Справа № 638/2714/19
Номер провадження 2 О/638/111/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Грищенко І. О.

за участю секретаря Самогньозд О. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області про встановлення факту смерті,

встановив:

Заявник ОСОБА_1 звернувся 27.02.2019 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою, в якій просить суд звільнити його від сплати судового збору на підставі пункту 21 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір». Встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в місті Луганськ, Луганської області 23.01.2019 року.

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 зазначає, що 23.01.2019 р. помер його рідний дядько ОСОБА_2 в місті Луганську, Луганської народної республіки. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України. Встановлення факту смерті необхідно для отримання свідоцтва про смерть.

У судове засідання заявник ОСОБА_1 не зявився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, заяву підтримує, просить її задовольнити.

У судове засідання представник заінтересованої особи Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області не зявився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Від начальника Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3 надійшли письмові пояснення, в яких зазначається, що відповідно до ч. ч. 2, 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області заперечень щодо встановлення факту смерті не має. Просять розглядати справу за відсутності представника Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи, дійшов висновку про таке.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, народився в м. Сиктивкар, Комі АРСР, про що в книзі записів актів цивільного стану про народження 04.12.1956 р. проведений відповідний запис за № 33. Його батьками записані: батько ОСОБА_5, мати ОСОБА_6. Місце реєстрації: м. Сиктивкар, Комі АРСР, що підтверджується свідоцтвом про народження серія ДК № 342615 від 04.12.1956 р.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, народився в м. Луганську, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 24.12.1958 р. зроблено відповідний актовий запис за № 1571. Його батьками записані: батько ОСОБА_5, мати ОСОБА_6. Місце реєстрації: Жовтневий районний ЗАГС м. Луганська, що підтверджується свідоцтвом про народження серія III ЯР № 503222 від 24.12.1958 р.

ОСОБА_1 народився 04 червня 1987 року в м. Ворошиловград, УРСР, про що в книзі реєстрації актів про народження 14.07.1987 р. зроблено запис за № 1854. Його батьками записані: батько ОСОБА_7, мати ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про народження серія IV ЕД № 327198 від 14.07.1987 р.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, народився в м. Луганську, що підтверджується паспортом громадянина України серія ЕН 566780, виданий Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області 20 березня 2007 року. Був зареєстрований за адресою: м. Луганськ, кв. ДзержинськогоАДРЕСА_1.

У лікарському свідоцтві про смерть № 130 від 24.01.2019 р. зазначається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер 23.01.2019 р. в м. Луганську, Луганської народної республіки. Причина смерті: гостра печінкова ниркова недостатність, жирова дистрофія печінки.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, народився в м. Луганську, громадянин України, помер 23 січня 2019 року, про що 02 лютого 2019 року складений відповідний актовий запис № 245. Місце смерті: Луганська народна республіка, місто Луганськ. Місце державної реєстрації: Жовтневий відділ записів актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської народної республіки. Орган державної реєстрації актів цивільного стану, який видав свідоцтво: Жовтневий відділ записів актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської народної республіки, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія I ВВ № 079170.

Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2, що підтверджується відповідною відмовою від 26.02.2019 р. № 2070/15.1 04 01. В обґрунтування винесеної відмови зазначається, що для підтвердження факту смерті ОСОБА_2 предявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 р. № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за № 1150/13024.

Розглядаючи справи встановлення факту смерті в певний час, суд перевіряє наступні документи та докази: довідку архіву Державної реєстрації актів цивільного стану про те, що за певний час у архіві відсутні актові записи про смерть громадянина, довідку органів Державної реєстрації актів цивільного стану про те, що ці органи не мають відомостей про реєстрацію цієї події; висновок відділу Державної реєстрації актів цивільного стану про відмову у видачі свідоцтва про смерть, документи на підтвердження місця проживання померлої особи, докази, які достовірно підтверджують факт смерті особи у певний час та при певних обставинах, медичні документи, довідки міліції з місця події, акти органів МВС, довідки бюро ритуальних послуг по похованню, довідки комісії по перевірці причин катастрофи з загибелі людей, конкретно по прізвищам, покази свідків, які підтверджують факт поховання або спостерігали обставини смерті, тощо.

Для встановлення факту смерті особи необхідні обставини, що свідчать про цю подію, а також про те, що заінтересована особа позбавлена можливості зареєструвати факт смерті. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина у певний час за певних обставин.

За ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази, які заявник повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення заяви чи відмови у її задоволенні, повинні бути виключно належними та допустимими.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати і висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v Turkey». «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозвязку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України.

Суд не приймає як належний доказ свідоцтво про смерть серія I ВВ № 079170 від 02.02.2019 р., виданого Жовтневим відділом записів актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської народної республіки та лікарське свідоцтво про смерть № 130, виданого Міністерством охорони здоровя ЛНР 24.01.2019 р., оскільки лікарських установ та державних органів, які б діяли на території міста Луганська, Луганської області, підконтрольних Україні на теперішній час немає. А згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207 VII будь які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до ст. 229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Як передбачено ч. 1 ст. 235 ЦПК України, письмові докази або протоколи їх огляду оголошуються в судовому засіданні.

Крім того, в п. п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільно процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2, Пленум Верховного Суду України звернув увагу на наступне: «розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей 58, 59 ЦПК України про належність і допустимість доказів…», виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК) в порядку, передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК України».

На підставі вищевикладеного, суд приймає до уваги ті фактичні обставини письмову інформацію, яка викладена у свідоцтві про смерть серія I ВВ № 079170 від 02.02.2019 р., виданого Жовтневим відділом записів актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської народної республіки та лікарське свідоцтво про смерть № 130, виданого Міністерством охорони здоровя ЛНР 24.01.2019 р., а саме: що рідний дядько ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, помер в м. Луганську, Луганської народної республіки.

Таким чином, суд вважає, що факт смерті ОСОБА_2 в певний час і при певних обставинах підтверджений.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

На підставі Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207 VII, керуючись ст. ст. 4, 12, 18, 81, 258, 259, 263 265, 293, 294, 315, 317, 319, 430 ЦПК України, суд

вирішив:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області про встановлення факту смерті задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, народився в м. Луганську, яка настала 23 січня 2019 року в м. Луганську, Луганської області.

Допустити негайне виконання рішення в частині встановлення факту смерті ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: