Постанова

Іменем України

18 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 362/453/16-ц

провадження № 61-43933св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н.О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідачі: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,

треті особи: ОСОБА_11, ОСОБА_12, Головне територіальне управління юстиції у Київській області, приватний нотаріус Васильківського міського округу Київської області Семенець Олександр Анатолійович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко Інеса Володимирівна, публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_10 на постанову апеляційного суду Київської області від 13 серпня 2018 року у складі колегії суддів Сержанюка А. С., Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом, у якому просили:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована на АДРЕСА_1, укладений 11 листопада 2006 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу, земельної ділянки, що розташована на АДРЕСА_1, укладений від 17 травня 2011 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_9;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу, земельної ділянки, що розташована на АДРЕСА_1, укладений 24 червня 2014 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_10;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 24 червня 2014 року домоволодіння на АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_10;

- визнати недійсним іпотечний договір від 24 червня 2014 року № № 01 ОМИ -3ACT, укладений між ОСОБА_10 та публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк»;

- скасувати державну реєстрацію вищезазначених договорів купівлі-продажу.

Ухвалою Васильківського районного суду Київської області від 16 травня 2018 року позовну заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5 залишено без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

Суд першої інстанції виходив із того, що представник позивачів повторно не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини своєї неявки. Крім того, суд вважав, що залишенням позову без розгляду права та законні інтереси сторін у справі не порушуються.

Постановою апеляційного суду Київської області від 13 серпня 2018 року ухвалу Васильківського районного суду Київської області від 16 травня 2018 року скасовано, справу направлено для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що місцевий суд помилково дійшов висновку про належне повідомлення позивачів та їх повторну неявку в судове засідання, призначене на 16 травня 2018 року об 11-00 годин з огляду на відсутність доказів щодо їх повідомлення про попереднє судове засідання, призначене на 13 лютого 2018 року.

ОСОБА_10 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга аргументована тим, що суд формально підійшов до вирішення спору, неповно з'ясував обставини справи, у зв'язку з чим дійшов помилкових висновків при ухваленні судового рішення. Між тим, суд першої інстанції з дотриманням норм статті 257 ЦПК України залишив позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 без розгляду.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов'язків суб'єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Відповідно до частини третьої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає розгляду справи.

Встановлено, що 02 лютого 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом про визнання договорів недійсними, скасування державної реєстрації, зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2016 року відкрито провадження у даній справі та призначено її розгляд на 21 червня 2016 року о 09 год. 00 хв.

У зв'язку з неявкою відповідачів розгляд справи з 21 червня 2016 року відкладено на 22 липня 2016 року та у подальшому неодноразово відкладався на 20 грудня 2016 року, 07 лютого 2017 року, 22 лютого 2017 року, 29 червня 2017 року.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2017 року справу прийнято до провадження іншого судді та призначене її до розгляду на 12 вересня 2017 року на 10 год. 30 хв., про що були повідомлені позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Після 12 вересня 2017 року розгляд справи неодноразово відкладався (на 20 жовтня 2017 року, 21 листопада 2017 року, 13 лютого 2018 року) як за клопотаннями сторін, так і у зв'язку з перебуванням судді у відпустці.

Доказів про повідомлення позивачів та їх представника про дату, час і місце судового засідання, яке призначене на 13 лютого 2018 року на 11 год. 00 хв., матеріали справи не містять.

Відповідно до довідки, складеної секретарем судового засідання 13 лютого 2018 року, розгляд справи знято з розгляду у зв'язку з перебуванням судді у відпустці та призначено на 16 травня 2018 року на 11 год. 00 хв., про що була повідомлена представник позивачів ОСОБА_15

Європейський суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви № 6778/05 «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року зазначив, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обовязків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (справа «Ґолдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року). Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення від 19 грудня 1997 року у справі «Бруала Гомес де ла Торре проти Іспанії»).

Встановивши, що позивачі були присутні на більшості судових засідань, а в разі неможливості з'явитися - подавали відповідні заяви, не відмовлялися від позову та інтересу до нього не втрачали,судові засідання, призначені на 21 листопада 2017 року та 13 лютого 2018 року, зняті з розгляду не з їх вини, а у зв'язку з перебуванням судді у відпустці, докази повідомлення позивачів та їх представника про судове засідання, призначене на 13 лютого 2018 року, у матеріалах справи відсутні, апеляційний суд правильно скасував судове рішення місцевого суду та направив справу для продовження її розгляду.

Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Доводи, на які заявник посилається у касаційній скарзі, були предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін постанови апеляційного суду Київської області від 13 серпня 2018 року, оскільки судове рішення є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Київської області від 13 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В.І. Крат