Провадження № 2/337/2175/2019
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 листопада 2019 року місто Запоріжжя
Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:
головуючого судді Котляр А.М.
за участю секретаря Журби Н.Ю.
позивача ОСОБА_1
третьої особи ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
16.09.2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог вказує, що вона є власником вказаної квартири з 05.12.2000 року. В квартирі зареєстровані: вона, її матір ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 Декілька років тому, її син ОСОБА_3 добровільно виїхав з квартири, забравши свої речі, свою нову адресу він їй не повідомив. Вони не спілкуються між собою. Син не бажає добровільно знятись з реєстрації у квартирі, його місцезнаходження їй не відомо, участь у витратах на утримання квартири син не приймає.
Ухвалою судді від 01.10.2019 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позов в повному обсязі, просила його задовольнити. Пояснила, що ОСОБА_3 більше року не проживає в квартирі, його речі відсутні.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце судового засідання за місцем реєстрації, проте до суду не з`явився, причини неявки суду не відомі. Відзив на позов не надав, у зв`язку з чим суд, враховуючи думку позивача, вважає за можливе розглянути справу в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів.
Третя особа ОСОБА_2 суду пояснила, що ОСОБА_3 є її онуком. Вона разом з донькою проживає в квартирі АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 більше року в квартирі не проживає, виїхав з квартири, забравши речі.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи позивача, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 з 05.12.2000 року на підставі свідоцтва про право власності на житло.
В квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_1 з 21.12.1985 року, відповідач ОСОБА_3 з 27.01.2007 року та третя особа ОСОБА_2 з 26.01.1972 року.
Згідно акту, складеного 17.10.2019 року головою ОСББ «Будівельник 16» в квартирі фактично проживають ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , в той час як ОСОБА_3 в квартирі не проживає.
В судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суду пояснили, що ОСОБА_6 проживав в квартирі АДРЕСА_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 та бабусею ОСОБА_2 . Приблизно з літа 2018 року він виїхав з квартири, його речі в квартирі відсутні.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
На підставі ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_3 не проживає в квартирі АДРЕСА_1 року, виїхав проживати за іншим місцем, домовленості з власником квартири ОСОБА_1 щодо його не проживання не має, позивач не перешкоджає йому в користуванні квартирою, а тому має право вимагати усунення перешкод у користуванні своєю власністю.
Тому, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3 підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Усунути перешкоди ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( АДРЕСА_2 ) таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення буде виготовлено протягом п`яти днів.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 07.11.2019 року.

Суддя: А.М. Котляр