ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

11 листопада 2019 року

м. Харків

Справа №639/2659/19 Провадження № 22-ц/818/4741/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

Суддів Бурлаки І.В., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - ОСОБА_3

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка навчається, за апеляційною скаргою адвоката Безрук Людмили Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 22 липня 2019 року, ухвалене суддею Єрмоленко В.Б., -

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти щомісяця на повнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) і до досягнення донькою двадцяти трьох років.

Позов мотивований тим, що позивач з відповідачем з 2001 по 2006 роки перебували в зареєстрованому шлюбі та мають доньку ОСОБА_3 , яка мешкає разом з матір`ю.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 29 липня 2017 року їх донька зарахована до Коледжу переробної та харчової промисловості Харківського національного технічного університету сільського господарства та навчається на денній формі 2 курсу, ніяких самостійних доходів не має, потребує матеріальної допомоги з боку батьків.

Зазначає у позові, що працює у лікарні фельдшером, влаштувалася на другу роботу, самостійно утримує доньку, допомагає у придбанні підручників, канцелярських товарів, оплачує додаткові обов`язкові факультативи, зайняття, несе інші витрати, у тому числі по набуттю продуктів для практичних семінарів, проїзду до навчального закладу. Відповідач понад сім років не сплачував аліменти, мав заборгованість, з донькою не спілкувався, станом її здоров`я, незважаючи на хворобу серця, не цікавився.

У позові вказує про те, що оскільки відповідач працює та отримує дохід, має змогу без погіршення свого матеріального становища приймати участь в утриманні доньки поки вона продовжує навчання, проте відповідач такої допомоги не здійснює.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 22 липня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку ( доходу) щомісячно, на час навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-річного віку, починаючи з 25 квітня 2019 року та стягнути з відповідача судовий збір в дохід держави в сумі 768,40 грн..

Рішення мотивоване тим, що відповідач є працездатною людиною, який має змогу надавати допомогу своїй доньці, яка навчається на бюджетній основі денної форми навчання, у зв`язку з чим не може працювати, суд вважав за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку ( доходу) щомісячно, на час навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-річного віку.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції адвокат Безрук Л.М., яка діє в інтересах ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам норм матеріального права. Суд ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог не звернув уваги на те, що Сімейний кодекс України визначає надання матеріальної допомоги, проте за умови, що батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки, тому факту що відповідач має другу неповнолітню дитину, на його утриманні знаходиться мати пенсіонер, крім того залишив поза увагою той факт що донька відповідача на яку мати просить стягнути аліменти навчається не на бюджетній формі навчання, а на контрактній.

До апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшли заперечення, в яких вона просить суд рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що відповідач має можливість сплачувати послуги адвоката, тому і можливість допомагати повнолітній дочці також має.

У запереченнях зазначає про те, що відповідач сплатив заборгованість з несплачених аліментів внаслідок винесення постанови про тимчасове обмеження боржника у праві користування транспортним засобом та постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

До заперечень на апеляційну скаргу позивач надає довідку від 9 жовтня 2019 року з навчального закладу де навчається донька, в якій зазначено про те, що ОСОБА_3 2001 року народження є студенткою 3 курсу денної, бюджетної форми навчання Коледжу ПХП ХНТУСГ ім. П.Василенка.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 21.04.2001 перебували в зареєстрованому шлюбі, який відповідно копії свідоцтва розірвано 22 листопада 2006 року (а.с. 10,13).

Відповідно копії свідоцтва про народження НОМЕР_1 , що міститься в матеріалах справи позивач та відповідач мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14).

Довідка про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї) від 19 квітня 2019 року свідчить про те, що ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 в будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою (а.с. 15).

З довідки, яка надана 22.04.2019 навчальним закладом вбачається, що донька сторін ОСОБА_3 2001 року народження, є студентом 2 курсу денної форми навчання зі спеціальності «Виробництво хліба, кондитерських, макаронних виробів і харчових концентратів» Коледжу переробної та харчової промисловості Харківського національного технічного університету сільського господарства ім. Петра Василенка, де зазначено строк навчання з 01.09.2017 до 30.06.2021 (а.с. 16), та з довідки яка надана до заперечень на апеляційну скаргу вбачається що і на теперішній час ОСОБА_3 навчається на денній бюджетній формі навчання у коледжі (а.с. 107).

До апеляційного суду відповідачем надано клопотання про залучення до матеріалів справи копії виписки із медичної картки амбулаторного хворого №2912 про те, що його друга донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 проходила лікування з 13.09.2019 по 01.10.2019 (а.с. 103-104).

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітній син (донька) продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Частиною другою статті 199 СК України встановлено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Сімейним кодексом України визначено принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи донці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

У п. 20 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення сином (донькою) віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

З висновку у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 вбачається, що застосування статті 199 СК України полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

Згідно з частини першої статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітнього сина (доньку) у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

З урахуванням зазначених норм права, враховуючи що ОСОБА_3 навчається на бюджетній основі, денної форми навчання, беручи до уваги спроможність відповідача надавати матеріальну допомогу своїй донці, яка продовжує навчання, колегія суддів Харківського апеляційного суду приходить до висновку, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів є таким, що підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду.

Ті факти, що мати відповідача отримує пенсію в сумі 1614,25 грн. і перенесла операцію, а також що дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 хворіє не свідчить що відповідачем у зв`язку з цим понесені будь-які витрати.

Відповідач ОСОБА_2 1978 р.н. є працездатною особою і те, що він не працює є його особистим рішенням, яке відповідає його волевиявленню, тому підстав вважати, що він не може надавати матеріальну допомогу дочці, яка продовжує навчатися не має. Твердження відповідача, що донька навчається на контрактній формі навчання спростовується довідкою від 9 жовтня 2019 року, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_3 навчається на денній, бюджетній формі навчання.

Системно аналізуючи норми матеріального права та надані сторонами докази, судова колегія вважає, що аргументи викладені в апеляційній скарзі відповідача, не заслуговують на увагу та є такими, що не спростовують висновки суду першої інстанції.

Суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про задоволення позову.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки правові підстави для відмови у задоволенні позову відсутні.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381,382,383,384,390,391ЦПК України суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Безрук Людмили Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення. Рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 22 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу ст.389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді І.В. Бурлака

Н.П. Пилипчук

Повний текст постанови

складено 11 листопада 2019 року