Номер провадження: 22-ц/813/4621/19
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Дрішлюка А.І., Громіка Р.Д.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою Одеського національного університету імені І.І. Мечникова на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2019 року за позивом Одеського національного університету імені І.І. Мечникова до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Одеський національний університет імені І.І. Мечникова звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 27071,32 грн.

При цьому позивач посилається на те, що відповідачі є власниками квартири АДРЕСА_1 . Вказана квартира знаходиться у відомчому будинку університету, у зв`язку з чим у відповідності до ст.ст. 67,68 ЖК України відповідачі зобов`язані щомісячно вносити на розрахунковий рахунок ОНУ квартплату і оплату комунальних послуг. На 01.06.2017 року за відповідачами утворилась заборгованості у розмірі 27071,32, яку позивач прости стягнути.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2019 року у задоволенні позову Одеського національного університету імені І.І. Мечникова до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням судуОНУ імені І.І. Мечникова звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2019 року в частині встановлення поряду користування житловим приміщенням і ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити позовні вимоги ОНУ імені І.І. Мечникова у повному обсязі, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОНУ імені І.І. Мечникова судові збори в сумі 1600 грн. та 2881, 5 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до с. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову Одеського національного університету імені І.І. Мечникова до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості суд обґрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом апеляційної інстанції встановлено і підтверджується належними та допустимими доказами, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є власниками, по 1/2 частини за кожним, квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з листа Одеського національного університету імені І.І. Мечникова від 11.09.2017 року № 32-83, вбачається, що будинок АДРЕСА_2 знаходиться на балансі університету з 1884 року (а.с.7).

Суд першої інстанції умотивовано не прийняв до уваги вищевказаний лист Одеського національного університету імені І.І. Мечникова, оскільки з матеріалів справи вбачається, що домоволодіння по АДРЕСА_2 належить територіальної громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради (а.с. 38-39).

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії», параграфи 29-30).

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Докази, на підставі яких сторони обґрунтовують обставини, на які вони спираються, мають бути відповідати вимогам, встановленим ст.ст.77-80 ЦПК України належними, допустимими, достатніми та достовірними.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд обґрунтовано виходить з того, що позивачем не надано жодних доказів того, що відповідачі по справі укладали з позивачем будь-які договорі на надання будь-яких житлово-комунальних послуг.

Також позивачем не доведено те, що саме Одеський національний університет імені І.І. Мечникова надає житлово-комунальні послугу у будинок АДРЕСА_2 , які послуги надає позивач та на підставі чого.

Крім того, суд обґрунтовано прийняв до уваги, що відповідно до наказу Міністерства освіти та науки України від 14.08.2017 року № 1159 «Про внесення змін у додаток до наказу Міністерства освіти та науки України від 29.09.2016 № 1164», та додатків наданих представником позивача до майна Одеського національного університету імені І.І. Мечникова, серед іншого входить: архів ОНУ І.І. Мечникова за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 24 та склад-елеваторний вузол, за адресою: м АДРЕСА_2 вул. Преображенська, 24 (а.с. 94-96).

Підсумовуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності правильним є висновок суду, що квартира відповідачів по справі не входить до майно Одеського національного університету імені І.І. Мечникова, та не перебуває у нього на балансі, а тому підстав для стягнення зі відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги відсутні, оскільки позовні вимоги не ґрунтуються на приписах закону, та надані позивачем докази на підтвердження викладених в позовній заяві обставин, не можуть вважатися належними, не є достовірними та допустимими. Матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження позовних вимог, та обставин викладених у позові, а тому суд умотивовано відмовив у задоволенні позову у повному обсязі.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив обставини у справі, надані докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на те, що висновки суду не відповідають нормам матеріального права, суперечать обставинам справи та вимогам діючого законодавства, як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 УПК України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеського національного університету імені І.І. Мечникова залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2019 року залишити без змін.

Стягнути з Одеського національного університету імені І.І. Мечникова на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 200 (п`ять тисяч двісті) грн.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05.11.2019 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: А.І. Дрішлюк

Р. Громік