Житомирський апеляційний суд
Справа №290/14/19 Головуючий у 1-й інст. Бабич С. В.
Категорія 48 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря Ковальської Я. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №290/14/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Романівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та зміну розміру аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 05 квітня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Бабича С.В. в смт Романів,

в с т а н о в и в :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив звільнити його від сплати заборгованості з аліментів за рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 07 липня 2011 року по справі №2-280/11 у розмірі 16091 грн 99 коп повністю; змінити розмір аліментів, які з нього стягуються за рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 07 липня 2011 року, визначивши їх у твердій грошовій сумі - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування позову вказував, що він не працює, регулярні доходи відсутні. Має трьох дочок, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На утримання дочки ОСОБА_3 він сплачує аліменти до досягнення нею 23-х років та на утримання дочки ОСОБА_4 в розмірі - 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також, він здійснює догляд за дідом, який являється інвалідом I групи, має на утримані неповнолітню дочку ОСОБА_5 , дружину ОСОБА_6 , яка хворіє та доглядає за дочкою ОСОБА_5 .

Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 05 квітня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов та повно чи частково звільнити його від заборгованості із аліментів. В обгрунтвання апеляційної скарги, зокрема, вказує, що він має численних утриманців та змушений шукати кошти на їх утримання, що не враховувалось при ухваленні рішення Романівського районного суду Житомирської області від 07 липня 2011 року про стягнення з нього аліментів у розмірі ј частки від його доходів тільки на одну дочку. Крім того, відповідачка не заперечувала щодо зміни способу стягнення аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що рішення Романівського районного суду Житомирської області від 07 липня 2011 року ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання однієї неповнолітньої дитини: дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з 03 червня 2011 року до повноліття точки, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

З поданої позовної заяви вбачається, що позивач просить змінити розмір стягуваних аліментів за рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 07 липня 2011 року, визначивши їх у твердій грошовій сумі - 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто позивач просить змінити розмір аліментів шляхом зміни способу їх стягнення.

Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України).

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Ураховуючи наведене, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Частино 3 статті 181 СК України визначено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Оскільки, ОСОБА_1 являється платником, а не одержувачем аліментів, тому відсутні правові підстави для зміни способу стягнення аліментів за його позовом, у зв`язку з чим суд першої інстанції підставно відмовив у задоволенні позову в цій частині.

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що судом не враховано, що аліменти присуджені 07.07.2011, тобто до внесення змін у ч.3 ст.181 СК України.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

На момент подання позовної заяви - 04.01.2019, норма ч.3 ст. 181 СК України була чинною, а тому суд першої інстанції правомірно застосував її до даних правовідносин.

Не заперечення відповідачкою ОСОБА_2 щодо задоволення позовних вимог в частині зміни способу стягнення аліментів, не є підставою для задоволення позову в цій частині, оскільки відповідно до вимог ч.4 ст.206 ЦПК України якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Визнання позову ОСОБА_2 в частині зміни способу стягнення аліментів суперечить ч.3 ст. 181 СК України.

Згідно довідки-розрахунку Романівського районного відділу ДВС Головного ТУЮ у Житомирській області ОСОБА_1 станом на 01 жовтня 2018 року має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 16091 грн 99 коп.

Частиною 2 статті 197 СК України визначено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо наявності в нього тяжкої хвороби або наявності інших обставин, що мають істотне значення для звільнення від сплати заборгованості по аліментам.

Наявність у позивача на своєму утриманні інших осіб, не є істотною підставою для звільнення від сплати заборгованості по аліментам, оскільки позивач є здоровою, працездатною особою, та як вбачається з копії трудової книжки ОСОБА_1 звільнився з роботи ще у 2006 році за власним бажанням, та до теперішнього часу міг би працевлаштуватись.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості з аліментів.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Романівського районного суду Житомирської області від 05 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 04 червня 2019 року.

Головуючий

Судді