Дата документу 28.02.2019 Справа № 337/3558/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 337/3558/18Головуючий у 1-й інстанції Гнатик Г.Є.
Пр. № 22-ц/807/909/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_2 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання

ВСТАНОВИВ:

08.08.2018 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с.1-3), в якому просив стягнути з відповідача, як батька, на свою користь аліменти у зв'язку з навчанням у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 11.08.2018 року до закінчення терміну навчання - ІНФОРМАЦІЯ_6.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що після припинення шлюбних відносин батьків, він залишився проживати з матір'ю. Зараз він повнолітній та навчається на 2 курсі факультету фізичного виховання Запорізького національного університету, на денній формі навчання, за контрактом, строк навчання до ІНФОРМАЦІЯ_6. У зв'язку з навчанням він потребує матеріальної допомоги, яку батько добровільно не надає, хоч має таку можливість. Він не працює у зв'язку з навчанням, не має коштів, щоб забезпечити нормальні умови проживання та навчання. Вважав, що батько має можливість сплачувати на його користь аліменти в зв'язку з навчанням в розмірі 1/6 частини свого заробітку, оскільки є здоровим, працездатним, працює та отримує заробітну плату.

Ухвалою суду першої інстанції (а.с.15) провадження у цій справі відкрито.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2018 року (а.с. 65-68) позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_2) аліменти на його утримання у зв'язку з навчанням в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 11.08.2018 року і до закінчення навчання, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6.

Стягнуто з ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині (фактично в частині визначеного судом розміру аліментів та періоду їх стягнення), посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі просив (а.с. 73-76) рішення суду першої скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково: призначити аліменти в розмірі 1000,00 грн. на період навчання на денній формі до ІНФОРМАЦІЯ_6, але не більше ніж до досягнення 23 років.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 85).

Ухвалою Запорізького апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 27 грудня 2018 року (а.с.88), справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с.91).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Позивач не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі станом на час розгляду цієї справи апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, в силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що позивач ОСОБА_3 вищезазначене рішення суду першої інстанції у цій справі в апеляційному порядку не оскаржував.

Відповідач ОСОБА_2 оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі в апеляційному порядку лише в частині визначеного судом розміру аліментів та періоду їх стягнення.

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4 і лише в оскаржуємій частині - в частині визначеного судом розміру аліментів та періоду їх стягнення у цій справі.

В силу вимог ст. 374 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін (п.1), змінити рішення (п.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення …є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ст. 376 ч. 4 ЦПК України).

Апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення і вони стосуються окремих його частин, зокрема у разі виправлення помилок суду першої інстанції щодо розміру суми, що підлягає стягненню.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_3 у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 182, 199-201 СК України, ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 142, 259, 263-265, 430 ЦПК України та виходив із обґрунтованості позовних вимог позивача у цій справі.

Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись лише частково з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає лише частково.

Так, суд першої інстанції правильно вважав, що в силу вимог ст. ст. 199-201 СК України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, як повнолітній син лише з ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.5), якому виповниться 23 роки лише 10.08.2023 року та який продовжує навчання на 2 курсі факультету Фізичного виховання Запорізького національного університету, на денній формі навчання, по контракту, термін навчання по ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.9-10, 84), і у зв'язку із цим потребує матеріальної допомоги (а.с.84-59), має право на стягнення на період свого навчання з ОСОБА_2, як батька, аліментів, оскільки останній має можливість надавати таку матеріальну допомогу, оскільки офіційно працює та має дохід (а.с.24).

Проте, суд першої інстанції допустився помилки при визначенні розміру цих аліментів.

Мінімальний розмір аліментів та розмір мінімальних часток аліментів від доходу платника відповідно до кількості його дітей не входить у перелік правових норм, які регулюють відносини щодо стягнення аліментів з батька на повнолітню дитину у зв'язку з навчанням останньої, в силу вимог ст. 201 СК України.

Оскільки, в силу вимог ст. 6 ч. 1 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Позивач ОСОБА_3 досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_7, але навчається у Запорізькому національному університеті з 2017 року (договір про надання освітніх послуг від 11.08.2017 року, копія а.с.9), тому позивач просив у цій справі стягувати аліменти саме з 11.08.2018 року, що суд першої інстанції правильно вважав обґрунтованим.

Доводи відповідача про те, що аліменти на період канікул сина не повинні з нього стягуватись, не ґрунтуються на законі.

Оскільки, на період канікул сина відповідача із навчального закладу не відраховують, навчання не припиняється, а в силу вимог ст. 199 ч. 2 СК України право на утримання аліментів у зв'язку із з навчанням припиняється лише у разі припинення навчання.

Ст. 200 ч. 1 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітнього …сина…у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням лише обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу, а саме: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

В силу вимог ст. 199 ч. 1 СК України якщо повнолітній син продовжує навчання і у зв'язку із цим потребує матеріальної допомоги, батько зобов'язаний утримувати його до досягнення двадцяти трьох років за умови, що він може надавати матеріальну допомогу.

Суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що відповідач ОСОБА_2 надав у матеріали цієї справи належні, допустимі докази того, що він не може надавати матеріальну допомогу сину у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, як позивач просив у своєму позові у цій справі.

Оскільки, він - ОСОБА_2 хоча й працює на ПАТ «Запоріжсталь», отримує заробітну плату, середній розмір якої на місяць становить 15689,11 грн. (а.с.62), проте, він перебуває в іншому шлюбі з ОСОБА_6, яка не працює (а.с.63), він у цьому шлюбі має неповнолітню дитину - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, (а.с.26), мешкає разом з дружиною та дитиною за адресою: АДРЕСА_1, де також зареєстрована та мешкає мати дружини - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.25, 27-29), яка є інвалідом 2 групи безстроково, прикута до ліжка та потребує стороннього догляду (а.с.30); останні (дружина, неповнолітній син та мати дружини) перебувають на утриманні відповідача; належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні; він сам також перебуває на диспансерному обліку з 2012 року з приводу хронічного вірусного захворювання (а.с.23), несе періодичні витрати у зв'язку із підтриманням свого здоров'я тощо.

В апеляційній скарзі відповідач у цій справі зазначав, що при вищевикладених обставинах його доходу, сімейного стану, стану здоров'я його та членів його сім'ї, він може надавати матеріально допомогу сину на навчання у розмірі 1000,00 грн. щомісяця, що складає приблизно 1/15 частину від його доходу (розрахунок: 15689,11 грн. /1000,00 грн., а.с.76).

Встановлено, що позивач ОСОБА_3 є працездатною особою, його прожитковий мінімум станом на час ухвалення судом першої інстанції рішення у цій справі (28 листопада 2018 року) становив з липня 2018 року - 1841,00 грн., станом на час апеляційної перегляду цієї справи судом - з січня 2019 року - 1921,00 грн. (ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України» на відповідний рік).

Сімейним кодексом України передбачено рівність прав та обов'язків батька та матері відносно повнолітнього сина.

Таким чином, розмір аліментів 1000,00 грн. або 1/15 частина заробітку (доходу) відповідача складає, навіть, більше половини прожиткового мінімуму позивача, як повнолітньої працездатної особи.

Позивач ОСОБА_3 у цій справі у своєму позові (а.с.2) наполягав на стягненні аліментів з батька саме у частці від доходу батька.

В силу вимог ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу батька чи у твердій грошовій сумі) є виключним правом позивача у цій справі.

При вищевикладених обставинах, не ґрунтуються на законі доводи апеляційної скарги відповідача про визначення розміру аліментів у цій справі у твердій грошовій сумі.

Разом із тим, позивач ОСОБА_3 не надав суду першої інстанції у цій справі будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_2 може надавати йому матеріальну допомогу у зв'язку із навчанням у розмірі 1/6 частки свого заробітку (доходу).

Хоча, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування позивача ОСОБА_3 саме розміру аліментів, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Таким чином, висновки суду першої інстанції в оскаржуємій частині рішення про те, що відповідач ОСОБА_2 може надавати матеріальну допомогу позивачу на його утримання у зв'язку з навчанням останнього у розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходів, у цій справі також ґрунтуються на припущеннях.

Апеляційний суд вважає, що при вищевикладених встановлених судом фактичних обставинах цієї справи, належним розміром аліментів з відповідача на користь позивача у цій справі мав бути розмір аліментів у вигляді 1/15 частини заробітку (доходу) відповідача, що дорівнював на час розгляду цієї справи судом першої інстанції 1046,00 грн. грн. (розрахунок: середній розмір якої на місяць становить 15689,11 грн. /15). Саме цей розмір аліментів є обґрунтованим, доведеним у цій справі, відповідає інтересам повнолітнього працездатного сина, що навчається та денній формі навчання за контрактом, та не порушує прав відповідача, як батька.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2018 року у цій справі в оскаржуємій частині слід змінити, визначивши розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у цій справі аліментів на його утримання у зв'язку з навчанням щомісячно, починаючи з 11.08.2018 року і до закінчення навчання, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 «у розмірі 1/15 частини заробітку (доходу) відповідача»; в решті рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині слід залишити без змін.

В решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Разом із тим, апеляційний суд вважає за доцільне роз'яснити учасникам цієї справи, що у подальшому окремо від цієї справи вони не позбавлені права вирішувати питання про зміну (збільшення чи зменшення) розміру вказаних аліментів або припинення стягнення останніх взагалі в разі зміни (припинення) обставин, які стали підставою для їх визначення (призначення) у вказаному розмірі у цій справі.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 81-82, 89, 367-369, 372, 374-376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2018 року у цій справі в оскаржуємій частині змінити, визначивши розмір стягнутих з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2) у цій справі аліментів на його утримання у зв'язку з навчанням щомісячно, починаючи з 11.08.2018 року і до закінчення навчання, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 «у розмірі 1/15 частини заробітку (доходу) відповідача».

В решті рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині залишити без змін.

В решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 28.02.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.