ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/898/17 Номер провадження 22-ц/814/586/19Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О.А. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Абрамова П.С., Хіль Л.М., при секретарі судового засідання: Діхтяр Т.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 05 грудня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність Київського ВДВС м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність Київського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області, в якій просив суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Київського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області Литвина А.Вє та зобов'язати його вчинити дії щодо зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України гр. ОСОБА_2

В обґрунтування скарги зазначив, що ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 17 лютого 2017 року по справі №552/898/17 задоволено подання державного виконавця про тимчасове обмеження гр. України ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України. Вказує, що ним здійснено часткове погашення боргу, що свідчить про намір виконати зобов'язання. Припинення обмеження виїзду у зв'язку з виконанням обов'язку за рішенням, що перебувало на виконанні, законом покладено на державного виконавця. З метою реалізації свого права на зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 з відповідним клопотанням звернувся до Київського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області. Однак, на момент пред'явлення скарги відповіді з Київського ВДВС м. Полтава не отримав, що свідчить про бездіяльність посадової особи органу державної виконавчої служби.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 05 грудня 2018 року в задоволенні скарги ОСОБА_2 на бездіяльність Київського ВДВС м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області - відмовлено.

З даною ухвалою суду не погодився ОСОБА_2 та подав на неї апеляційну скаргу, в якій прохає ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 05 грудня 2018 року скасувати та прийняти рішення яким вимоги скарги задовольнити. Апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою що винесена з порушенням норм матеріального права.

Від представника Київського ВДВС у м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області - А.В. Литвиннадійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому підтримуючи рішення суду першої інстанції, прохав апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 05 грудня 2018 року залишити без змін.

Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження за участі сторін та інших осіб по справі. На моменту розгляду справи сторони по справі будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, щона виконанні у Київському ВДВС м. Полтава перебуває зведене виконавче провадження №29171566, яке включає в себе виконавчі провадження: №27833527 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» боргу у розмірі 12551,78 грн.; №27834119 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» боргу у розмірі 245,51 грн.; №32001393 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» боргу у розмірі 17052,00 грн.; №27833716 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» боргу у розмірі 169841,18 грн.; №27834256 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» боргу у розмірі 1818,42 грн.; №36335231 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 заборгованості у розмірі 8400,00 грн.; №46409609 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» 758,37 грн.; №46409516 щодо стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» заборгованість в розмірі 151673,87 грн. солідарно; №53818542 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕйБі банк» судових витрат в розмірі 551,20 грн.; №52452771 щодо стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_7 на користь АТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованості у розмірі 3353,91 грн.; №52452959 щодо стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_7 на користь АТ "Банк «Фінанси та кредит» заборгованості у розмірі 17047,42 грн. Загальна сума заборгованості без урахування витрат виконавчого провадження та виконавчого збору становить 383 293,66 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 17 лютого 2017 року задоволено подання старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Пилипенко А.В., тимчасово (до виконання зобов'язань за рішенням суду) обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

24 жовтня 2018 року в межах даного виконавчого провадження боржник ОСОБА_2 звернувся до Київського ВДВС м. Полтава з клопотанням про зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України (а.с.98). В даному клопотанні зазначив, що ним здійснено часткове погашення боргу, що свідчить про його намір виконати зобов'язання. Так, з наданої квитанції вбачається, що 23 жовтня 2018 року ОСОБА_2 через АТ «Полтава-Банк», в якості часткового погашення боргу по ВП №53818542 сплачено 50 грн., що становить 0,013% від загальної суми його боргу (а.с.99).

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки боржником рішення суду не виконано, сплата боргу у розмірі 0,013% від загальної суми боргу не надає підстав для скасування обмеження боржника у праві виїзду за межі України, а отже підстави для задоволення скарги відсутні.

Суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону.

Статтею 129 Конституцією України визначено, що судові рішення є обов'язковими для виконання.

Відповідно до ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконання на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження».

За правилом «ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження" - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводиться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Закон України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 вказаного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання.

За змістом ч. 1 та 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом, як захід забезпечення виконання судового рішення.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Так, з наданих матеріалів справи вбачається, що ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 17 лютого 2017 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, обмежено у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язань за рішенням суду.

Однак, на даний час судові рішення за зведеним виконавчим провадженнями боржником не виконано.

Порядок вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України передбачено ст. 441 ЦПК України, у відповідності з якою тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Пунктом 4 розділу ХІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 передбачено, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів у повному обсязі.

Так, сплата боргу ОСОБА_2 у розмірі 0,013% від загальної суми боргу не надає підстав для скасування обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення скарги.

Крім того, матеріалами справи встановлено, що скарга ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця надійшла до суду 29 жовтня 2018 року. В той же час, як вбачається з поштового штемпеля на конверті, у якому скарга надійшла до суду, дана скарга здана заявником на поштове відділення 24 жовтня 2010 року, тобто в день, коли відділом ДВС отримано його клопотання про зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України (а.с.101).

Отже, неодержання заявником відповіді на своє клопотання від 24 жовтня 2018 року жодним чином не може свідчити про бездіяльність державного виконавця.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не впливають на правильність ухвали суду першої інстанції, яка постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування ухвали суду першої інстанції відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.375, ст. ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 05 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови суду виготовлено 28 лютого 2019 року.

Головуючий: _____________ Г.Л. Карпушин

Судді: ______________ П.С. Абрамов _____________ Л.М. Хіль