Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/94/18

Номер провадження: 2/511/13/19

19 лютого 2019 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Бобровська І. В.,

за участі секретаря судового засідання Захарової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приват Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

15 січня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк Приват Банк звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення на його користь заборгованості за кредитним договором № б/н від 11.06.2007 року в розмірі 87 748,25 грн.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 11.06.2007 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 6600,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач ОСОБА_1 свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, у звязку з чим заборгованість відповідача перед Банком станом на 17.12.2017 р. склала 87748,25 грн. На підставі викладеного, позивач просить задовольнити його позов.

Ухвалою суду від 19.01.2018 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 03.04.2018 року підготовче провадження по справі було продовжено на 30 діб за клопотанням представника відповідача.

13.04.2018 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про призначення по вказаній цивільній справі судової фінансово економічної експертизи з залученням спеціалістів Одеського регіонального відділення ВСУ «Союз експертів України» та зупинення провадження по справі до отримання висновку експерта.

Ухвалою суду від 17.04.2018 року клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про призначення судової фінансово економічної експертизи задоволено, проведення експертизи доручено експерту Одеського регіонального відділення ВСУ «Союз експертів України» ОСОБА_3, оплату експертизи покладено на відповідача, провадження по справі зупинено до виконання експертною установою ухвали суду.

11.10.2018 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшов висновок судового експерта №129 від 01.10.2018 року, матеріали цивільної справи та рахунок експерта про компенсацію витрат за проведення судової економічної експертизи за матеріалами справи №511/94/18.

Ухвалою суду від 19.10.2019 року провадження по справі поновлено, підготовче провадження по справі закінчено, справу призначеного до судового розгляду по суті.

07.11.2018 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження по справі, у звязку з відсутністю предмета спору, оскільки відповідно до висновку експерта №129 від 01.10.2018 року заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» становить 16,39 грн. Вказана заборгованість була сплачена відповідачем в повному обсязі та підтверджується копією квитанції від 07.11.2018 року.

Ухвалою суду від 14.01.019 року у задоволенні клопотання представника відповідача відмовлено в повному обсязі.

25.01.2019 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_2, відповідно до якого він просить відмовити у задоволенні клопотання судового експерта ОСОБА_3 про стягнення витрат на проведення експертизи та звільнити ОСОБА_1 від сплати вказаних витрат.

05.02.2019 року на адресу суду надійшли письмові пояснення представника ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_4, відповідно до яких остання зазначила, що не погоджується з висновком експерта, вважає його безпідставним, не обґрунтованим та недоведеними, оскільки експерт самостійно встановив розмір процентів за користування кредитом та розрахував їх без відповідних формул, не врахував, що ОСОБА_1 прострочила свої зобовязання, внаслідок чого їй була нарахована підвищена процентна ставка, а крім того, надав юридичну оцінку умовами договору, що виходить за межі його компетенції, у звязку з чим просить суд не приймати в якості належного доказу висновок експерта ОСОБА_3 Щодо оплати судової експертизи представник Банку вважає, що вказані витрати повинні бути сплачені відповідачем, оскільки судом на нього були покладені вказані зобовязання ухвалою суду від 17.04.2018 року. Просить позов задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав на адресу суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, справу розглянути за відсутності представника позивача, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. (а.с.32)

Відповідачка ОСОБА_1 в судовому засідання зазначила, що повністю погоджується з висновком експерта про наявність у неї заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 16 грн., яку вона сплатила, стверджує, що повністю погасила заборгованість перед Банком, тому Банк безпідставно висунув їй майнові претензії. Щодо збільшення кредитного ліміту пояснила, що дійсно спочатку кредитний ліміт складав 6600 грн., але потім був підвищений Банком до 50 000 грн., які вона взяла у Банка на умовах оплата частинами на 12 платежів. Вказану суму вона повністю сплатила Банку. З часу укладення з Банком кредитного договору вона отримала вже третю картку строком дії до 01.01.2020 року.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, вислухавши пояснення відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу кредиту, які регулюються параграфами 1, 2 глави 71 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобовязаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч.1 ст.1054 ЦК України).

Згідно ст.530 ЦК України, якщо в зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені).

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 11.06.2007 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 6600,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. (а.с.5)

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України зі змінами та доповненнями за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти».

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Проте, у порушення норм закону та умов договору відповідач за вказаним договором зобов'язань належним чином не виконав.

Станом на 17.12.2017 року виникла прострочена заборгованість відповідача перед ПАТ КБ «Приватбанк» по поверненню кредиту у загальному розмірі 87748,25 гривен, яка складається з наступного:

- 42135,29 тіло кредиту;

- 37076,24 грн. нараховано відсотків за користуванням кредитом;

- 3882,04 грн. нараховано пені;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 5000.00 гривен - штраф (фіксована частина);

- 4154,68 гривен - штраф ( процентна складова).

У відповідності до ч.2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанк», даний банк керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг.

У відповідності з ч. 2 ст.639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п.1 ст.30 ЦК України), якою підтверджується, що Позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами.

Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умовами та Тарифами.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 207 ЦК України визначено, що правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби звязку, наприклад електронний.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Отже, підписавши заяву з Умовами та Правилами надання послуг ПАТ КБ «Приватбанк» його клієнтам, відповідач ОСОБА_1 таким чином приєдналась до вказаних Умов та Правил, які по суті є публічною офертою (а.с.6).

На підставі підписаної сторонами заяви, що разом з Умовами та Правилами, а також Тарифами, які розміщені на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» і з якими, відповідач ознайомлений та згодний, відбулося підписання між сторонами договору про надання банківських послуг. Після цього Відповідачу було надано строковий кредит у сумі 6600,00 гривен у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Вказані обставини свідчать про те, що 11.06.2007 року договір між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 дійсно був укладений і банк виконав передбачені договором зобовязання перед позичальником, в той час як позичальник після прийнятих на себе за договором зобовязань, почала неналежно виконувати покладені на неї договором зобовязання.

Разом з цим, суд дійшов висновку, що Банк у відповідності до умов договору має підстави, як вимагати з позичальника повернення тілу кредиту і сплату процентів, так і застосовувати неустойку у вигляді штрафів або пені.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм сплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобов'язання незалежно від виду неустойки (штраф або пеня).

Згідно з ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, головним критерієм в оцінці правомірності застосування штрафу та пені в межах одного договору є перевірка обставин щодо їх одночасного застосування саме щодо одного і того самого виду порушення.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, при порушені позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривен + 5 % від суми позову.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання банком положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а відтак про безпідставність вимог банку в цій частині.

Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові по справі № 6-2003 цс15 від 21.10.2015 року, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні таких норм права.

Підстав для відступлення від правової позиції Верховного Суду України в даному випадку суд не вбачає.

Суд, зважаючи на наведене доходить висновку, що вимоги про стягнення штрафу в сумі 4654,68 гривен не можуть бути задоволені.

Відповідно до висновку судового експерта ОСОБА_3 №129 від 01.10.2018 року встановлено, що за наданими на дослідження документів останній прийшов до висновку про те, що загальна сума заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №б/н від 11.06.2007 року в розмірі 87748,25 грн. не підтверджується наданими доказами. Сума заборгованості ОСОБА_1 перед ПА КБ «ПриватБанк» на думку експерта становить 16,39 грн., яка складається з суми заборгованості по сплаті суми заборгованості за процентами.

Також в ході дослідження, за аналізом даних суми різниці між залишками неповернутих коштів, наданих Розрахунків заборгованості за договором №б/н від 11.06.2007 року, складеним банком, визначається, що ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н від 11.06.2007 року отримано кредитним коштів від банку в сумі 98814,92 грн. Також дослідженням визначено, що банком нараховано відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 46157,12 гривень та нарахована пені в розмірі 650 грн. Загальна сума зобовязань ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н від 11.06.2017 року визначена банком в розмірі 145622,04 грн. (98814,92 грн. + 650 грн. = 46157,12 грн.), а сума отриманих коштів з погашення грошового зобовязання зазначене в розмірі 145605,65 грн., що є меншою на 16,39 грн. (145622,04 145605,65), визначеної банком загальної суми грошового зобовязання за даними Розрахунків заборгованості.

25.10.2018 року представником відповідача ОСОБА_2 на адресу судового експерта ОСОБА_3 було направлено заяву про розяснення висновку експертизи.

07.11.2019 року представник відповідача ОСОБА_2В надав на адресу суду розяснення висновку експерта ОСОБА_3, відповідно до яких зазначив, що при дослідженні наданих документів експертом, за методом документальної перевірки та зіставлення за їх аналізом по формі та суті, з проведенням розрахунково арифметичної, аналітичної та логічної перевірки документів визначено, що сума заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» становить 16,39 грн. (а.с.147)

Однак, суд критично оцінює вищезазначений висновок експерта та додані до нього розрахунки з огляду на те, що в розумінні положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оскільки вказаний вище доказ суперечить іншим матеріалам справи.

У висновку експерт зазначає, що надані на дослідження документи не визначають узгодження кредитором та позичальником нарахування відсотків, однак це не відповідає дійсності, оскільки в заяві на оформлення кредитної картки, відповідно до якої відповідачка приєдналась до Умов та Правил надання послуг ПАТ КБ «Приватбанк», зазначена відсоткова ставка за користування кредитними коштами.

Як встановлено з п.2.1.1.12.2.1 Договору у разі виникнення прострочених зобовязань за кредитом Клієнт сплачує Банку проценти в подвійному розмірів від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п.2.1.1.12.6.1. Договору на суму від 100 грн. клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.

Суд погоджується в даному випадку з доводами представника позивача, що при дослідженні виписки по картковому рахунку експерт не взяв до уваги той факт, що кредит надавався у вигляді поновлювальної кредитної лінії, що означає, що позичальник мав право знімати кошти в любий час в межах кредитного ліміту, навіть після сплати чергового платежу. Також, експерт не взяв до уваги період, який відповідач знаходився в прострочці, що має значення для розрахування кредитних зобовязань. У висновку експерта відсутня формула за якою експерт користувався для розрахування розміру заборгованості.

Судом досліджений розрахунок заборгованості за кредитом та виписка по особовому рахунку відповідачки ОСОБА_1, з яких встановлено, що кредитний ліміт дійсно був збільшений Банком з 6600 грн. до 50 000 грн. Відповідачка отримала кредитні кошти в сумі 50 000 грн. 08.09.2016 року і повинна була повернута рівними 12 платежами по 5581,34 грн. станом на 01 число кожного місяця, але не повернула, що спростовує її твердження в судовому засіданні про повернення Банку вказаної суми. Доказів на підтвердження повернення кредиту відповідачка суду не надала.

Додатково з висновком експерта на адресу суду надійшло клопотання судового експерта ОСОБА_3 про оплату компенсації витрат на проведення судово економічного дослідження за матеріалами справи №511/94/18. Відповідно до розрахунку від 21.08.2018 року сума компенсації витрат за проведення експертизи становить 18304 грн. (витрачено 128 годин, категорія складності складна, ціна 1 години складає 143 грн., 128Х143 грн. = 18304,00 грн.)

25.01.2019 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_2, відповідно до якого він просить відмовити у задоволенні клопотання судового експерта ОСОБА_3 про стягнення витрат на проведення експертизи та звільнити ОСОБА_1 від сплати вказаних витрат, оскільки відповідачка відповідно до індивідуальної відомості про застраховану особу не має доходів.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Відповідно до діючого законодавства експерт, спеціаліст чи перекладач отримують винагороду за виконану роботу, повязану зі справою, якщо це не входить до їхніх службових обовязків. Суми, що підлягають виплаті залученому судом експерту, спеціалісту, перекладачу або особі, яка надала доказ на вимогу суду, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обовязок, або судом з коштів, внесених для забезпечення судових витрат.

На підставі ухвали суду від 17.04.2018 року встановлено, що обовязок оплати експертизи було покладено на відповідача ОСОБА_1

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

На підставі ч.3 ст. 136 ЦПК України встановлено, що з підстав зазначених в ч.1 ст. 136 ЦПК України суд, у порядку передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, повязаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Надані представником відповідача ОСОБА_2 на адресу суду індивідуальні відомості про застрахованих осіб з Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування відносно ОСОБА_1 не дають підстави вважати, що відповідачка належить до числа осіб, яких можливо звільнити від сплати судових витрат.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як роз`яснено в абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом «Про судовий збір»).

Загальна сума заявлених вимог складає 87748,25 гривен, судовий збір сплачений в сумі 1762,00 гривен (а.с.1). Згідно з цим рішенням суду задоволено вимог на 95% на загальну суму 83093,57 гривен. Оскільки позовні вимоги банку задоволено частково, а саме на 95 %, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 1673,90 грн. (1762,00 х 95% : 100% = 1673,90 грн.)

На підставі викладеного та керуючись ст. 81, 95, 141, 211, 223, 247, 258-259, 263, 265, 315 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»: м. Київ, вул. Грушевського, № 1Д (МФО 305299, , рахунок № 3111) заборгованість станом на 17.12.2017 року за кредитним договором №б/н від 11.06.2007 року в розмірі 83093,57 грн., яка складається з:

-42135,29 тіло кредиту;

-37076,24 грн. відсотків за користуванням кредитом;

-3882,04 грн. пені;

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, витрати за проведення судовим експертом ОСОБА_3 судово економічної експертизи №129 від 01.10.2018 року, в розмірі 18304,00 грн.

Реквізити: Отримувач - Южне ГРУ «Приват Банк», Банк: ЮГРУ «Приватбанк», МФО: 305229, ОКПО: 14360570, ОСОБА_3, ІНН:НОМЕР_2, для зарахування на карту 289387.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»: м. Київ, вул. Грушевського, № 1Д (МФО 305299, , рахунок № 3111) судові витрати в розмірі 1673,90 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28.02.2019 року.

Суддя І. В. Бобровська