційний код за ) на користь ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , прож. АДРЕСА_3 ) 3 882 грн. 97 коп. (три тисячі вісімсот вісімдесят дві грн. 97 коп.) судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 01 листопада 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.