Справа № 454/2820/19
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

08.11.2019 року суддя Сокальського районного суду Львівської області Адамович М. Я. перевіривши виконання вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України по справі за позовом ОСОБА_1 до Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області та Державної Казначейської служби України про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

В Сокальський районний суд звернувся ОСОБА_1 з вищевказаною позовною заявою.

24.10.2019р. судом постановлено ухвалу про залишення даної позовної заяви без руху та надано позивачу термін для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

06.11.2019р. ОСОБА_1 подав доповнення до позовної заяви, знову ж таки на російській мові.

У даних доповненнях зазначає, що переведення позовної заяви російською мовою є його дискримінацією за мовною ознакою, що заборонено статтею 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року. Крім цього, суд вимагає в нього нотаріально завірені копії додатків доданих до позовної заяви.

Вказані доповнення позивача суд приймає до уваги, однак зазначає наступне.

Засвідчення копій документів, визначені Національним стандартом України "Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003", затвердженим наказом Держспоживстандарту від 7.04.2003 №55, Правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджені наказом Міністерства юстиції від 18.06.2015 №1000/5, інструкції з діловодства в окремих органах державної влади (місцевого самоврядування) та інші нормативно-правові акти.

Відповідно до п.8 розд.10 зазначених правил копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку.

Напис про засвідчення копії складається зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії.

Відтак позивачу необхідно було копії всіх документів, що додаються до позовної заяви засвідчити особистим підписом під словами "Згідно з оригіналом".

Згідно зі ст.9 ЦПК України та ч. 1 ст.12 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" цивільне судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою.

Згідно с.10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова. Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України. Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом.

Відповідно до ч. 1 ст.14 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної" у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою.

Рішенням Конституційного Суду України у від 14 грудня 1999 року № 10-рп/99 (справа №1-6/99) встановлено, що положення частини першої статті 10 Конституції України, за яким «державною мовою в Україні є українська мова», треба розуміти так, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).

Також, рішенням Конституційного Суду України № 8-рп/2008 від 22.04.2008 року у справі № 1-18/2008 встановлено, що відповідно до статті 124 Конституції України Конституційний Суд України та суди загальної юрисдикції здійснюють правосуддя, яке стосується конституційного, адміністративного, господарського, кримінального та цивільного судочинства. Ці види судочинства є процесуальними формами правосуддя та охоплюють порядок звернення до суду, процедуру розгляду судом справи та ухвалення судового рішення. Суди реалізують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян щодо використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, відповідно до Конституції і законів України. Таким чином, Основним Законом України закладено конституційні основи для використання української мови як мови судочинства та одночасно гарантовано рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою.

Гарантування у судочинстві використання російської та інших мов національних меншин України цілком узгоджується з Європейською хартією регіональних мов або мов меншин, ратифікованою Законом України від 15.05.2003 N 802-IV.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996, а саме у п. 9 визначено, що згідно зі ст. 10 Конституції державною мовою в Україні є українська мова, всебічний розвиток і функціонування якої в усіх сферах суспільного життя на всій території України забезпечується державою. Виходячи з цього конституційного положення судочинство в Україні має провадитися українською мовою. На виконання ч. 4 ст. 10 Конституції суд за клопотанням осіб, які беруть участь у розгляді справи, зобов`язаний застосовувати при провадженні судочинства й іншу мову в порядку, визначеному законом (наприклад, Кримінально-процесуальним, Цивільним процесуальним кодексами).

Разом з тим, забезпечення рівності прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою, гарантування права громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, не означають абсолютного права сторони (учасника справи) подавати відповідні процесуальні документи мовою, якою вона володіє, якому кореспондує безумовний обов`язок суду приймати такі документи до розгляду.

Згідно з частиною 1 статті 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах здійснюється державною мовою, а відповідний механізм забезпечення рівності прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою передбачено у частинах 3, 4 статті 9 ЦПК України, відповідно до якої суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють. Учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача в порядку, встановленому цим Кодексом.

Законом України "Про ратифікацію Європейської хартії регіональних мов або мов меншин" передбачено, що при застосуванні положень Хартії заходи, спрямовані на утвердження української мови як державної, її розвиток і функціонування в усіх сферах суспільного життя на всій території України, не вважаються такими, що перешкоджають чи створюють загрозу збереженню або розвитку мов, на які відповідно до ст. 2 цього Закону поширюються положення Хартії та не дискримінують громадян України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, про що сам і стверджує та не відноситься до національних меншин.

Враховуючи викладене, а також беручи до уваги положення ч.1 ст. 9 ЦПК України та ч.1 ст.12 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя дійшов висновку, що позовна заява повинна бути викладена державною (українською) мовою.

Таким чином, Станом на 08.11.2019р. позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк встановлений ухвалою від 24.10.2019р., що дає підставу вважати неподаною та повернути позовну заяву з додатками.

На підставі ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Отже, суддя дійшов висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 слід вважати неподаною та повернути.

Разом з цим, ОСОБА_1 слід роз`яснити, що він підпадає під дію Закону України "Про безоплатну правову допомогу", як особа, засуджена до покарання у виді позбавлення волі, яка має право на всі види правових послуг, передбачені частиною другою статті 13 цього Закону, зокрема на складення документів процесуального характеру (п.3 ч.2 ст.13 Закону).

Керуючись ст.185 ЦПК України,

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області та Державної Казначейської служби України про відшкодування шкоди вважати не поданою та повернути ОСОБА_1 .

Ухвала може бути оскаржена сторонами безпосередньо до Львівського апеляційного суду в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Суддя: М. Я. Адамович