Справа № 466/3431/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2019 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Свірідової В.В.

за участю секретаря Шаповалової Ю.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

справа № 466/3431/16-ц

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення

ВСТАНОВИВ:

06.04.2016 року Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» (далі ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, в якій, з врахування заяви про уточнення позовних вимог від 04.10.2018 року просить постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 6833,61 грн. (шість тисяч вісімсот тридцять три гривні шістдесят одну копійку) заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01 липня 2014 року по 31 грудня 2016 року, 580,04 грн. (пятсот вісімдесят гривень чотири копійки) інфляційних втрат та три проценти річних в розмірі 93,90 грн. (девяносто три гривні девяносто копійок), а всього 7507,55 грн. (сім тисяч пятсот сім гривень пятдесят пять копійок), а також витрати по оплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 23 червня 2015 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося до Шевченківського районного суду м. Львова з заявою про видачу судового наказу та стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 3080,22 грн., інфляційних втрат в розмірі 666,67 грн. та 3% річних в розмірі 29,11 грн., а всього - 3776,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

26 червня 2015 року вищевказану заяву було задоволено та видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 3776,00 грн. та витрати по сплаті судового збору.

21 липня 2015 року Шевченківський районний суд м. Львова задовольнив заяву відповідача ОСОБА_3 та постановив ухвалу, якою скасував судовий наказ від 26 червня 2015 року, вказав, що вбачається спір про право, а також розяснив ЛМКП «Львівтеплоенерго» його право на звернення до суду з тією самою вимогою у позовному провадженні.

З огляду на це, ЛМКП «Львівтеплоенерго» вирішило звернутись до суду в порядку позовного провадження та просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_3 заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 6833,61 грн. за період з 01 липня 2014 року по 31 грудня 2016 року, 580,04 грн. інфляційних втрат та три проценти річних в розмірі 93,90 грн., а всього 7507,55 грн., а також витрати по оплаті судового збору. Такі свої позовні вимоги ЛМКП «Львівтепленерго» обгрунтовує наступним.

Відносини у сфері житлово-комунальних послуг врегульовані законами України «Про житлово-комунальні послуги», «;Про теплопостачання», а також відповідними постановами Кабінету Міністрів України та рішеннями органів місцевого самоврядування.

Відповідно до положень Закону України «Про теплопостачання» ЛМКП «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацієюсубєктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» № 1198-VII від 10 квітня 2014 року, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» була доповнена п.4 такого змісту: «4. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для обєктів усіх форм власності є субєкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація)», тобто ЛМКП «Львівтеплоенерго».

Цим же Законом, положення ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» були доповнені ч. 7 такого змісту: «7. Договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб'єктом господарювання, є договором приєднання».

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.Друга сторона не може запропоновувати свої умови договору.

Договір приєднання про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 01 липня 2014 року відповідає вимогам ст. 634 ЦК України та є договором про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води і вважається укладеним між ЛМКП «Львівтеплоенерго», яке є виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води у м. Львові для населення згідно норм Закону України «Про житлово - комунальні послуги» (далі по тексту - виконавець) та споживачем (власником/співвласником/ балансоутримувачем будинку, квартири, житлових приміщень у багатоквартирних будинках, будинках, спорудах, які приєднані до теплових мереж ЛМКП «Львівтеплоенерго» і в яких послуги з централізованого постачання гарячої води надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго», а також користувачами вищевказаних приміщень, квартир, або особами, зареєстрованими (прописаними) у таких приміщеннях, квартирах, будинках).

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ЛМКП «Львівтеплоенерго» були підготовлені та направлені на імя відповідача ОСОБА_3 для підписання два примірники договору приєднання, що підтверджується супровідним листом від 27 січня 2016 року № 09-1051 та Списком рекомендованих листів № 09-1060, а також фіскальним чеком ВПЗ Львів-40 про відправлення.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Процедура погодження умов договору відбувається протягом одного місяця з дня винесення проекту договору однією із сторін.

Проте, до даного часу договір приєднання відповідачем не підписаний і один із примірників, як це передбачено чинним законодавством, виконавцю назад не повернутий.

Відповідно до п.1.1 договору приєднання предметом договору є те, що виконавець зобовязується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води (якщо конкретний будинок/приміщення фактично приєднані до мереж центрального опалення та мереж гарячого водопостачання виконавця), а споживач зобовязується своєчасно оплачувати надані послуги централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води за встановленими відповідними уповноваженими органами тарифами для відповідних категорій споживачів, у строки і на умовах, що передбачені цим Договором приєднання.

Згідно довідки, виданої ЛКП «Збоїща-408» за № 5646 від 12 червня 2015 року, відповідач ОСОБА_3, є власником квартири АДРЕСА_1, зареєстрований і проживає в ній і відповідно користується послугами з централізованого опалення.

Для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води відповідачу ОСОБА_3 був відкритий особовий рахунок №, а також щомісячно надсилались квитанції про нарахування вартості наданих послуг з метою їх оплати.

Відповідно до пункту 2.1 договору приєднання тарифи на послуги та їх загальна вартість встановлюється уповноваженим органом на момент надання таких послуг, тобто Національною комісією, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно п.5 ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV від 24 червня 2004 року споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановленні договором або законом.

Відповідно до положень ст. ст. 67, 68, 162 ЖК України наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплоенергію. електроенергію та інші послуги) за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити громі тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, шо не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

З огляду на вищенаведене, між відповідачем ОСОБА_3 та ЛМКП «Львівтеплоенерго» встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг в сфері теплопостачання, а саме: позивач надавав послуги відповідачу, останній такими послугами користувався для задоволення своїх потреб, та не відмовлявся від них, усвідомлюючи, що за послуги треба платити, проте оплату за такі послуги не проводив.

Таким чином, всупереч п.5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ч. 1 п. 18 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення» № 630 від 21 липня 2005 року, а також п.3.1 договору приєднання боржники не виконав свого зобовязання щодо сплати послуги з централізованого опалення, а тому зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається і не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Станом на 11 січня 2017 року, за період з 01 липня 2014 року по 31 грудня 2016 року за квартирою №64 будинку №251 по вул. Б. Хмельницького в м. Львові, в якій проживає відповідач, виникла заборгованість по оплаті за спожиті послуги з централізованого опалення в розмірі 6833,61 грн., що підтверджується відповідними розрахунками заборгованості.

Відповідно до розрахунків заборгованості за послуги з централізованого опалення, заборгованість відповідача ОСОБА_3 за вищевказаний період складає 6833,61 грн., інфляційні нарахування за вищевказані послуги складають 580,04 грн., та 3% річних - 12,03 грн. Разом сума заборгованості складає: сума основного боргу 3964,01 грн. + інфляційні витрати в розмірі 880.41 грн. + 3% річних в розмірі 12,03 гри. = 4 856,45 грн.

З врахуванням вищевикладеного, позивач змушений звернутися до суду.

Представник позивача ОСОБА_1 згідно довіреності, копія якої міститься у матеріалах справи, в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві та уточненнях до неї. Просив суд позовну заяву з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов заперечили, підтримавши письмові заперечення та додаткові письмові заперечення, долучені до матеріалів справи та просили відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3, зареєстрований та проживає з 05 жовтня 1990 року в квартирі АДРЕСА_2. Вказана квартира належить йому на праві приватної власності та розташована в багатоквартирному будинку, що знаходиться на балансі та обслуговуванні в ЛКП «Збоїща-408». Вищенаведене підтверджується Довідкою ЛКП «Збоїща-408» №5646 від 12.06.2015 року (а.с.7).

Згідно зі ст.322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що балансоутримувачем будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Позивач ЛМКП «Львівтеплоенерго» є комунальним підприємством, яке створено Львівською міською радою згідно з ухвалою №118 від 21 січня 1999 року та в даний час діє на підставі Статуту, що був затверджений наказом в.о. директора департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради за №535 від 12 жовтня 2011 року. Відповідно до Статуту одним із основних напрямків діяльності підприємства є виробництво, транспортування і реалізація теплової енергії для опалення і гарячого водопостачання житлового фонду і обєктів соціально-культурного призначення міста Львова, селищ міського типу, обєктів промислово-виробничого призначення, підприємницької діяльності.

Станом на час спірних правовідносин був чинний Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV з відповідними змінами і доповненнями (далі Закон № 1875-IV).

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» № 1198-VII від 10 квітня 2014 року (далі Закон № 1198-VII), ст. 19 Закону №1875-IV була доповнена пунктом 4, відповідно до якого виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для обєктів усіх форм власності є субєкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Цим же Законом № 1198-VII, положення ст. 26 Закону № 1875-IV були доповнені частиною 7, відповідно до якої договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб'єктом господарювання, є договором приєднання.

Положеннями ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропоновувати свої умови договору.

Договір «Про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води ЛМКП «Львівтеплоенерго»» від 01 липня 2014 року, який є договором приєднання та копія якого долучена до матеріалів справи, відповідає вимогам ст. 634 ЦК України та є договором про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води і вважається укладеним між ЛМКП «Львівтеплоенерго», яке є виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води у м. Львові для населення, та споживачем (власником/співвласником/ балансоутримувачем будинку, квартири, житлових приміщень у багатоквартирних будинках, будинках, спорудах, які приєднані до теплових мереж ЛМКП «Львівтеплоенерго» і в яких послуги з централізованого постачання гарячої води надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго», а також користувачами вищевказаних приміщень, квартир, або особами, зареєстрованими (прописаними) у таких приміщеннях, квартирах, будинках).

Відповідно до п.1.1 договору приєднання предметом договору є те, що виконавець зобовязується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води (якщо конкретний будинок/приміщення фактично приєднані до мереж центрального опалення та мереж гарячого водопостачання виконавця), а споживач зобовязується своєчасно оплачувати надані послуги централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води за встановленими відповідними уповноваженими органами тарифами для відповідних категорій споживачів, у строки і на умовах, що передбачені цим договором приєднання.

Згідно пункту 2.1 договору приєднання тарифи на послуги та їх загальна вартість встановлюється уповноваженим органом на момент надання таких послуг, тобто Національною комісією, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг.

Судом встановлено, що для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води відповідачу ОСОБА_3 був відкритий особовий рахунок №, а також щомісячно надсилались квитанції про нарахування вартості наданих послуг з метою їх оплати.

У відповідності до п.5 ч. 3 ст. 20 Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановленні договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Приписами ст. 11 ЦК України передбачено, що зобовязання виникають, зокрема, із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, шо не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Як вбачається з пояснень представника ЛМКП «Львівтеплоенерго» і це підтверджується матеріалами справи, між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг в сфері теплопостачання, а саме: позивач надавав послуги відповідачу, останній такими послугами користувався для задоволення своїх потреб, та не відмовлявся від них, усвідомлюючи, що за послуги треба платити, однак оплати за такі послуги не проводив.

В судовому засіданні також встановлено, що 23 червня 2015 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» зверталось до Шевченківського районного суду м. Львова з заявою про видачу судового наказу та стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 3080,22 грн., інфляційних втрат в розмірі 666,67 грн. та 3% річних в розмірі 29,11 грн., а всього - 3776,00 грн., а також витрат по сплаті судового збору.

26 червня 2015 року вищевказану заяву ЛМКП «Львівтеплоенерго» було задоволено та видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 3776,00 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 21 липня 2015 року було задоволено заяву відповідача ОСОБА_3, вищевказаний судовий наказ від 26 червня 2015 року скасовано та розяснено ЛМКП «Львівтеплоенерго» його право на звернення до суду з тією самою вимогою в порядку позовного провадження.

Положеннями ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання не допускається і не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В судовому засіданні встановлено, що за період з 01 липня 2014 року по 31 грудня 2016 року за квартирою №64 будинку №251 по вул. Б. Хмельницького в м. Львові, яка належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_3 і в якій він зареєстрований та проживає, дійсно виникла заборгованість по оплаті за спожиті послуги з централізованого опалення.

Відповідно до розрахунків заборгованості за послуги з централізованого опалення, які долучені до позовної заяви, заборгованість відповідача ОСОБА_3 по оплаті таких послуг за вищевказаний період з 01 липня 2014 року по 31 грудня 2016 року складає 6833,61 грн., інфляційні втрати становлять 580,04 грн., 3% річних - 93,90 грн.

Свідок ОСОБА_4А, яка працює заст.начальника відділу збуту ЛМКП"Львівтеплоенерго", в судовому засіданні детально пояснила порядок нарахування заборгованості, яка виникла у відповідача.

Відповідач ОСОБА_3 суду не пояснив в чому саме полягає неправильність таких розрахунків, а також не надав будь-яких доказів, які б підтверджували неправильність наданих позивачем розрахунків, не заперечив пояснення свідка ОСОБА_4 в судовому засіданні.

Судом також встановлено, що 27 січня 2016 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» було направлено на імя відповідача ОСОБА_3 для підписання два примірники договору приєднання, що підтверджується поясненнями представника позивача в судовому засіданні, долученими до справи копією супровідного листа від 27 січня 2016 року № 09-1051, копією списку рекомендованих листів № 09-1060, копією фіскального чеку ВПЗ Львів-40 про відправлення.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 20 Закону №1875-ІV споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обовязок, а не право сторін. Споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанова Верховного Суду України у справі № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року), оскільки згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обовязки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами відсутній письмовий договір про надання житлово-комунальних послуг, проте послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відповідачу надавалися, а відповідачі їх приймав та частково оплачував, про що відповідач зазначив у запереченні.

Оскільки між позивачем та відповідачами виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по теплопостачанню та постачанню гарячої води, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, відповідач ОСОБА_3 має зобовязання перед позивачем по оплаті комунальних платежів.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача ОСОБА_3 в заперечення позову про те, що він не повинен оплачувати послуги ЛМКП «Львівтеплоенерго», оскільки між ним та позивачем відсутні договірні відносини, які мали би бути оформлені відповідно до вимог чинного законодавства, що він при наявності письмового договору міг би заплатити за послуги з центрального опалення.

Суд вважає такі доводи непереконливими та не може покласти в основу свого рішення і відмовити у задоволенні позову, оскільки судом безспірно встановлено, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» надавало відповідачу ОСОБА_3 послуги з централізованого опалення квартири АДРЕСА_3, яка належить йому на праві приватної власності. Відповідач не подав суду будь-яких доказів, шо такі послуги були неналежної якості.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ЛМКП «Львівтеплоенерго» про стягнення з відповідача ОСОБА_3 заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01 липня 2014 року по 31 грудня 2016 року, інфляційних втрат та трьох процентів річних за вказаний вище період є підставними та такими, що підлягає до задоволення в повному обсязі.

Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача підлягає розмір судових витрат, сплачених позивачем при зверненні з позовною заявою до суду.

У звязку з наведеним, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 1772,20 грн.

Керуючись ст.ст.13,76,81-83,89,95,141,223,263-265,268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3, (21.08.1961р.н., ІПН НОМЕР_1, м. Львів, вул. Б. Хмельницького, 251/64) на користь Львівського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (м. Львів, вул. Д. Апостола, 1) 6833,61 грн. (шість тисяч вісімсот тридцять три гривні шістдесят одну копійку) заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01 липня 2014 року по 31 грудня 2016 року, 580,04 грн. (пятсот вісімдесят гривень чотири копійки) інфляційних втрат та три проценти річних в розмірі 93,90 грн. (девяносто три гривні девяносто копійок), а всього 7507,55 грн. (сім тисяч п"ятсот сім гривень п"ятдесят п"ять копійок), а також 1772,20 грн. (одну тисячу сімсот сімдесят дві гривні двадцять копійок) витрат по оплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.

Повний текст судового рішення виготовлено 27 лютого 2019 року.

Суддя ОСОБА_5