ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3804/19 Справа № 204/6327/18 Суддя у 1-й інстанції - Книш А.В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія Оранта,

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія Оранта, треті особи: 8 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 про стягнення суми страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2018 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія Оранта, треті особи: 8 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 про стягнення суми страхового відшкодування.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія Оранта, треті особи: 8 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 про стягнення суми страхового відшкодування задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА» на користь ОСОБА_1 суми страхового відшкодування у розмірі 18066 (вісімнадцять тисяч шістдесят шість) грн. 24 (двадцять чотири) коп.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ Національна акціонерна страхова компанія Оранта просить скасувати судове рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія Оранта, треті особи: 8 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 про стягнення суми страхового відшкодування та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу ПАТ Національна акціонерна страхова компанія Оранта на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2018 року просить рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки вважають що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 листопада 2017 року о 16 год. 50 хв.у м.Дніпро на вул. Надії Алексеєнко біля буд. 112 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля МАЗ 350905, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля RENAULT MEGAN SCENIK, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням позивача (а.с.7-8).

Автомобіль RENAULT SCENIK, реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить іноземній юридичній особі UAB «ANOTERA» (Литовська республіка), яка в свою чергу надала позивачу право представляти інтереси, встановлювати та підтримувати відносини з третіми особами, а також керувати, користуватися та розпоряджатися даним транспортним засобом (а.с.6-7).

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля МАЗ 350905, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким є третя особа 8 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області, застрахована відповідачем (а.с.35).

14 листопада 2017 року позивачем складено повідомлення про ДТП за договором обов`язкового (добровільного) страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.7-8).

Страховим актом №ОЦВ-17-12101/1 від 16 квітня 2018 року відповідачем прийнято рішення про виплату позивачу суми страхового відшкодування у розмірі 18066,24 грн. за шкоду завдану майну дорожньо-транспортною пригодою від 14 листопада 2017 року, оформленою за європротоколом, де винною особою є ОСОБА_2 (а.с.34).

Однак зазначену виплату страхового відшкодування відповідачем на виконання вимог ч.ч.1-3 ст. 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» не було здійснено через не надання позивачем копії легалізованого витягу з торгового, банківського чи судового реєстру або посвідчення уповноваженого органу іноземної держави про реєстрацію юридичної особи (власника транспортного засобу), засвідченого печаткою уповноваженого реєстраційного органу разом із нотаріально засвідченим перекладом українською мовою. Відповідачем повідомлено позивача, що відповідно до ч.3 ст. 9 зазначеного закону ідентифікація та верифікація здійснюється у разі виникнення підозри, а тому враховуючи викладене у страховика відсутні правові підстави для здійснення фінансових операцій з виплати страхового відшкодування, у зв`язку з чим здійснення фінансової операції призупиняється (а.с.9-10).

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про страхування» договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

За змістом ч. 2 ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 991 ЦК України умовами договору страхування можуть бути передбачені підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

З дослідженого судом першої інстанції в судовому засіданні Полісу №АК/2969817 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.35) не вбачається наявність узгодження будь-яких підстав для відмови у здійсненні страхових виплат. Також зазначеним договором не узгоджено можливість чи необхідність витребування додаткових документів для вирішення питання для виплати суми страхового відшкодування.

Статтею 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» визначено, що фінансова операція підлягає обов`язковому фінансовому моніторингу у разі, якщо сума, на яку вона здійснюється, дорівнює чи перевищує 150 000 гривень.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 6 Закону № 1702-VII суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний здійснювати ідентифікацію, верифікацію клієнта (представника клієнта), вивчення клієнта та уточнення інформації про клієнта у випадках, встановлених законом.

Пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону № 1702-VІІ визначено, що верифікація клієнта - це встановлення (підтвердження) суб`єктом первинного фінансового моніторингу відповідності особи клієнта (представника клієнта) у його присутності отриманим від нього ідентифікаційним даним, а згідно п. 18 ідентифікація - це отримання суб`єктом первинного фінансового моніторингу від клієнта (представника клієнта) ідентифікаційних даних.

Відповідно до ст. 9 Закону № 1702-VII суб`єкт первинного фінансового моніторингу відповідно до законодавства зобов`язаний на підставі поданих клієнтом (представником клієнта) офіційних документів або засвідчених в установленому порядку їх копій (якщо інше не передбачено цим Законом) здійснювати ідентифікацію та верифікацію клієнта (представника клієнта).

Однак, сума страхового відшкодування, яка підлягає виплаті позивачу, не дорівнює чи перевищує 150000 грн., оскільки складає лише 18066,24 грн.

Статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

У своєму листі від 16 квітня 2018 року за вих.№187-08 відповідач посилається на те, що ним було витребувано у позивача копію легалізованого витягу з торгового, банківського чи судового реєстру або посвідчення уповноваженого органу іноземної держави про реєстрацію юридичної особи (власника транспортного засобу), засвідченого печаткою уповноваженого реєстраційного органу разом із нотаріально засвідченим перекладом українською мовою на виконання п.3 ч.3 ст.9 Закону № 1702-VII.

Пунктом 3 ч.3 ст. 9 Закону № 1702-VII передбачено, що ідентифікація та верифікація клієнта здійснюється у разі виникнення підозри.

Однак, відповідно ст.12, 81 ЦПК України відповідачем належних та допустимих доказів існування такої підозри суду не надано.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 доведено належними доказами свої позовні вимоги, а відповідачем безпідставно не здійснюється виплата позивачу суми страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не враховано норми Закону України Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, колегія суддів ставиться критично, оскільки відповідно до п.21 ст.1 Закону України Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення клієнт будь-яка особа, яка: звертається за наданням послуг до суб`єкта первинного фінансового моніторингу; користується послугами суб`єкта первинного фінансового моніторингу.

ОСОБА_1 та власник майна не можуть бути клієнтами, адже не зверталися до відповідача за наданнями послуг, не користуються послугами відповідача.

За приписами п. 12 ст.1 Закону ділові відносини відносини між клієнтом та суб`єктом первинного фінансового моніторингу, що виникли на підставі договору (у тому числі публічного) про надання фінансових або інших послуг.

Отже, відносини між позивачем та відповідачем не є договірними. З урахуванням того, що позивач хоче отримати гроші за заподіяну застрахованою особою шкоду, тому відносини між позивачем та відповідачем є деліктними зобов`язаннями.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою для виникнення є завдання шкоди.

Страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок.

Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною.

При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок щодо старахового відшкодування.

Таким чином, відносини між ОСОБА_1 та ПАТ Національна акціонерна страхова компанія Оранта є не договірними, а деліктним зобов`язанням відповідача, а клієнтом не може бути потерпілий у деліктних зобов`язаннях.

Крім того, 15 січня 2019 року ОСОБА_1 здійснив реєстрацію транспортного засобу RENAULT MEGAN SCENIK та став власником транспортного засобу RENAULT MEGAN SCENIK д/н НОМЕР_3 (а.с. 105,106).

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія Оранта залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича