Провадження № 2/331/844/2019
Справа № 331/1078/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Антоненко М.В.

за участю секретаря : Андрієнко С.О.,

розглянувшив порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в лютому 2019 року ОСОБА_1 було отримано дзвінок з Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя, з якого він дізнався про наявність відкритого щодо нього виконавчого провадження № 55166281 про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни від 30.06.2017 зареєстрованого в реєстрі за №5980 про стягнення з нього на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» невиплачених у строк відповідно до умов кредитного договору № ZPXRRX03080055 від 01.03.2007, розрахунку заборгованості за договором станом на 30.05.2017 року грошових коштів у сумі 132 139 гривень 04 копійки та витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису в сумі 3000,00 гривень.

Нажаль позивач наразі не володіє примірником вказаного кредитного договору, оскільки із моменту його укладання (01.03.2007) минуло майже 12 років.

Позивач не погоджується із законністю вчинення вищевказаного виконавчого напису та відповідно вважає його таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з чим вимушений звернутися до суду за захистом порушеного цивільного права.

Так, за визначенням ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлює Закон України «Про нотаріат».

Пунктом 19 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріуси вчиняють, зокрема, виконавчі написи. Вчинення нотаріусом виконавчих написів регламентовано главою 14 Закону України «Про нотаріат».

Так, за приписами ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Аналогічні приписи закріплені й в Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (надалі - Порядок №296/5).

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (надалі - Перелік №1172).

26 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 662, якою внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, пунктом 2 наведеної постанови КМУ доповнено Перелік №1172 після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту:

Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин

2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.

Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Тобто, на момент вчинення приватним нотаріусом Бондар І.М. оскаржуваного виконавчого напису (13.10.2017), кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, не входили до Переліку № 1172, адже постанова КМУ про доповнення вказаного Переліку цим розділом, була визнана незаконною та нечинною судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Крім того, з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» для вчинення виконавчого напису приватному нотаріусу Бондар І.М. було надано лише анкету позичальника - ОСОБА_1 та розрахунки заборгованості за кредитним договором № ZPXRRX03080055. Оригінал кредитного договору № ZPXRRX03080055 та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості - відсутні.

На його думку та з врахування приписів статті 87 Закону України «Про нотаріат», нотаріус не мав законних підстав для вчинення оскаржуваного виконавчого напису.

У виконавчому написі № 5980 зазначено, що стягнення здійснюється за період з 01.03.2007 по 30.05.2017. Вказаний період продубльований також і в розрахунку заборгованості, доданому до виконавчого напису.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» та абз. З пп. 3.1 п. 3 гл. 16 p. II Порядку № 296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

До договорів кредиту застосовується загальна позовна давність. За визначенням ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Окрім того, згідно з пп. 3.3 п. 3 гл. 16 p. II Порядку № 296/5 якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку.

Згідно з положенням п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Постановою ВСУ у справі № 6-16цс15 зазначається, що без окремого підпису позичальника під документом, який збільшує строк позовної давності, банк не має права стягувати борг та забезпечення, якщо минув строк більше 3 років, а для пені та штрафів більше 1 року.

Ніяких угод про продовження строків між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» не укладалось, отже до правовідносин застосовується строк позовної давності, передбачений законодавством.

Відповідно на момент звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» до приватного нотаріуса в червні 2017 року строк позовної давності щодо пред`явлених вимог про стягнення суми заборгованості за кредитним договором № ZPXRRX03080055 від 01 березня 2007 року вже сплинув.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31 січня 1992 року № 2, а саме пункту 13, вбачається, що при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

З аналізу вищевказаних норм законодавства вбачається, що при здійсненні виконавчого напису нотаріус повинен пересвідчитись та перевірити безспірність заборгованості боржника. Також обов`язковою умовою для вчинення виконавчого напису є безспірніст майнових вимог до боржника, при цьому, ця безспірна вимога не потребує додаткового доказування, однак вона так само як і безспірність боргу боржника повинні підтверджуватись належними документами. Також обов`язковій перевірці підлягає встановлення строку, з якого у кредитора виникло право вимоги до боржника і чи не сплинув вказаний строк на момент звернення з відповідною заявою до нотаріуса.

Разом з тим, п.1 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про нотаріат» визначає, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України.

Оскільки з дня виникнення права вимоги за кредитним договором № ZPXRRX03080055 від 01.03.2007 минуло майже 10 років, вчинення виконавчого напису щодо таких вимог суперечить законодавству України. На його думку нотаріус повинен був відмовити у вчиненні нотаріальної дії на підставі п.1 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про нотаріат».

Отже, в порушення норм ч. 1 ст. 88, п. 1 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та абз. 3 пп. 3.1 п. 3 гл. 16 p. II Порядку № 296/5, приватний нотаріус Бондар І.М. вчинила спірний виконавчий напис за межами встановленого законом трирічного строку, а щодо вимоги про стягнення штрафу та пені за межами встановленого законом річного строку.

Таким чином, вважає, що виконавчий напис є незаконним та підлягає скасуванню.

В зазначених вище положеннях ч. 1 ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», абз. 3 пп. 3.1 п. 3 гл. 16 p. II Порядку № 296/5 та п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31 січня 1992 року № 2 зазначається, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними та беззаперечними, та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.

Звертає увагу суду на те, що виконавчим написом № 5980 запропоновано задовольнити вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі: залишок заборгованості за кредитом - 2 556 гривень; залишок заборгованості за відсотками - 45 896, 27 гривень; комісія - 751, 44 гривні; пеня - 76 642, 99 гривні; штраф - 6292,34 гривні.

Водночас такий розмір заборгованості не відповідає дійсності. Так, відповідно до умов кредитного договору № ZPXRRX03080055 від 01.03.2007 ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 2 556 гривень 00 копійок, з умовами сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 01.03.2008 року.

Оскільки встановлений строк кредитування - 1 рік (до 01.03.2008), зі спливом цього строку положення договору не можуть бути застосовані до правовідносин, які виникли у зв`язку з його невиконанням. Тому зі спливом строку дії кредитного договору відсотки не можуть бути нараховані, оскільки дія його умов припинилась.

Пункт 54 Постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 від 28.03.2018 року передбачає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Виходячи з викладеного вище, вважає, що сума заборгованості за відсотками зі сплати кредиту не може бути стягнута з позивача, у зв`язку з тим, що зобов`язання за кредитним договором припинились з моменту закінчення строку дії договору №ZPXRRX03080055, а саме 01.03.2008.

Таким чином проценти за користування кредитом мали бути нараховані за період з 01.03.2007 року по 01.03.2008 року.

Провівши розрахунки, було встановлено дійсний розмір заборгованості по процентам за користування кредитом, який складає: 2 556 грн * 12% = 306 гривень 72 коп.

При цьому, навіть якщо не враховувати положення Постанови Верховного Суду у справі № 444/9519/12 від 28.03.2018, станом на 17.01.2012 розмір заборгованості по процентам складав би 1753 * 0,8403 = 1473 гривні 05 копійок, де: 1753 - кількість днів за період з 01.03.2007 по 17.01.2012; 0,8403 - розмір процентів за користування кредитом за 1 день.

Вважає, оскільки розмір заборгованості не є безспірним, виконавчий напис підлягає скасуванню.

Також виконавчим написом № 5980 запропоновано задовольнити вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», щодо стягнення на його користь штрафу, що передбачений кредитним договором, разом з тим, пеню за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором. З огляду на наявність подвійного стягнення зазначає наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

У статті 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Щодо стягнення штрафу на підставі Кредитного Договору, також зазначає, що припинення дії договору №ZPXRRX03080055 від 01.03.2008 року свідчить про незастосовність положень такого договору до спірних правовідносин.

На його думку, стягувати з позивача штраф та пеню, за одне і те саме порушення є неприпустимим, оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, саме порушення, не можливе їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, а саме строків виконання грошового зобов`язання за спірним кредитним договором.

Також виконавчим написом № 5980 пропонується задовольнити вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», щодо стягнення на його користь комісії у розмірі 751,44 гривні.

В правовій позиції ВСУ, викладеній в Постанові від 16 листопада 2016р. у справі № 6-1746цс16, зазначається, що комісії за обслуговування кредиту є незаконними, у зв`язку з наступним.

Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 01.03.2007, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин визначаються Законами України «Про споживче кредитування» та «Про захист прав споживачів».

За положеннями ч. 1 ст. 11, ч. ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування», зокрема у частині про несправедливі умови в договорах.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до 4.8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 (які були чинні на момент укладення договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

З огляду на те, що комісія стягується банком за послуги, які він вчиняє на власну користь, стягнення комісії за користування кредитом є недопустимим і незаконним, а отже також на його думку виконавчий напис підлягає скасуванню.

Так 03 квітня 2012 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя було винесено заочне рішення по справі № 0808/1434/2012 за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до змісту зазначеного рішення позов було задоволено в повному обсязі:

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № ZPXRRX03080055 від 01.03.2007 станом на 17 січня 2012 року в загальному розмірі 46 562 (сорок шість тисяч п`ятсот шістдесят дві) грн. 42 (сорок дві) коп., з них: заборгованість за кредитом 2 556 гривень 00 копійок (дві тисячі п`ятсот пятдесят шість гривень нуль-нуль копійок); заборгованість по процентам за користування кредитом 15 439 гривень 11 копійок (п`ятнадцять тисяч чотириста тридцять девять гривень одинадцять копійок); заборгованість по комісії за користування кредитом 751 гривня 44 копійки (сімсот пятдесят одна гривня сорок чотири копійки); пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором 25 122 гривні 42 копійки (двадцять пять тисяч сто двадцять дві гривні сорок дві копійки); штраф (фіксована частина) 500 гривень 00 копійок (пятсот гривень нуль-нуль копійок); штраф (процентна складова) 2 193 гривні 45 копійок (дві тисячі сто девяносто три гривні сорок пять копійок).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (49094, м. Дніпропетровськ, вул.. Набережна Перемоги, будинок 50, , рах. № НОМЕР_1 , МФО 305299) судовий збір в розмірі 465 гривень 62 копійки (чотириста шістдесят пять гривень шістдесят дві копійки).

Водночас, 30.06.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 5980 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» невиплачених у строк відповідно до умов кредитного договору № ZPXRRX03080055 від 01.03.2007, розрахунку заборгованості за договором станом на 30.05.2017 грошових коштів у сумі 132 139 гривень 04 копійки та витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису в сумі 3 000,00 гривень.

Вказані факти свідчать про наявність подвійного стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за одним і тим самим кредитним договором № ZPXRRX03080055 від 01.03.2007 року.

Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Подвійне стягнення також суперечить ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що передбачає право особи не бути судимим або покараним двічі за одне й те саме діяння.

ПАТ КБ «Приватбанк», звертаючись до приватного нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, не повідомив останнього про наявність заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі № 0808/1434/2012.

Важає, що нотаріус був позбавлений можливості належним чином встановити безспірність заборгованості при видачі спірного виконавчого напису, що призвело до вчинення протиправного виконавчого напису, який підлягає скасуванню.

На підставі вищевикладеного просить суд визнати виконавчий напис, вчинений 30.06.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною (АДРЕСА_4), зареєстрований в реєстрі за № 5980 про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» невиплачених у строк відповідно до умов кредитного договору № ZPXRRX03080055 від 01.03.2007 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 30.05.2017 року грошових коштів у сумі 132 139,04 грн. (сто тридцять дві тисячі сто тридцять дев`ять гривень чотири копійки) та витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису в сумі 3000,00 грн. (три тисячі гривень) таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» (, адреса: м. Київ вул. Грушевського, 1Д) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ) понесені судові витрати по справі.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2019 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

12.04.2019 року до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшов відзив АТ КБ «ПриватБанк», в якому зазначено, що відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, та у відповідності до п. 2 Переліку, до таких документів відносяться кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису у цьому випадку додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.

Відповідно до п. 2.1. глави 16 Наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5 „Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувана та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.

Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Таким чином, діючим порядком вчинення виконавчих дій не передбачено обов`язкове надання нотаріусу для вчинення виконавчого напису за кредитним договором будь-яких інших, не передбачених вищевказаним нормативно-правовим актом документів, а також й обов`язкове витребування нотаріусом інших документів або пояснень сторін.

Згідно п. 4 гл. 16 Наказу МЮУ від 22.02.2012 року № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» виконавчий напис має містити дату (рік, місяць, число) вчинення, посаду, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис.

Тобто, вказаними приписами законодавства встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку.

Аналізуючи вищезазначені положення законодавства, приходимо до висновку, що вчинений нотаріусом напис був здійснений у відповідності до чинного законодавства, підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії у нотаріуса не було, а подані для вчинення нотаріальної дії документи відповідали вимогам законодавства України, що свідчить про спростування доводів позивача.

Важає, що у випадку, якби позивач дійсно виконав належним чином грошові зобов`язання перед Кредитором/Банком, то позичальник би в порядку ст. 545 ЦК України отримав від банку документ/довідку про одержання виконання в повному обсязі за договором та надав би його суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Однак, вищевказаний документ у позивача відсутній, бо грошове зобов`язання за договором перед ПриватБанком існує до сьогодні.

Натомість, згідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Таким чином, лише при наявності у позивача/позичальника від кредитора/банку документу/довідки про одержання виконання в повному обсязі за кредитним договором може свідчити про те. шо виконавчий напис не підлягає виконанню.

З огляду на те, що зобов`язання позичальника за кредитним договором не виконані, а договір дії до повного виконання зобов`язань сторонами, тому у приватного нотаріуса були наявні всі правові підстави для вчинення виконавчого напису.

На підставі вищевикладеного, просить суд у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до АТ КБ „ПРИВАТБАНК" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - відмовити в повному обсязі.

22.04.2019 року до канцелярії Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив. Просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з*явився. Його представник, адвокат Щаслива М.О. надала суду заяву з проханням розглянути справу за їх відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягає.

Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився. У візиві на позов просив розглянути справу за його відсутності.

Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. у судове засідання не з*явилася. Надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процес за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося.Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 01.03.2007 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір № ZPXRRX03080055, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 2556,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 01.03.2008 року.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що в порушення умов договору відповідач ОСОБА_1 несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював платежі в погашення кредиту та сплату відсотків, внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 17.01.2012 року в сумі 46 562,42 гривень.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03.04.2012 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» - задоволені. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (49027, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, будинок 50, , рах. № НОМЕР_3 , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором № ZPXRRX03080055 від 01 березня 2007 року станом на 17 січня 2012 року в загальному розмірі 46 562 гривні 42 копійки (сорок шість тисяч п`ятсот шістдесят дві гривні сорок дві копійки), з них: заборгованість за кредитом - 2 556 гривень 00 копійок (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят шість гривень нуль-нуль копійок); заборгованість по процентам за користування кредитом - 15 439 гривень 11 копійок (п`ятнадцять тисяч чотириста тридцять дев`ять гривень одинадцять копійок); заборгованість по комісії за користування кредитом - 751 гривня 44 копійки (сімсот п`ятдесят одна гривня сорок чотири копійки); пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором - 25 122 гривні 42 копійки (двадцять п`ять тисяч сто двадцять дві гривні сорок дві копійки); штраф (фіксована частина) - 500 гривень 00 копійок (п`ятсот гривень нуль-нуль копійок); штраф (процентна складова) - 2 193 гривні 45 копійок (дві тисячі сто дев`яносто три гривні сорок п`ять копійок). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (49094, м. Дніпропетровськ, вул.. Набережна Перемоги, будинок 50, , рах. № НОМЕР_1 , МФО 305299) судовий збір в розмірі 465 гривень 62 копійки (чотириста шістдесят п`ять гривень шістдесят дві копійки). Рішення суду набрало законної сили 24 квітня 2012 року.

30 червня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинено виконавчий напис № 5980 про стягнення з ОСОБА_1 невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору від 01.03.2007 року та розрахунку заборгованості за договором за період з 01.03.2007 року по 30.05.2017 року, грошових коштів у розмірі 132 139 гривень 04 копійки. А також витрат пов`язаних із вчиненням виконавчого напису у розмірі 3000 грн.

Олександрійським ВДВС м Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області на підставі вищевказаного виконавчого напису нотаріуса було відкрито виконавче провадження (ВП № 55166281) з примусового виконання виконавчого документу - нотаріального напису № 5980, виданого 30.06.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» невиплачених у строк відповідно до умов кредитного договору № ZPXRRX03080055 від 01.03.2007 року, розрахунку заборгованості за договором станом на 30.05.2017 року грошових коштів у сумі 132 139 гривень 04 копійки та витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису в сумі 3000,00 гривень.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1.2 гл. 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом п.п. 2.1, 2.2 гл. 16 цього Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача

За вимогами п.п. 3.1, 3.2 гл. 16 зазначеного Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком № 1172.

Зазначеним Переліком № 1172, зокрема п. 2, передбачено, що для одержання виконавчого напису за Кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року по справі № 310/293/15.

Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не потрібно обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі потрібно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (Постанова Верховного Суду по справі № 310/9293/15ц від 23.01.2018).

Дослідженням змісту спірного виконавчого напису встановлено, що приватним нотаріусом не було дотримано вимог чинного законодавства України, що регулює вчинення виконавчих написів. Наявні у нотаріуса документи на час вчинення ним виконавчого напису не свідчили про безспірність заборгованості за кредитним договором.

Крім того, безумовним фактом, який свідчить про небезспірність заборгованості за кредитним договором, є та обставина, що у суді перебував спір з приводу наявної заборгованості. Після набрання рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03.04.2012 року по справі № 2/0808/876/2012 рокузаконної сили, а саме 24.04.2012 року, у Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» відпали правові підстави для звернення до нотаріуса для отримання виконавчого напису, скільки цим рішенням були задоволені у повному обсязі вимоги банку.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про скасування виконавчого напису нотаріуса, оскільки на час його вчинення існувало рішення суду про задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № ZPXRRX03080055 від 01.03.2007 року.

Згідно зі ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вказані обставини справи, те що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, позовні вимоги позивача щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ПАТ КБ «Приватбанк» необхідно стягнути на користь позивача 1351,40 гривень судового збору.

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженогонаказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 141, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений 30.06.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною (АДРЕСА_4), зареєстрований в реєстрі за № 5980 про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» невиплачених у строк відповідно до умов кредитного договору № ZPXRRX03080055 від 01.03.2007 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 30.05.2017 року грошових коштів у сумі 132 139,04 грн. (сто тридцять дві тисячі сто тридцять дев`ять гривень чотири копійки) та витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису в сумі 3000,00 грн. (три тисячі гривень) таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» (, адреса: м. Київ вул. Грушевського, 1Д) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ) судовий збір в розмірі 1351 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до ті. п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХШ «Перехідні Положення» ЦГІК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: М.В. Антоненко