Справа №949/1664/19
У Х В А Л А

07 листопада 2019 року суддя Дубровицького районного суду Рівненської області Сидоренко З.С., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Дубровицької районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третьої особи Служби у справах дітей Дубровицької районної державної адміністрації та просить:

- позбавити громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав на неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до досягнення ними повноліття у розмірі 1/2 з усіх видів його заробітку.

Крім того, позовна заява містить вимоги про допит свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати ст.ст. 175 - 177 ЦПК України, а також вимогам ст. 95 цього Кодексу.

Згідно вимог ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити в собі, зокрема, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (п. 2), що позивач не виконав, вказуючи третьою особою Службу у справах дітей Дубровицької районної державної адміністрації.

Згідно ч. 3 ст. 177 ЦПК України у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів тощо.

Частиною 1 ст. 91 ЦПК України передбачено, що виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи.

Отже, вимога про виклик та допит свідків не може міститися у позовній заяві, а за правилами ст. 91 та ч. 3 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви має бути додана заява чи клопотання про виклик свідків, яка за своїм змістом і формою має відповідати як вимогам, передбаченим ч. 2 ст. 91 ЦПК України, так і загальним вимогам, викладеним у ст.ст. 182, 183 ЦПК України.

Крім того, одночасно із вказаним позовом, позивачем подано заяву про звільнення її від сплати судового збору.

В обґрунтування клопотання позивач зазначає, що вона не має можливості сплатити судовий збір за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав у розмірі 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що у грошовому вимірі становить 768,40 грн., оскільки вона не працює так як займається вихованням двох малолітніх дітей, які повністю перебувають на її утриманні.

Дослідивши дане клопотання та письмові додатки до позовної заяви, приходжу до висновку, що таке клопотання задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору визначено Законом України "Про судовий збір" та частинами 1, 3 ст. 136 ЦПК України.

Положеннями частин 1, 3 ст. 136 ЦПК України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплат судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (ст. 1 Закону).

Статтею 8 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Отже, відповідно до ст. 8 Закону України "Про судовий збір" та ст. 136 ЦПК України підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати є врахування судом майнового стану сторони лише при наявності вказаних вище умов.

За змістом наведених правових норм підставою для особи, яка заявляє відповідне клопотання про звільнення від сплати судового збору є такий її майновий стан, що утруднює виконання обов`язку сплатити судовий збір у встановленому законодавством порядку і розмірі. При цьому, така особа повинна навести обставини, які свідчать про її скрутне, тяжке матеріальне становище та подати суду відповідні докази.

Відповідно до Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика, у тому числі у справах проти інших держав, має застосовуватись органами державної влади, зокрема судами. Згідно з рекомендацією Комітету міністрів Ради Європи від 14 травня 1981 року № R (81)7 щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя, та сталої практики Європейського суду з прав людини вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя, а попереджає подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів.

Також Європейський суд з прав людини виходить з того, що судовий збір має бути "розумним", тобто таким, що може бути сплачений заявником. Адже невиправдано великий розмір, який не враховує фінансового становища заявників, а обчислюється на основі певного відсотка від суми, що є предметом розгляду справи, може бути розцінений як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя, про що свідчить рішення Європейського суду з прав людини в справі ФК "Мретебі" проти Грузії.

При розгляді справ Європейський суд з прав людини установлює, чи був дотриманий баланс між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд справи та правом заявника на доступ до правосуддя, зокрема правом представити свою позицію по суті та захистити інтереси в суді.

Однак позивачем, на підтвердження свого тяжкого матеріального становища, не подано жодних доказів, у зв`язку з чим неможливо однозначно визначити майновий стан позивача для звільнення її від сплати судового збору.

Тому, з урахуванням наведеного, підстав для висновку про порушення балансу між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд справи та правом позивача на доступ до правосуддя не вбачається.

Крім того, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 29 своєї постанови "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" №10 від 17.10.2014 року вказав, що єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Отже, як підсумок, основна умова, за якої може мати місце звільнення від сплати судового збору, це майновий стан сторони, який повинен бути підтверджений суду достовірними доказами, яких суду не надано, а тому у задоволені клопотання необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір повинен бути сплачений у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір сплачується в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 768,40 гривень.

До того ж, як вбачається з позовної заяви, позивач, на виконання вимог п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, вказала адресу реєстрації відповідача: АДРЕСА_1 та зазначила, що такий є громадянином Російської Федерації.

Також позивачем зазначено, що місце проживання відповідача їй невідоме, оскільки він знаходиться у розшуку. Однак зазначене не знайшло свого підтвердження, так як додатки до позовної заяви не містять відповідного процесуального документу органу досудового розслідування.

За таких обставин, даний позов необхідно вирішувати з врахуванням положень ч. 8 ст. 130 ЦПК України стосовно повідомлення осіб, що проживають за межами України в порядку, визначеному міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, тобто з дотриманням вимог Конвенції про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам, що підписана ІНФОРМАЦІЯ_4 року в м.Мінськ.

Відповідно до ст. 17 вказаної Конвенції, у відношеннях один з одним при виконанні цієї Конвенції установи юстиції Договірних Сторін користуються державними мовами Договірних Сторін або російською мовою.

Оскільки адреса, за якою значиться відповідач знаходиться в Російській Федерації, з якою підписано Конвенцію про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам, суд зобов`язаний через Міністерство юстиції України звернутися до компетентного суду Російської Федерації про вручення відповідачу позовної заяви, з документами та проведення окремих процесуальних дій.

Відповідно до п.2.1.2 Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, документи, які треба надавати до доручення, треба надавати в перекладі на мову запитуваної держави, тобто російською мовою.

Враховуючи те, що Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року передбачено направлення документів для вручення їх сторонам у справі в належним чином завіреному перекладі на російську мову, а позивачем не було надано належним чином завіреного перекладу позовної заяви та доданих до неї документів російською мовою, суд вважає доцільним надати позивачу строк для належного перекладу позовної заяви та доданих до неї документів на російську мову.

Отже, подаючи позовну заяву до суду, позивач не виконав визначені законодавством та зазначені вище вимоги до позовної заяви.

Відтак позивачу необхідно виправити вищевказані недоліки.

У свою чергу, суддя звертає увагу, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Зважаючи на вищевикладене, позивачу необхідно усунути недоліки своєї позовної заяви шляхом приведенням останньої відповідно до вимог діючого Цивільного процесуального кодексу України

За таких обставин, в силу ч. 1 ст. 185 ЦПК України вважаю за необхідне позовну заяву залишити без руху, надавши позивачу строк п`ять днів з дня вручення даної ухвали для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст.ст. 133, 136, 185, 260 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Дубровицької районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та надати позивачу для усунення вищевказаних недоліків п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно.

Голова Дубровицького

районного суду Сидоренко З.С.