Справа № 583/2977/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Сидоренка Р.В.,

за участю секретарів Зубатової І.В., Шаміладзе В.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в м. Охтирці цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

30 жовтня 2017 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 18.02.2013 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», яке у подальшому стало іменуватися як АТ КБ «ПриватБанк»,та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за яким остання отримала кредит у розмірі 4200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною картою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком Договір. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, в звязку із чим станом на 31.08.2017 виникла заборгованість у сумі 35918,35 грн., яку просить стягнути із відповідача та судові витрати.

Представник позивача у судове засіданні не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Згідно поданої заяви прохали справу розглянути без участі їхнього представника.

Відповідач та його представник в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Згідно поданої представником заяви прохали справу розглянути без їхньої участі та відмовити у задоволенні позовних вимог. Надали відзив на позовну заяву, згідно якого зазначили, що підписана 18.02.2013 анкета заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не містить умов договірних відносин, зокрема, не має визначеної процентної ставки, яка б могла бути застосована для нарахування штрафних санкцій. Банк на власний розсуд застосовує Умови та Правила надання банківських послуг, які постійно змінює в односторонньому порядку, без погодження з клієнтом. Так, станом на 2013 рік діяли одні Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», а на даний час інші, більш складні та нові за змістом, які застосував банк при зверненні до суду з позовними вимогами до ОСОБА_3 у бік погіршення становища позичальника. В порушення положень ст.ст. 207, 1055 ЦК України та ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», які передбачають, що один із екземплярів договору повинен був передаватися споживачу, надані суду банком Умови та Правила надання банківських послуг відповідачем не підписані, докази передачі їх екземпляра позичальнику відсутні. Також банк не зазначив і не погодив жодної супутньої послуги, яка надавалась при отриманні кредиту, не надано розрахунку процентів та комісії за користування кредитом, що передбачено постановою №168 від 10.05.2007 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», а отже ОСОБА_3 не надано повної інформації про умови кредитного договору. Незважаючи на те, що умови викладені в анкеті заяві містять ознаки договору приєднання, який передбачає приєднання до запропонованих умов, встановлених однією стороною банком, викладених в затверджених Умовах та Правилах та з використанням кредитки, дані обставини не дають підстав для визнання їх складовою договору банківських послуг у разі відсутності на них підпису іншої сторони, яка приєднується. Тобто між сторонами не виникло кредитних правовідносин на підставі чинного законодавства України щодо кредитних зобовязань, оскільки кредитний договір не був укладений у встановленій законом формі, а отже фінансові зобовязання за ним не виникли. Також зазначила, що основна кредитна банківська картка обліковується за № 954623. В 2014 році, орієнтовано 01.06.2014, відповідач відвідала установу банку, де в неї була вилучена вказана банківська карта, заблокована та знищена працівником банку та повідомлено, що боргові зобовязання по карті виконані, договірні відношення між сторонами розірвані. Проте матеріали справи містять роздруківку банківських операцій, які використовувалися з банківським рахунком ОСОБА_3, але за іншими номерами банківських рахунків. Так, 18.02.2013 на ОСОБА_3 відкрито банківський рахунок № 331249400, про який остання нічого не знала, але за яким установлювався кредитний ліміт та проводилися банківські операції. 05.04.2013 в межах використання та руху банківського рахунку № 954623 проводилося банківське обслуговування кредитного договору «HEAD-OFFICE SAMDN **** **** 3331», який використовувався до 08.10.2013 включно, але без повідомлення ОСОБА_3 28.07.2014 проводилося перерахування коштів між рахунками за договором «HEAD-OFFICE SAMDN 2** 3331». 06.12.2013 банком проводилися операції службового характеру на підставі договору HEAD-OFFICE з автоматичного погашення простроченої заборгованості з картки 6762 **** **** 0767 на картку 5211 **** **** 4623 як поповнення карткового рахунку. 15.01.2014 фіксується зняття коштів в сумі 300 грн. з банкомату по вул. Леніна, 11, м. Охтирка, але ОСОБА_3 цього дня банкоматом не користувалася. 09.05.2014 проводилося банківське списання з невідомої ОСОБА_3 картки на погашення з картки 41**47 в сумі 606,64 грн., 06.06.2014, 04.07.2014, 15.07.2014, 21.08.2014, 22.08.2014. 05.09.2014, 13.10.2014, 12.11.2014 з використанням договору «HEAD-OFFICE» проводилося списання заборгованості з використанням кредитної банківської картки 4149 **** **** 5647, який ОСОБА_3 не відкривала, договору не укладала і не використовувала. Не погоджується із вимогами банка про стягнення пені, штрафних санкцій, оскільки у відповідності до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тому просить в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити. Також надала заяву про застосування строків позовної давності, мотивуючи тим, що орієнтовано 01.06.2014 у ОСОБА_3 була вилучена банківська платіжна картка, заблокована та знищена працівником банку, який повідомив, що претензій не існує, боргові зобовязання виконані. Також відповідач подала заяву про застосування до правовідносин позовної давності.

В письмовій відповіді на відзив, що надійшов із Банку 24.01.2019 від представника позивача, зазначають, що укладання договору здійснюється за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 ЦК України). Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умовами та тарифами.

В заяві анкеті клієнта зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак, умовами договору визначено, що банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 30,00 % на рік. Далі процентна ставка була змінена, що узгоджується з Умовами та правилами надання банківських послуг та відповідача було ознайомлено із зазначеними змінами, шляхом направлення СМС повідомлення. Сторони також договором передбачили у разі порушення позичальником термінів платежів сплату штрафу за формулою: 500 грн. + 5% від суми позову. Позов про визнання недійсним кредитного договору в частині встановлення неустойки у вигляді штрафу відповідачем не заявляється, а тому договір у цій частині являється дійсним. Згідно виписки по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобовязання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобовязання за договором. Щодо посилання відповідача на те, що банком було розірвано договір зазначають, що згідно довідки про видачу кредитних карт відповідач отримала кредитну карту № 954623 з терміном дії до останнього дня місяця серпня 2016 року. Згідно Умов та правил картковий рахунок це поточний рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці. За приписами п. 20.5 Постанови НБУ № 492 закриття поточного рахунку за бажанням клієнта здійснюється на підставі його заяви про закриття поточного рахунку, складеної в довільній формі. Згідно п. 20.6 Постанови НБУ № 492 у день закриття поточного рахунку банк зобовязаний видати клієнту довідку про закриття рахунку. Пунктом 1.1.7.43 договору сторони визнали, що дія договору закінчується в момент закриття останнього рахунку/депозиту клієнта, відкритого в рамках договору або підпадаючого під дію договору, а також при закінченні використання послуг банку, передбачених договором. За наявності у клієнта в момент закриття останнього рахунку клієнта непогашеної заборгованості перед банком по договору, в тому числі по овердрафту, а також заборгованості по сплаті комісії перед банком, дія договору закінчується після повного погашення заборгованості. Відповідач не надав будь-які докази, що вона зверталася із заявою про закриття поточного рахунку та погашення заборгованості по договору в повному обсязі, тому поточний рахунок на даний момент відкритий та дійсний. Рахунок № 331249400 - це бонусний рахунок, на який зараховуються бонуси за купівлю товару та за безготівковий рахунок картою. Карти за номерами 6762 **** **** 0767, 4149 **** **** 5647, 41 ** 47 є дебетними картами відповідача, заборгованість на яких утворитися не може. Номер SAMDN3331 не є номером договору, а відноситься до технічної нумерації активу, використовується тільки у внутрішніх сервісах банку з метою ідентифікації зобовязання. Оскільки строк дії картки до останнього дня серпня 2016 року, а позивач звернувся до суду із позовом 23.10.2017, тобто до спливу строку позовної давності.

Ухвалою суду від 26.01.2018 заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду задоволено. Заочне рішення від 30 листопада 2017 року у справі №583/2977/17 провадження №2/583/1217/17, винесене у справі за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості скасоване. Справу ухвалено розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання по справі.

Ухвалою суду від 23.02.2018, за клопотанням представника відповідача, зобовязано ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надати: оригінал анкети заяви клієнта від 18.02.2013, який погоджувався та укладався із ОСОБА_3; інформаційну довідку про банківські реквізити карткового рахунку, який відкривався на ОСОБА_3; інформацію по картковому рахунку починаючи з 18.02.2013 по 01.06.2014; текст Умов та Правил надання банківських послуг, які діяли станом на 18.02.2013 та станом на 14.09.2017.

На виконання ухвали суду ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано виписку по рахунку, довідку про видачу кредитної карточки, довідку щодо встановлення кредитного ліміту.

Ухвалою суду від 10.09.2018 за клопотанням представника відповідача, зобовязано ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надати інформаційну довідку про проведення банківських операцій ОСОБА_3 за рахунком № 331249400; на підставі договору «HEAD OFFICE SAMDN **** **** 3331»; на підставі договору «SAMDN 2**3331»; банківського рахунку 6762 **** **** 0767; банківського рахунку 4149 **** **** 5647; надати документальні та фактичні докази використання ОСОБА_3 15.01.2014 банкомату ПАТ КБ «Приватбанк» зі зняттям 300.00 грн. з наданням при цьому фото - відео фіксацію використання банкомату саме клієнтом ОСОБА_3

На виконання ухвали суду представником позивача надано лист, виписку по рахунку, довідку про видачу кредитних карток.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що між позивачем та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, шляхом підписання останньою 18.02.2013 року анкети - заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 250-251 том 1).

Частинами першою - третьою статті 633 ЦК України передбачено, що договори, які укладаються банком з фізичними особами, є публічними. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 статті 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Виходячи з вимог частини першої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 2 ст. 1067 ЦК України, банк зобовязаний укласти договір банківського рахунку з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Підписавши 18.02.2013 анкету заяву ОСОБА_3 своїм підписом засвідчила, що вона погоджується з тим, що ця заява разом з памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, що вона ознайомилася і згодна з умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Також як вбачається з анкети заяви, ОСОБА_3 було проінформовано, що Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку розміщені на офіційному сайті банку www.privat.com.ua, які вона зобов'язалася виконувати, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку.

Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З наказу № 906 СП -2010-256 «Про затвердження Умов та Правил надання банківських послуг для ПриватБанку та всіх дочірних банків» від 06.03.2010 вбачається, що додана до позовної заяви редакція Умов та Правил надання банківських послуг є саме тими умовами кредитного договору, які діяли на день підписання ОСОБА_3 анкети заяви, тобто, станом на 18.02.2013.

Отже, відсутність підпису ОСОБА_3 в Умовах та Правилах надання банківських послуг в ПриватБанку правового значення для спірних правовідносин у даній справі не має, оскільки відповідач запропоновані банком умови використання кредитних коштів прийняла, що підтверджується наступними обставинами та письмовими доказами на їх підтвердження.

З наданої банком інформації по кредитному договору № б/н від 18.02.2013 вбачається, що ОСОБА_3 видана кредитна карта № 954623, термін дії по серпень 2016 року (а.с. 173 том 1).

В наданому позивачем до позовної заяви розрахунку зазначено, що станом на 31.08.2017 розмір заборгованості ОСОБА_3 перед банком становить 35 918,35 грн. та складається із: заборгованості за кредитом в сумі 2985,64 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 27 548,73 грн., заборгованості за пенею та комісією 3197,39 грн., а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1686,59 грн. - штраф (процентна складова) (а. с. 4-5 том 1).

Власного розрахунку заборгованості відповідач не надала.

Також, на підтвердження розміру заборгованості АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав виписку про рух кредитних коштів, з якої вбачається, що починаючи з 26.08.2013 за допомогою карти № 954623 ОСОБА_3 використовувала кредитні кошти та вносила кошти на часткове погашення заборгованості.

Згідно ст. ст. 526, 529 ч. 1 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, використовуючи кредитні кошти та частково повертаючи їх ОСОБА_3 погодилися із запропонованими банком умовами використання кредитних коштів, тобто зі сплатою 30% річних за користування кредитом і при цьому факт використання кредитних коштів, їх часткове повернення позичальником не оспорювалися, а згідно зі ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В звязку з чим суд приходить до висновку, про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитом в сумі 2985,64 грн.

Стосовно стягнення заборгованості по процентам суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що останнім нараховувалися проценти за користування кредитом на поточну та прострочену заборгованість, виходячи із ставки 30% річних. З 01.01.2013, як на поточну так і на прострочену заборгованість проценти нараховувалися, виходячи зі ставки 30%, з 01.09.2014 - 34,8%, з 01.04.2015 43,2%.

З урахуванням наведених норм права та встановлених у справі обставин суд зазначає, що правила застосування банком змінюваної процентної ставки позивачем не дотримані, а саме: на порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України жодних доказів про встановлення процентної ставки у розмірі 34,8% чи 42,3%, як зазначено у розрахунку заборгованості банком не надано, як і не надано доказів про ознайомлення відповідача з таким розміром процентної ставки, які б містили його підпис.

Тому проценти за користування кредитними коштами у даному випадку мають нараховуватися банком виходячи із процентної ставки 30%, яка діяла станом на момент укладення кредитного договору.

Як зазначалося раніше, ОСОБА_3 видано кредитну карту № 954623, термін дії по серпень 2016 року (а.с. 173 том 1).

Таким чином, строк дії кредитного договору від 18.02.2013 закінчився у зв'язку із закінченням строку дії картки, а саме: 31.08.2016 року і в подальшому сторонами не продовжувався.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом на строк, який відповідає строку дії картки - до 31.08.2016 включно.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Вказаного висновку про застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла також ОСОБА_4 Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року за № 444/9519/12.

З огляду на вищезазначене, суд відхиляє доводи позивача про стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами у підвищеному розмірі процентної ставки, а також про стягнення з неї процентів за користування кредитними коштами за період після спливу строку кредитування, тобто, з 01.09.2016 по 31.08.2017.

Суд погоджується з розміром заборгованості по процентам згідно розрахунку позивача станом на 31.08.2014 на загальну суму 338,19 грн.

За період з 01.09.2014 по 31.08.2016 підлягає стягненню заборгованість по процентам за користування кредитом визначена на рівні 30% річних: 2985,64 грн. х 30,00%/360 х 731 = 1818,75 грн.

Загальний розмір процентів за період з 18.02.2013 по 31.08.2016 року становить 2156,94 грн. (338,19 грн. + 1818,75 грн.)

Щодо вирішення позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені та штрафу, то суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення пені, з огляду на наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Згідно з п. 1.1.5.20 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій (а.с. 17 на звороті том 1).

Пунктом 2.1.1.12.6.1 Умов та Правил надання банківських послуг передбачене право банку нараховувати та обов'язок позичальника сплачувати пеню у разі виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100 грн., включаючи прострочені зобовязання, передбачені пп. 2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.8.1 Умов та Правил (а.с. 29 на звороті том 1).

Отже, умовами укладеного сторонами 18.02.2013 кредитного договору передбачено застосування пені і штрафу за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом.

Враховуючи вище наведене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, тобто, строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити у стягненні з відповідача пені, не допускаючи, тим самим, подвійної відповідальності.

При визначенні розміру штрафу суд враховує, що його процентна складова розраховується із суми тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами.

При цьому, розмір штрафу за порушення відповідачем кредитних зобов'язань розраховується наступним чином: 500 грн. + (2985,64 грн. + 2156,94 грн.* 5% = 257,13) = 757,13 грн.

Таким чином, загальний розмір заборгованості, яка утворилась у відповідача станом на 31.08.2017 за укладеним між сторонами кредитним договором від 18.02.2013, мав становити 5899,71 грн. 84 коп., з яких: 2985,64 тіло кредиту, 2156,94 грн. заборгованість по процентам, 757,13 грн. штрафи.

Поряд із цим, в ході розгляду справи відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 111-112 том 2).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такого висновку дійшла ОСОБА_4 Верховного Суду у своїй постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Беручи до уваги, що пунктом 2.1.1.12.5 Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, що строк погашення кредиту у повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці, тобто 31 серпня 2016 року, позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту заявлені в межах строку позовної давності.

Разом з тим, суд не бере до уваги твердження ОСОБА_3, про те, що коли 01.06.2014 вона відвідала банк, то працівниками банку в неї була вилучена та знищена картка, а також те, що представники банку повідомили, що претензій не існує, боргові зобовязання виконані, оскільки доказів на підтвердження вказаних обставин відповідачем не було надано суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, пропорційно задоволеної частини позовних вимог (16,43%) з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають стягненню судові витрати в розмірі 262,88 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 13, 133, 137, 141, 258, 259, 263- 265, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (МФО 305299, код за , рах. № 3111, вул. Грушевського, 1Д, м. Київ) в розмірі 5899 (пять тисяч вісімсот девяносто девять) гривень 71 копійку, з них: 2985,64 тіло кредиту, 2156,94 грн. заборгованість по процентам, 757,13 грн. штрафи.

Стягнути із ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (МФО 305299, код за , рах. № 3111, вул. Грушевського, 1Д, м. Київ) судовий збір в сумі 262,88 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі в тридцяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду ОСОБА_5