ПОСТАНОВА
Іменем України
06 листопада 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/5111/17

провадження № 22-ц/4809/1586/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Авраменко Т. М.

суддів Суровицької Л. В., Черненка В. В.

секретар Бодопрост М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , представник - адвокат Данилюк Надія Володимирівна
відповідач - ОСОБА_2 , представник - адвокат Мазуренко Олексій Сергійович

третя особа - Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Мазуренка Олексія Сергійовича в інтересах ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 серпня 2019 року у складі судді Іванової Н. Ю. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького про позбавлення батьківських прав.

Зазначала, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому щлюбі, який було розірвано рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 вересня 2012 року. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Всі питання щодо її виховання вирішуються нею самостійно без підтримки з боку відповідача, який майже чотири роки не цікавиться розвитком, життям дитини, самоусунувся від її виховання, не цікавиться її здоров?ям, не спілкується з нею, не дає дозвіл на її виїзд за кордон для розвитку та оздоровлення, не проявляє бажання брати її до себе на вихідні чи святкові дні, жодних коштів на її утримання не надає. Рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 22 жовтня 2013 року № 577 визначено порядок спілкування відповідача з дитиною - щосуботи та щонеділі з 09 год. 00 хв. до 11 год. 00 хв. Проте надану можливість відповідач ігнорує, за чотири роки відвідав дитину лише три рази у 2013 році. У відповідності до висновку органу опіки та піклування виконкому Кіровоградської міської ради від 08 серпня 2017 року за № 4176/49-05-24 вважається за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 . Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 серпня 2013 року з відповідача стягнуто на її користь аліменти на утримання доньки. Станом на день подачі позову існує заборгованість по сплаті аліментів, що підтверджується довідкою органу державної виконавчої служби.

Просила позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького про позбавлення батьківських прав задоволено. Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Суд дійшов висновку, що відповідач без поважних причин ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що після розірвання шлюбу 10 вересня 2012 року позивач перешкоджала йому зустрічатися з донькою, тому він був змушений звертатися до суду з позовом про встановлення порядку спілкування з дитиною. Від виконання своїх батьківських обов?язків він не ухилявся. Він любить свою доньку, цікавиться її проблемами, намагається матеріально утримувати її та категорично проти позбавлення його батьківських прав. Бажання позивача позбавити його батьківських прав пов?язане з неприязними відносинами позивача до нього, а також його одноразовою відмовою дати дозвіл на виїзд дитини за кордон, оскільки позивач не пояснила йому ціль та строк перебування дитини за кордоном та відомості про супроводжуючу дитину особу. Він перебуває на військовій службі у військовій частині польової пошти НОМЕР_1 , є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням від 07 грудня 2015 року. З 2014 року не проживає постійно в м. Кропивницький, оскільки проходить службу в АТО. Внаслідок цього він практично не міг виконувати рішення виконкому про визначення порядку зустрічі з донькою, тому звернувся до суду з позовом встановити йому новий порядок спілкування з дитиною в період його відпусток додому, що підтверджує його бажання спілкуватись з дитиною, приймати участь у її вихованні та взагалі у її житті. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось з батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов?язками. Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав не може бути взятий судом до уваги, оскільки він є недостатньо мотивованим, зроблений без урахування думки відповідача з цього питання, який в цей час був в АТО та був проти позбавлення його батьківських прав. У висновку не зазначено, які дані були взяті за основу при його видачі. Комісія не з?ясовувала, як характеризується батько дитини, де він перебуває, його ставлення до доньки, наявність інших обставин, що мають істотне значення при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав. Висновок зроблений виключно зі слів позивача. Наявність заборгованості по аліментам при відсутності доказів про умисне та винне ухилення відповідача від їх сплати не є достатньою підставою для позбавлення батьківських прав.

Апеляційне провадження відкрито 27 вересня 2019 року (а.с.175), ухвалою від 10 жовтня 2019 року справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 06 листопада 2019 року (а.с.189).

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради 22 жовтня 2013 року прийнято рішення за № 577 про визначення відповідачу наступного порядку у вихованні та спілкуванні з нашою дитиною, а саме: щосуботи та щонеділі з 09 год. до 11 год. З того часу відповідач, приблизно через рік, бачив доньку чотири рази взимку та один раз влітку. Відтак можливість, надану вищевказаним рішенням, відповідач ігнорував, не дивлячись на те, що будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною вона йому не чинила, не змінювала місця проживання, номера телефону. Враховуючи відношення відповідача до дитини, систематичне невиконання батьківських обов`язків по відношенню до доньки, з метою захисту її прав та законних інтересів, вона змушена була 16 серпня 2017 року звернутися до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. Одночасно відповідач подав позов до неї про усунення перешкод у вихованні дитини та спілкування з нею, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Рішенням Кіровського районного суду від 21 березня 2019 року йому відмовлено в задоволенні позову, оскільки він не надав суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що вона чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою, у її виховані та ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, а саме рішення виконкому кіровоградської міської ради від 22 жовтня 2013 року. Зазначене рішення суду набрало законної сили та відповідачем оскаржене не було. З даним позовом відповідач звернувся до суду лише після пред`явлення нею позову про позбавлення його батьківських прав. При цьому, враховуючи зміст заявлених відповідачем позовних вимог (встановити час та дні побачення батька з донькою кожної неділі з 10 год. до 14 год.) він фактично ставить питання про встановлення йому меншої кількості днів побачення з донькою, ніж їх було встановлено рішенням виконкому Кіровоградської міської ради № 577 від 21 жовтня 2013 року. Тобто рішення суду від 21 березня 2019 року, яке набрало законної сили і не було оскаржене відповідачем, містить обставини, які підтверджують небажання батька спілкуватися з дитиною та ігнорування потреб дитини, що підтверджує ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, ознаки винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками. За два роки відповідач жодного разу не з?явився до суду, всі документи підписані представником, бажання хоча-б познайомитись або побачити дитину також не з?явилось. На даний час відповідач жодних зв`язків з донькою не підтримує, ухиляється від її утримання та виховання, не цікавиться її розвитком та станом здоров`я. Дитина батька зовсім не знає. Крім того, відповідач не дає дозвіл на виїзд дитини за кордон для її розвитку та оздоровлення. Також вона критично оцінює твердження представника відповідача про те, що відповідач знаходиться на теперішній час в лавах збройних сил, оскільки це не підтверджено жодним документом. Рішення суду про стягнення аліментів відповідач добровільно не виконував, у зв`язку з чим на момент звернення до суду існувала заборгованість у сумі 28500 грн. (а.с.184-186).

В засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги. Пояснив, що з 2014 року відповідач перебуває на військовій службі в зоні бойових дій, в зв`язку з чим в м.Кропивницький буває не часто, був поранений, лікувався в госпіталі в м.Дніпро. Він умисно не ухиляється від виконання своїх батьківських прав, оскільки саме позивач перешкоджає йому спілкуватися з дитиною і з приводу цього між ними виник спір. Копію рішення за його позовом про усунення перешкод у вихованні дитини та спілкуванні з нею ОСОБА_2 до цього часу не отримав, справа розглянута за його відсутності.

Позивач та її представник просили залишити апеляційну скаргу без задоволення. Позивач пояснила, що спільне проживання з відповідачем припинилося, коли доньці було 8 місяців, після цього він бачив дитину декілька раз, коли дитині виповнилося три з половиною роки відповідач пішов на військову службу, перед цим попросив її побачитися з дитиною. Вона з літа 2014 року проживає з іншим чоловіком, якого донька називає батьком, вона просила відповідача не говорити дитині, що він її батько. Відповідач тривалий час не платив аліменти, на липень 2017 року була заборгованість 28500 грн., державний виконавець не міг відповідача знайти, а потім повідомив її, що боржник на військовій службі. Заборгованість погашена, аліменти їй на утримання дитини перераховуються.

Орган опіки та піклування, повідомлений про дату, час та місце розгляду справи під розписку (а.с.203) в засідання апеляціцйного суду не прибув, подав письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності(а.с.210-211).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. При розгляді справи про позбавлення батьківських прав судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 10 серпня 2011 року, рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 10 вересня 2012 року шлюб розірвано (а.с.7).

Мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачем ( а.с.6).
Рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 14 серпня 2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 23 липня 2013 року до повноліття дитини ІНФОРМАЦІЯ_2 , та на утримання ОСОБА_1 в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 23 липня 2013 року до досягнення дитиною трьохрічного віку ІНФОРМАЦІЯ_3 . Виконавчий лист видано 20 червня 2014 року (а.с.10).
Розрахунком державного виконавця підтверджується, що станом на 01 липня 2017 року заборгованість за аліментами на утримання дитини та дружини становить 28500 грн. (а.с.11).
Рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 22 жовтня 2013 року №577 визначено порядок участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_2 з донькою щосуботи та щонеділі з 9 год. до 11 год. (а.с.14).
Матеріалами справи також підтверджується, що 07 грудня 2015 року ОСОБА_2 видано посвідчення, що він є учасником бойових дій (а.с.99). Факт проходження військової служби ОСОБА_2 підтверджується контрактом від 07 травня 2016 року та довідкою від 31 травня 2017 року військової частини із зазначення м польової пошти (а.с.97-98,99).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що є передбачені законом підстави для задоволення позову і позбавлення відповідача батьківських прав, однак з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.
У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.
За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно з частинами першоючетвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року). Зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому звертає увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував заяву про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини.
11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Відповідач під час розгляду справи послідовно заперечував проти задоволення позову про позбавлення його батьківських прав, тривалий час проходить військову службу, між батьками дитини склалися неприязні стосунки, неодноразово виникав спір щодо участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею (а.с.14, 125-128), має намір спілкуватися з донькою та приймати участь в її вихованні.
Суд першої інстанції належним чином не врахував, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини (стаття 166 СК України).
Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. Крім того, заборгованість за аліментами була на 01 липня 2017 року, в засіданні апеляційного суду сама позивач підтвердила, що заборгованість погашена і вона отримує аліменти на дитину.
Згідно із статтею 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
У висновку від 08 серпня 2017 року орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. Суд першої інстанції в порушення вимог ст.89 ЦПК України не дав належної оцінки висновку органу опіки й піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він є непереконливим, в цілому ґрунтується на доводах позивача та на тому, що дитина називає батьком чоловіка, з яким проживає мати дитини. Також висновок мотивований тим, що ОСОБА_2 запрошувався листом від 20 липня 2017 року за №1672 до служби у справах дітей, однак не прибув і своїх пояснень не надав. Разом з тим матеріали справи не містять доказів того, що такий лист органу опіки був отриманий відповідачем, не з`ясовані причини його неприбуття, а з наданих відповідачем довідок вбачається, що він в цей час перебував на військовій службі, орган опіки та піклування обстеження умов проживання дитини та її батьків, в тому числі відповідача, не проводив. У висновку не зазначається, в чому полягає доцільність втручання в життя дитини шляхом позбавлення батька батьківських прав та висновків про те, яким чином позбавлення батьківських прав захистить інтереси малолітньої дитини (а.с.12-13).
З урахуванням викладеного, колегія суддів за правилами ч.6 ст.19 СК України не погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки він є недостатньо обґрунтованим.
Доводи позивача про порушення прав дитини внаслідок того, що при виїзді її за кордон необхідна згода відповідача не можуть бути правовою підставою для позбавлення батьківських прав, крім того, на законодавчому рівні спрощено порядок виїзду дитини за кордон.
Безпідставними є посилання позивача, що факт невиконання відповідачем батьківських обов`язків встановлений рішенням суду від 21 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Ці справи мають різний предмет спору, крім того в позові ОСОБА_2 відмовлено за недоведеністю та не наданням ним висновку органу опіки та піклування щодо предмету спору (а.с.125-128).

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що на підставі матеріалів справи, які досліджені судом апеляційної інстанції, відсутні передбачені законом підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. Позивач не надала належних та допустимих доказів того, що задоволення її позову і позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати якнайкращим інтересам малолітньої доньки, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові про позбавлення батьківських прав.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката Мазуренка Олексія Сергійовича в інтересах ОСОБА_2 задовольнити .
Скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 серпня 2019 року.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 11 листопада 2019 року.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: Л.В.Суровицька

В.В.Черненко