ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/8694/18
Провадження № 22-ц/4820/1892/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Янчук Т.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 серпня 2019 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

АТ КБ «Приватбанк» зазначило, що за договором від 31 грудня 2008 року позивач надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 29 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку під 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка зобов`язалася повернути кредит протягом строку дії платіжної картки та сплатити проценти за користування кредитними коштами, а у разі прострочення платежів сплатити неустойку. ОСОБА_1 не виконала обов`язків за кредитним договором, у зв`язку з чим, станом на 31 березня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 19 630 грн 02 коп., яка складається з 2 316 грн 63 коп. неповернутого кредиту, 12 852 грн 44 коп. процентів, 3 050 грн пені, 500 грн штрафу (фіксована частина), 910 грн 95 коп. штрафу (процентна складова).

За таких обставин АТ КБ «Приватбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 19 630 грн 02 коп. заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 серпня 2019 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за кредитним договором, однак позов не підлягає задоволенню у зв`язку зі спливом позовної давності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачка мала виконати зобов`язання за кредитним договором протягом строку дії платіжної картки, тобто до 31 травня 2016 року, внаслідок чого банк не пропустив трирічний строк звернення до суду за захистом свого порушеного права. Разом із тим, суд неправильно визначав термін початку перебігу позовної давності та помилково дійшов висновку про сплив цього строку.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 не подала відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, і не застосував закон (статті 251, 252, 261, 526, 530, 631 ЦК України), який підлягав застосуванню.

У зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

31 грудня 2008 року сторони уклали договір про надання банківських послуг, за умовами якого АТ КБ «Приватбанк» надало ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку під 30% річних. При цьому банк видав ОСОБА_1 платіжну картку «Універсальна» № НОМЕР_1 для обслуговування карткового рахунку (строк дії картки до жовтня 2012 року) та перерахував кредитні кошти на вказаний рахунок.

У подальшому ОСОБА_1 одержала нові платіжні картки: 13 травня 2010 року № НОМЕР_2 (строк дії до квітня 2014 року), 29 квітня 2011 року № НОМЕР_3 (строк дії до березня 2015 року), 8 травня 2012 року № НОМЕР_4 (строк дії до жовтня 2015 року), 28 травня 2012 року № НОМЕР_5 (строк дії до жовтня 2015 року), 8 травня 2012 року № НОМЕР_6 (строк дії до травня 2016 року).

АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 уклали кредитний договір шляхом приєднання останньої до запропонованих позивачем Умов і Правил надання банківських послуг, які затверджені наказом правління банку від 23 серпня 2006 року №С-169 (далі Умови і Правила).

Банк встановив ОСОБА_1 кредитний ліміт у розмірі 29 000 грн.

ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит і сплатити проценти щомісячними платежами в розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості, вносячи їх на рахунок у банку до 25 числа місяця, що слідує за звітним. Кредит мав бути повністю погашений відповідачем не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці.

АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 . визначили, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на такий же строк.

За несвоєчасне погашення заборгованості ОСОБА_1 повинна була сплатити банку пеню у розмірі базової процентної ставки по договору (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 1% заборгованості, але не менше 10 грн на місяць, при наявності прострочення по кредиту або процентам на 5 і більше днів, при виникненні прострочення на суму більше 50 грн.

У разі порушення ОСОБА_1 строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором, більш ніж на 120 днів, остання зобов`язалася сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5% від суми позову.

Всього ОСОБА_1 одержала у позивача 2 316 грн 63 коп. кредитних коштів, останній платіж (300 грн) внесено нею 5 лютого 2013 року. З того часу відповідачка не виконує зобов`язання за кредитним договором.

Станом на 31 березня 2018 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становила 15 169 грн 07 коп., яка складається з 2 316 грн 63 коп. неповернутого кредиту та 12 852 грн 44 коп. процентів.

Крім того, банк нарахував відповідачеві 3 050 грн пені, 500 грн штрафу (фіксована частина), 910 грн 95 коп. штрафу (процентна складова).

Застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України слідує, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як передбачено ч. 1 ст. 546 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

а) щодо правовідносин сторін і виконання зобов`язання за договором

З матеріалів справи вбачається, що 31 грудня 2008 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» із заявою про надання кредиту (а.с. 12).

Подавши позивачеві цю заяву, ОСОБА_1 приєдналася до запропонованих позивачем умов кредитування, які встановлені у стандартних формах Умовах і Правилах (а.с. 14-19) і Тарифах (а.с. 13). Названі документи містять усі істотні умови кредитного договору, а відповідачка своїм підписом у Заяві і Тарифах підтвердила, що вона ознайомилася та погоджується із запропонованими банком умовами кредитування.

Вступаючи у правовідносини, сторони визначили, що Заява клієнта, Умови і Правила, Тарифи та Пам`ятка клієнта становлять укладений між ними договір про надання банківських послуг. При цьому ОСОБА_1 засвідчила, що вона ознайомилася і згідна з Умовами і Правилами, а також Тарифами, та зобов`язується виконувати їх.

Отже, АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору.

Порядок укладення кредитного договору та його умови визнаються ОСОБА_1 , яка не висловила заперечень щодо підстав заявленого банком позову.

Виписка по рахунку (а.с. 56-61) достовірно вказує на те, що АТ КБ «Приватбанк» відкрило на ім`я ОСОБА_1 картковий рахунок, на який банком були перераховані кредитні кошти та через який сторонами здійснювались фінансові операції. Згідно довідки (а.с. 54) позивач видав ОСОБА_2 В. платіжні картки для проведення розрахунків і неодноразово здійснював їх перевипуск. Ці докази свідчать про виконання АТ КБ «Приватбанк» обов`язків за договором та одержання відповідачкою кредитних коштів.

Із розрахунку заборгованості за договором (а.с. 9-11) слідує, що з лютого 2013 року ОСОБА_1 не вносить платежі на повернення кредиту та сплату процентів, у зв`язку з чим виникла заборгованість, а банком нарахована неустойка.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно керувався тим, що ОСОБА_1 не виконала грошового зобов`язання за кредитним договором.

б) щодо заборгованості за кредитним договором

Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами, а в разі прострочення боржника на неустойку.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути врахована судами нижчих інстанцій при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що сторони встановили строк кредитування до 31 травня 2016 року (строк дії платіжної картки № НОМЕР_6 ). Натомість, після закінчення строку дії кредитного договору АТ КБ «Приватбанк» продовжило нараховувати ОСОБА_1 проценти та пеню.

Розрахунок заборгованості за кредитним договором (а.с. 9-11) дає підстави для висновку, що на час закінчення строку кредитування (31 травня 2016 року) заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором складалася з: 2 316 грн 63 коп. неповернутого кредиту, 5 458 грн 79 коп. процентів, 1 950 грн пені.

в) щодо висновків суду першої інстанції про сплив позовної давності

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За змістом ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Із положень ч. 1 ст. 266 ЦК України слідує, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Як передбачено ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Аналіз положень статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Якщо умовами договору встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

У такому випадку позовна давність за вимогами позивача про стягнення коштів, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а щодо повернення коштів у повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного виконання зобов`язання.

За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платіжні погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

АТ КБ «Приватбанк» надало ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, при цьому кредитним договором установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту та сплати процентів (у розмірі 7% від залишку заборгованості, але не менше 50 грн, здійсненими до 25 числа місяця, що слідує за звітним), а й кінцевий строк повного погашення кредиту, тобто строк дії кредитного ліміту (31 травня 2016 року).

У зв`язку з цим, позовна давність за вимогами АТ КБ «Приватбанк» про повернення кредитних коштів і сплати процентів повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу, а щодо повернення коштів у повному обсязі з моменту закінчення строку кредитування.

АТ КБ «Приватбанк» пред`явило позов до ОСОБА_1 19 квітня 2018 року (а.с. 75), а в даних правовідносинах діє позовна давність, яка встановлена законом (статті 257, 258 ЦК України).

В суді першої інстанції ОСОБА_1 зробила заяву про застосування позовної давності (а.с. 43).

Отже, загальна позовна давність за основним зобов`язанням (сплата кредиту та процентів) спливла по платежам, які відповідачка мала здійснити до березня 2015 року, а річний строк звернення до суду щодо стягнення пені сплив в цілому.

Із розрахунку заборгованості за договором (а.с. 9-11) слідує, що за вимогами про стягнення 83 грн 74 коп. неповернутого кредиту (2316,63-2232,89) і 2 903 грн 69 коп. процентів (5458,79-2555,10) позовна давність не спливла, внаслідок чого суд першої інстанції помилково керувався тим, що позов АТ КБ «Приватбанк» не може бути задоволений.

ОСОБА_1 прострочила виконання зобов`язання за договором більш ніж на 120 днів, а тому, враховуючи обґрунтований розмір вимог, за якими позовна давність не спливла, позивач вправі вимагати від неї сплати 500 грн штрафу (фіксована частина) та 149 грн 37 коп. штрафу (процентна складова) ((83,74+2903,69)х5%).

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Неврахувавши всіх обставин справи та укаханих норм матеріального права, суд першої інстанції помилково виходив з того, що позов АТ КБ «Приватбанк» є безпідставним у цілому, тому ухвалене ним рішення не може залишатися в силі.

З огляду на викладене, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 636 грн 80 коп., яка складається з: 83 грн 74 коп. неповернутого кредиту, 2 903 грн 69 коп. процентів, 500 грн штрафу (фіксована частина), 149 грн 37 коп. штрафу (процентна складова).

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання про зміну розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов АТ КБ «Приватбанк» заявлено з ціною 19 630 грн 02 коп. і задоволено на суму 3 636 грн 80 коп., тобто на 18,53% (3636,80х100:19630,02), а тому з ОСОБА_1 на користь позивача слід присудити судовий збір: 326 грн 50 коп. за подання позову (1762х18,53%) та 489 грн 75 коп. за подання апеляційної скарги (2643х18,53%), - а всього 816 грн. 25 коп. (326,50+489,75).

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення. Розподіл судових витрат між сторонами змінити.

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, 1-Д; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570) 3 636 гривень 80 копійок заборгованості за кредитним договором.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, 1-Д; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570) 816 гривень 25 копійок судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ Р.С. Гринчук

/підпис/ Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції Салоїд Н.М.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 27