Ухвала

01 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 442/6528/16-ц

провадження № 61-18841ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради про зобов`язання списати заборгованість та вчинити інші дії,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати комунальне підприємство «Дрогобичводоканал» (далі - КП «Дрогобичводоканал») списати заборгованість по оплаті за користування водою за період з 21 липня 2014 року по 30 вересня 2016 року в сумі 7 337 грн 55 коп., як безпідставно нараховану, зняти пломбу з лічильника води КВ-15 заводський номер 570733 та надати цей прилад обліку на перевірку, встановити та відновити водопостачання в належному йому на праві власності житловому будинку АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є споживачем послуг з постачання холодної води і водовідведення відповідно до укладеного з відповідачем договору від 14 вересня 2006 року, крім того, він використовує воду з криниці, яка знаходиться у подвір`ї його будинку.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 28 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 квітня 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Зобов`язано КП «Дрогобичводоканал» провести повірку лічильника води марки КВ-1,5, заводський номер 570733, як засобу обліку холодної води в житловому будинку АДРЕСА_1 , а також його ремонт (за необхідності), у тому числі - його демонтаж, транспортування та монтаж після повірки, розпломбування та опломбування, встановивши на час цієї повірки і ремонту інший засіб обліку холодної води за рахунок обмінного фонду квартирних засобів холодної води КП «Дрогобичводоканал». В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 05 грудня 2018 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 28 серпня 2017 року в частині задоволених позовних вимог позивача ОСОБА_1 до КП «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради про зобов`язання провести повірку лічильника води, його ремонт у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки, розпломбування та опломбування, встановлення на час цієї повірки і ремонту інший засіб обліку холодної води за рахунок обмінного фонду квартирних засобів холодної води - скасовано, справу передано в цій частині вирішення спору на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 28 серпня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про списання заборгованості та зобов`язання відповідача відновити водопостачання не оскаржувалось, а тому не переглядалось Верховним Судом в касаційному порядку.

Постановою Львівського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 квітня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання КП «Дрогобичводоканал» зняти пломбу з лічильника води КВ-1,5 заводський номер 570733 та надати на цей прилад обліку на перевірку залишено без змін.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої, частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімумів для працездатних осіб.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказує, що справа має виняткове значення, оскільки він є інвалідом третьої групи, спір у цій справі триває з 2014 року, бездіяльність відповідача призводить до постійних переживань, у зв`язку з чим погіршується його стан здоров`я. Крім цього, відповідачем постійно надсилаються повідомлення про заборгованість у розмірі 21 081,29 грн, що суттєво впливає на матеріальне становище ОСОБА_1 . Проте ОСОБА_1 не обґрунтовує в чому проявляється виняткове значення для нього цієї справи. Посилання у касаційній скарзі на неправомірні дії відповідача фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що справа має виняткове значення для ОСОБА_1 .

Разом із цим, у касацій скарзі ОСОБА_1 зазначає про неоднозначність судової практики, оскільки оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції суперечить, зокрема, змісту постанови Об`єднаної Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №229/1539/17 (провадження №61-27909сво18).

Зазначені ОСОБА_1 аргументи суд вважає необґрунтованими, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з фактичними обставинами, встановленими судом апеляційної інстанції. Доводи заявника касаційної скарги про те, що висновки суду в оскаржуваному судовому рішенні суперечать практиці Верховного Суду, яка викладена у постанові від 27 березня 2019 року, в справі № 229/1539/17, чим порушено формування єдиної правозастосовчої практики, є необґрунтованими, оскільки у наведеному заявником рішенні суду касаційної інстанції та оскаржуваному судовому рішенні встановлено різні фактичні обставини у справах. Інших обґрунтованих доводів, які б свідчили про можливість відкриття касаційного провадження в малозначній справі заявником не наведено, а тому суд приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд)згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу retione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради про зобов`язання списати заборгованість та вчинити інші дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Литвиненко