Справа № 462/3190/19 Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б.
Провадження № 22-ц/811/3071/19 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року м. Львів

Справа № 462/3190/19

Провадження № 22-ц/811/3071/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

розглянув апеляційну скаргу голови ліквідаційної комісії ДП МОУ Монтажник Миргород М. в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін

на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 13 серпня 2019 року в складі судді Постигач О.Б.

у справі

за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Міністерства оборони України Монтажник-Львів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини грошового доходу,-

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваною рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 13 серпня 2019 року року позов ОСОБА_1 до Державного підприємства Міністерства оборони України Монтажник-Львів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини грошового доходу задоволено.

Дане рішення оскаржив голова ліквідаційної комісії ДП МОУ Монтажник Львів Миргород М., подавши апеляційну скаргу.

Вказує, що дане рішення є незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що загальна сума, яка підлягала стягненню з Державного підприємства Міністерства оборони України Монтажник Львів на користь ОСОБА_1 за судовими рішенням від 18.11.2015 року та 26.06.2018 року становила 198535,65 грн. і вказана сума була виплачена на момент ухвалення оскарженого рішення наступними платежами:

-державним виконавцем стягнуто частину заборгованості в межах виконавчого

провадження № 51905424 у розмірі 8447,22 грн.;

-67648,66 грн. виплачено згідно платіжного доручення № 1137 від 19.02.2019 р.;

-31205,06 грн. виплачено згідно платіжного доручення № 3047 від 17.05.2019 р.;

-90934,71 грн. виплачено згідно платіжного доручення № 4649 від 12.07.2019 р.;

Таким чином, ОСОБА_1 станом на 13.08.2019 року отримано грошові кошти в загальній сумі 198535,65 грн., що підтверджується фактичними обставинами справи та копіями вищезазначених документів.

Просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 13 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4, 5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 18 листопада 2015 року стягнуто із Державного підприємства Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» на користь ОСОБА_1 39480,24 грн. заборгованості по заробітній платі, 19457,19 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.05.2015 року по 31.10.2015 року, 16734,17 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати і 724,28 грн. заборгованості по рахунку 372 «Розрахунки з підзвітними особами», а всього 76395,88 грн./а.с. 14-18/.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 26.06.2018 року стягнуто з Державного підприємства Міністерства оборони України „Монтажник Львів на користь ОСОБА_1 109 553, 42 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.11.2015 року по 30.04.2018 року, 12586 грн. компенсації втрати частини заробітної плати за період з 01.11.2015 року по 30.04.2018 року, а всього /а.с.19-22/.

Як встановлено даними рішеннями, позивач ОСОБА_1 з 01.03.2002 року працював у ДП Міністерства оборони України «Монтажник-Львів», в тому числі з 21.01.2014 року на посаді головного інженера, та був звільнений 22.05.2015 року за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України. Заборгованість підприємства перед позивачем по заробітній платі з травня 2012 року по день звільнення 22.05.2015 року складає 40780,24 грн. На час розгляду справи заборгованість ДП МОУ «Монтажник-Львів» перед ОСОБА_1 по заробітній платі складає 39480,24 грн. Згідно довідки ДП Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» № 19 від 04.06.2015 року заробітна плата позивача за останні два повні відпрацьовані календарні місяці, що передували звільненню, становить: за березень 2015 року 3585,99 грн. і за квітень 2015 року 3776 грн. (а.с.6), а відтак середньоденна заробітна плата позивача складає 175,29 грн. (з/п за березень 3585,99 грн. + з/п за квітень - 3776 грн.) ділимо на 42 робочих дні).

На виконання рішення Залізничного районного суду м.Львова від 18 листопада 2015 року судом 12.04.2016р. видано ОСОБА_1 виконавчий лист №462/5199/15-ц, який ним було подано в Залізничний ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області на примусове виконання.

Також судом встановлено, що заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 не виплачена по даний час, що підтверджується постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 19.03.2018 року, згідно якої державним виконавцем стягнуто частину заборгованості в межах виконавчого провадження №51905424 у розмірі 8747,22 грн. встановлено, що даний час ДП Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» не виконало рішень Залізничного районного суду м. Львова від 18.11.2015 року та 26.06.2018 року, та відповідно не провело з відповідачем розрахунку.

Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Як вбачається із роз`яснень, даних в пункті 20, частині 5 пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності передбаченої ст.117 КЗпП України. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таке ж роз`яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу.

Аналіз наведених положень ст.117 КЗпП України свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Згідно довідки ДП Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» № 19 від 04.06.2015 року заробітна плата позивача за останні два повні відпрацьовані календарні місяці, що передували звільненню, становить: за березень 2015 року 3585,99 грн. і за квітень 2015 року 3776 грн., відтак середньоденна заробітна плата позивача складає 175,29 грн. (з/п за березень 3585,99 грн. + з/п за квітень - 3776 грн.) ділимо на 42 робочих дні) /а.с.4/.

Як встановлено, відповідач не виконав рішень Залізничного районного суду м.Львова від 18.11.2015 року за період з 22.05.2015 року по 31.10.2015 року на суму 76 395, 88 грн та рішення Залізничного районного суду м.Львова від 26.08.2018 року з 01.11.2017 по 30.04.2015 року на суму 122 139 грн, на загальну суму 76 395, 88 грн + 122 139 грн = 198 534грн 88 коп.

Однак колегія суддів вважає, що районний суд при обчисленні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні помилково вказав період з 01.05.2018 по 13.08.2019року не врахувавши виплачених сум, а саме 67 648, 66 сплачені 21.02.2019р.; 31 205, 06 сплачені 21.05.2019р.; 90 934, 71 сплачені 15 липня 2019р., які виплачені відповідачем відповідно до рішень у повному обсязі. (8747.22+67648.66+31205.06+90934.71=198 535грн 65 коп.

Дану обставину виплати коштів підтверджує позивач ОСОБА_1 у запереченні на апеляційну скаргу.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що оскільки остання дата виплати відбулася 15.07.2019р., то стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід здійснювати саме до 15.07.2019 року.

Відповідно до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід змінити період з 01.05.2018 року по 13.08.2019 року(день винесення рішення) зазначивши період з 01.05.2018р по 15.07.2019р. (день виплати заборгованості) беремо середньоденний заробіток і множимо на кількість робочих днів за вказаний період затримки 299. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 01.05.2018 року по 15.07.2019 року становить 175,29 грн. х 299 р.д. = 52441, 71 грн. . Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню в межах заявлених позовних вимог 52441, 71 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.05.2018 року по 15.07.2019 року.

Відповідно до ст.ст. 1, 34 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Статтями 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Постановою КМ України, від 21.02.2001р., № 159 затверджено «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», зокрема визначено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, в тому числі і заробітна плата (грошове забезпечення) (п.п. 2, 3 Порядку).

Таким чином, сума у розмірі 52 411,71 грн. вчасно не виплачена ОСОБА_1 з вини відповідача, а тому підлягає компенсації на підставі вищевказаних положень законодавства.

Відповідно до п.4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Позивачем представлено суду розрахунок суми компенсації, згідно якого сума компенсації за період з 01.05.2018 року по 30.04.2019 року складає 2351,11 грн. Перевіривши правильність розрахунку, суд погоджується з вказаною сумою, оскільки така розрахована відповідно до вказаного Порядку, а тому компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції та однією із підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу голови ліквідаційної комісії ДП МОУ Монтажник Миргород М.- задовольнити частково. Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 13 серпня 2019 року змінити в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнути з Державного підприємства Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» (м. Львів, вул. Шевченка 11, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 травня 2018р. по 15 липня 2019р. в розмірі 52 411,71 грн (п`ятдесят шість тисяч дев`яносто одну гривню тридцять дев`ять копійок).

Врешті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді