ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» липня 2019 року

м. Харків

справа № 642/6416/18-ц

провадження № 22ц/818/3272/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.,

за участю секретаря - Колосовської А.Р.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - Харківська міська рада

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2019 року в складі судді Бородіної О.В.

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Харківської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що 25 квітня 2008 року між нею та ОСОБА_3 укладено договір довічного утримання, згідно якого вона взяла на себе зобов`язання довічно повністю утримувати ОСОБА_3 , надаючи йому необхідне харчування, одяг, забезпечуючи доглядом та допомогою.

Вказала, що у той же день ОСОБА_3 склав заповіт, згідно якого вона є спадкоємицею всього його майна.

Зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, після чого 27 грудня 2012 року знято заборону на відчуження майна, яке є предметом договору довічного утримання, у зв`язку зі смертю відчужувача, та вона вважала, що інше майно, яке входить до складу спадщини, та на яке вона може претендувати, відсутнє.

Вказала, що навесні 2017 року на ім`я ОСОБА_3 з Акціонерного товариства «Турбоатом» надійшов лист, який повернуто поштою у зв`язку з відсутністю адресата.

Зазначила, що вона звернулась до Акціонерного товариства «Турбоатом» із запитом щодо наявності у ОСОБА_3 акцій, однак у наданні відповіді їй відмовлено та запропоновано звернутись до нотаріуса для отримання спадщини.

Вказала, що на її звернення нотаріус повідомив, що вона пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини та не надала доказів спільного проживання зі спадкодавцем на момент його смерті, у зв`язку з чим їй відмовлено у відкритті спадкової справи та направленні запиту до Акціонерного товариства «Турбоатом».

Зазначила, що на час смерті ОСОБА_3 вона мешкала разом з ним, оскільки він потребував додаткового нагляду через похилий вік.

Вказала, що у грудні 2017 року звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Турбоатом» про визнання права власності на цінні папери в порядку спадкування, у задоволенні якого відмовлено. Однак, під час розгляду зазначеної справи встановлено, що померлий станом на 12 червня 2018 року має нараховані та не сплачені дивіденди на акції Акціонерного товариства «Турбоатом» у розмірі 9661,09 грн. та 8130,01 грн., які входять до складу спадкового майна.

Просила визначити їй додатковий строк в два місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду - скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, та як доводи апеляційної скарги виклала позовні вимоги. Вказала, що фактично з 25 квітня 2008 року ОСОБА_3 проживав у її будинку, право власності на який зареєстровано за нею 23 травня 2008 року, що може бути визнано фактичним прийняттям спадщини.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що позивач не надала належних і допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску нею строку на подання заяви про прийняття спадщини, а саме наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, що перешкоджали їй звернутися з відповідною заявою, тоді як сама лише необізнаність щодо складу спадкового майна не є такою причиною.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25 квітня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір довічного утримання (догляду), посвідчений державним нотаріусом П`ятої Харківської державної нотаріальної контори Лакізою І.В. за №1-1122, згідно якого ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_1 належний йому на праві особистої власності житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 зобов`язалась довічно повністю його утримувати, надаючи необхідне харчування, одяг та забезпечувати за ним належний догляд та необхідну допомогу (а. с. 9).

У цей же день, 25 квітня 2008 року, ОСОБА_3 складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом П`ятої Харківської державної нотаріальної контори Лакізою І.В. за №1-1128, згідно якого все його майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, та взагалі все, що буде йому належати на день смерті та на що він за законом матиме право, усі його права та обов`язки, які належать йому на момент складання заповіту, а також ті, які можуть належати у майбутньому, заповів ОСОБА_1 (а. с. 12).

Право власності на вищезазначений житловий будинок з надвірними будівлями 23 травня 2008 року зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору довічного утримання (а. с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а. с. 8).

27 грудня 2012 року державним нотаріусом П`ятої Харківської державної нотаріальної контори Кожушною Л.М. знято заборону відчуження зазначеного будинку у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , який був його відчужувачем за договором довічного утримання (а. с. 11).

Листом від 27 березня 2017 року №43-67 Акціонерного товариства «Турбоатом» повідомлено ОСОБА_1 , що для переоформлення акцій та отримання нарахованих та не сплачених дивідендів на ім`я спадкодавця необхідно звернутись до нотаріуса, який робить запит до Акціонерного товариства «Турбоатом» щодо нарахованих та не сплачених дивідендів та до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» щодо кількості акцій, які належали спадкодавцю. Роз`яснено, що для отримання нарахованих та не сплачених дивідендів на ім`я спадкодавця необхідно надати заяву про отримання дивідендів, копію свідоцтва про смерть, копію свідоцтва про право на спадщину, у якому має бути зазначена інформація щодо спадкування дивідендів, копію паспорту, реєстраційного номеру облікової картки платника податків та реквізити банківського рахунку у разі перерахування дивідендів на розрахунковий рахунок (а. с. 13).

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2018 року по справі №645/5481/17 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до Акціонерного товариства «Турбоатом», третя особа: Публічне акціонерне товариство «Мегабанк» про визнання права власності на цінні папери в порядку спадкування (а. с. 14-18).

Під час розгляду зазначеної справи встановлено, що згідно сертифікату акцій, серія НОМЕР_1 від 25 квітня 2003 року, ОСОБА_3 належали цінні папери у кількості 3000,00 грн., номінальна вартість 25 копійок.

Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

За змістом статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частинами 1, 3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК України).

За змістом частини 1 та 3 статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Аналогічні роз`яснення викладені в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, 04 листопада 2015 року № 6-1486цс15, 14 вересня 2016 року № 6-1215цс16. Підстав для відступлення від цієї правової позиції Верховним Судом не встановлено.

Не є поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Проте, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємця, складні умови праці, які пов`язані із тривалими відрядженнями, у тому числі, закордонними, перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України, відбування покарання, з чим пов`язана неможливість прибуття для прийняття спадщини тощо.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року (справа № 140/1117/16-ц, провадження № 61-23892св18); постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року (справа № 717/1796/16-ц, провадження № 61-24501св18); постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2019 року (справа № 639/2082/17, провадження № 61-25267св18).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 посилається на те, що пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини внаслідок необізнаності про наявність спадкового майна, зокрема, акцій. Набувши право власності на будинок на підставі договору довічного утримання, вона вважала, що інше майно, яке належало померлому ОСОБА_3 , відсутнє, отже не зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Однак, сама по собі необізнаність особи про наявність спадкового майна не може бути визнана поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини за відсутності інших обставин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Таким чином, враховуючи тривалість пропуску строку для прийняття спадщини, що складає більш ніж п`ять років, а також встановлені обставини, судова колегія визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не довела існування об`єктивних та неподоланних перешкод для прийняття спадщини, а отже нею не доведено, що пропуск зазначеного строку відбувся з поважних причин.

Оскільки позивач не надала будь-яких об`єктивних, переконливих доказів наявності поважних в контексті вимог закону причин суттєвого пропуску строку для подання заяви до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 про прийняття спадщини, які б реально перешкоджали їй скористатися належним їй правом на подачу такої заяви та слугували підставою для визначення в судовому порядку додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у наданні додаткового строку для прийняття спадщини.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження факту її звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та відповідної постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, що додатково свідчить про безпідставність позовних вимог.

При розгляді справ такої категорії необхідно перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

З відповіді Другої Харківської державної нотаріальної контори від 03 січня 2019 року №6/01-16 вбачається, що спадкова справа після ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у нотаріальній конторі не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Зазначене підтверджується й інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №54659787 від 03 січня 2019 року (а. с. 36-37).

Встановивши, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не відкривалась, що позивач як спадкоємець за заповітом із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини не зверталась і рішення з цього приводу нотаріусом не приймалось, слід дійти висновку, що за відсутності постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, відсутні підстави вважати порушеними її спадкові права, а отже позовні вимоги про визначення додаткового строку для подання нею заяви про прийняття спадщини є передчасними та необґрунтованими.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2018 року (справа № 235/4294/17, провадження № 61-28264 св 18).

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі щодо того, що вони зі спадкодавцем на час його смерті мешкали разом, отже вона фактично прийняла спадщину, не підтверджуються належними та допустимими доказами. Крім того, у разі фактичного прийняття спадщини заявлений у даній справі позов також не підлягає задоволенню, адже за таких умов позивач не потребувала б визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Зазначені ОСОБА_1 обставини щодо спільного проживання зі спадкодавцем є підставою для звернення з заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, дослідивши обставини справи повно, надавши належну оцінку доказам у справі, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат у зв`язку з розглядом справи судом апеляційної інстанції відповідно до статті 141 ЦПК України не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1. ч. 1 ст.374, ст. ст.375, 381- 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О.Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 22 липня 2019 року.