Єдиний унікальний номер 236/2732/18 Номер провадження 22-ц/804/472/19
Єдиний унікальний номер 236/2732/18 Головуючий у 1 інстанції Саржевська І.В.
Номер провадження 22-ц/804/472/19 Суддя доповідач Дундар І.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2019 року

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів: Корчистої О.І., Новікової Г.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_2, до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, заробітній платі за час вимушеного простою, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку,

за апеляційними скаргами ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_2, та Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 листопада 2018 року, ухвалене в залі суду в місті Лиман Донецької області о 14-28 годині, повний текст судового рішення виготовлений 28 листопада 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому вказав, що працював з 17 травня 2000 року по 17 липня 2017 року в Луганському відділенні Донецької залізниці. 17 липня 2017 року його звільнено за скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою одноразової грошової допомоги та компенсації за невикористані дні відпустки. На день звільнення відповідач не виплатив йому заробітну плату. Просив стягнути заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в сумі 4585,15 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 7353,30 грн., заробітну плату за час вимушеного простою в сумі 13260,55 грн., вихідну допомогу при звільненні у зв'язку зі скороченням штату працівників в сумі 8240,51 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 82122,78 грн.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково; стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1, заборгованість з виплати заробітної плати (в тому числі: за час вимушеного простою, компенсацію за невикористані дні відпустки, вихідну допомогу) за березень - липень 2017 року в розмірі 24919,85 грн. (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та зборів); стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 528,60 грн.; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Українська залізниця» просили рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості по заробітній платі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначили, що суд дійшов помилкових висновків про часткове задоволення позову. Суд не врахував, що відповідач не мав об'єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов'язків та виконати свої зобов'язання за трудовим договором внаслідок форс - мажорних обставин - терористична загроза та загроза територіальної цілісності України. Суд безпідставно надав перевагу розрахункам та документам, наданим позивачем, оскільки виробничий підрозділ «Родаківська дистанція колії», де працював позивач, здійснював свою діяльність на території окремих районів Луганської області, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Суд помилково не застосував Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України до вимог про стягнення заробітної плати. Суд безпідставно не прийняв до уваги розрахунки вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні відпустки надані відповідачем.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та задовольнити позовні вимоги в цій частині.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом в цій частині порушені норми матеріального та процесуального права. Суд дійшов помилкового висновку про відсутність вини відповідача у невиконанні свого обов'язку щодо виплати заробітної плати та не дав належної оцінки тій обставині, що єдиним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили є Сертифікат ТПП України, який в матеріалах справи відсутній, а науково-правовий висновок ТПП України, який надано відповідачем, хоча і складений на бланку ТПП України, але не внесений до Реєстру сертифікатів, як це передбачено п.6.12 Регламенту засвідчення ТПП України форс - мажорних обставин, що свідчить про недоведеність відповідачем відсутності вини за невиконання своїх зобов'язань за КЗпП України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що позивач працював на різних посадах Луганського відділення ДП «Донецька залізниця», 27 квітня 2014 року переведений бригадиром з поточного утримання й ремонту колії та штучних споруд 5 розряду 5 околотку дистанції з поточного утримання колії «Родаківської дистанції колії» ДП «Донецька залізниця, наказом від 29 червня 2016 року дію трудового договору з ОСОБА_1 продовжено у виробничому підрозділі «Родаківська дистанція колії» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», наказом від 17 березня 2017 року встановлено початок простою з причини, незалежних від працівників з 20 березня 2017 року, 17 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнено за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату з виплатою одноразової грошової допомоги в розмірі одного середньомісячного заробітку та компенсації за невикористані дні відпустки.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Згідно апеляційної скарги позивачем рішення суду оскаржується в частині відмови в задоволенні позовних вимог, а відповідачем рішення суду оскаржується в частині задоволених позовних вимог, тому апеляційний суд відповідно перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, за час вимушеного простою, компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги, суд першої інстанції виходив з того, що розмір заборгованості по заробітній платі підтверджується розрахунковими листами (табуляграмами), обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на роботодавцеві, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов'язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, тим більше, що відповідачем не надано суду жодних доказів того, що він у будь-який спосіб намагався виправити цю ситуацію.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що відсутня вини відповідача у не проведенні своєчасного розрахунку при звільненні, про що свідчать форс - мажорні обставини, які підтверджені науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 вказав, що 17 липня 2017 року звільнився з Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та просив стягнути заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в сумі 4585,15 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 7353,30 грн., заробітну плату за час вимушеного простою в сумі 13260,55 грн., вихідну допомогу при звільненні у зв'язку зі скороченням штату працівників в сумі 8240,51 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 82122,78 грн. (арк. спр. 2-6).

В матеріалах справи наявна трудова книжка позивача, з якої вбачається, що ОСОБА_1 працював з 03 вересня 1998 року монтером колії в Луганській дистанції колії Донецької залізниці, з 19 травня 2000 року переведений до Родаківської дистанції колії Донецької зализниці, на підставі наказу №310/4 від 29 травня 2006 року перейменована в Родаківську дистанцію колії ДП «Донецька залізниця», в подальшому реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», 01 липня 2016 року реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ Родаківська дистанція колії структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», 17 липня 2017 року позивача звільнено в зв'язку зі скороченням штату працівників - п.1 ст.40 КЗпП України (арк. спр. 10-12). Наказом №01/ОС від 29 червня 2016 року продовжена дія трудового договору ОСОБА_1 у виробничому підрозділі «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (арк. спр. 13-14).

На підставі ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

На підставі частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції було достовірно встановлено, що заборгованість із заробітної плати перед позивачем складає 24919,85 грн., а саме за березень 2017 року - 3603,33 грн., за квітень 2017 року - 2343,50 грн., за травень 2017 року - 2451,43 грн., за червень 2017 року - 2451,43 грн., за липень 2017 року - 14070,16 грн. Дані обставини підтверджуються розрахунками заробітної плати (арк..спр.25, 117-120).

Отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення даної суми з відповідача.

Доводи апеляційної скарги про відсутність заборгованості безпідставні.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, ч.2 - збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Доводи відповідача ґрунтуються лише на тій обставині, що відсутні первинні документи для нарахування заробітної плати - накази про прийняття на роботу, про надання відпустки, про припинення трудового договору, табелі обліку використання робочого часу, розрахунково-платіжні відомості.

В той же час позивачем суду надано наказ про припинення трудового договору (арк. спр. 15), Табелі обліку використання робочого часу за березень, квітень, травень, червень та липень 2017 року (арк. спр. 80-89).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що підрозділ, на якому працював позивач, здійснював господарську діяльність на території окремих районів Луганської області, де органи державної вади тимчасово не здійснюють свої повноваження необґрунтоване.

Надані позивачем документи: наказ про перепідпорядкування (арк. спр. 13-14), наказ про припинення трудового договору (арк. спр. 15), наказ про встановленню простою (арк. спр. 16-17), засвідчені заступником начальника дистанції з кадрових питань та засвідчені печаткою структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця»;

- довідка-розрахунок невикористаних днів відпустки (арк. спр. 18) підписана начальником виробничого підрозділу Родаківська дистанція, головним бухгалтером та заступником начальника дистанції з кадрових питань та засвідчені печаткою структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця»;

- табелі обліку використання робочого часу (арк. спр. 80-89) засвідчені бухгалтером 2 категорії, начальником виробничого підрозділу Родаківська дистанція та заступником начальника дистанції з кадрових питань та засвідчені печаткою структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця»;

- розрахунки заробітної плати (арк. спр. 117-120) засвідчені начальником виробничого підрозділу Родаківська дистанція та головним бухгалтером.

В той же час відповідачем надана суду лише інформація щодо припинення 27 квітня 2017 року дії довіреності за реєстраційним №4907 від 28 жовтня 2016 року на ім'я начальника та заступника начальника структурного підрозділу «Родаківська дистанція колії» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (арк..спр.70, 71), доказів щодо повноажень інших осіб, які посвідчили копії даних документів та про те, що печатка, якою вони засвідчені, не має юридичної сили ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати свідчить про неможливість виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі.

Дійсно, 16 січня 2018 року ПАТ «Українська залізниця» надано Науково-правовий висновок №126/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) (арк.спр.52-68), з якого виходить, що відсутня вина ПАТ «Українська залізниця» в невиплаті належних працівникові сум при звільненні.

В той же час наявність форс-мажорних обставини може свідчити лише про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Але жодним нормативним актом про працю не передбачено підстав для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по заробітній платі.

Доводи апеляційної скарги про неправильно проведений розрахунок компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги не відповідають обставинам справи.

В апеляційній скарзі відповідач посилався на те, що невикористана відпустка позивача складає 22 днів, але на підтвердження даного розміру не надано жодних доказів та розрахунків.

В той же час позивач на підтвердження кількості днів - 30 - невикористаної відпустки надав розрахунки (арк..спр.18, 120), які відповідачем не спростовано.

Так само, відповідач в обґрунтування розміру вихідної допомоги не надав розрахунків розміру середнього заробітку, тобто відомості, викладені в розрахунках заробітної плати, наданих позивачем, відповідачем не спростовані.

На підставі вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 265 ЦПК України.

Згідно ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

Нових доказів, які б давали підстави для відмови в задоволенні цієї частини позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, відповідачем не надано.

Так само є необґрунтованими доводи апеляційної скарги позивача про недоведеність відсутності вини відповідача в непроведенні розрахунку по заробітній платі.

Під час розгляду справи було достовірно встановлено, що відповідач не провів розрахунок по заробітній платі у встановлені Кодексом законів про працю України терміни.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилався на те, що місце роботи позивача знаходилось на території проведення антитерористичної операції, де відстній доступ до підприємств галузі, які насильницько захоплені, що сприяє загрозі життя уповноважених осіб при знаходженні на території виробничих підрозділів, які мають здійснювати організацію та контроль ведення господарської діяльності (арк. спр. 48-50).

В обгрунтування заперечень надано науково-правовий висновок щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вівильненні праціниів, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непоборної сили) №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року (арк. спр. 52-68).

Цим висновком засвідчено, що терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, що супроводжується актами тероризму, для подолання яких нправлене проведення в Луганській та Донецькій областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають є надзвичайними, непередбачувальними та невідворотними обставинами, що об'єктивно унеможливлюють виконання обов'язків сторонами, передбачених умовами трудового договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами.

Крім того, за змістом п.3.3 Регламенту (нова редакція) засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 № 44(5) сертифікат у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутня вина відповідача в невиплаті заборгованості по заробітній платі.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ст. 375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційні скарги належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_2, та Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді:

Повний текст судового рішення складений 04 березня 2019 року

Головуючий