Справа № 523/8523/18
Провадження №2/523/1883/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2019 р.

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого судді - Малиновського О.М.

за участю секретаря - Шевчук М.Є.,

представників: позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №15, в м. Одеса, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про збільшення розміру аліментів, зміну способу їх стягнення, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом та просить змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_5 на підставі судового наказу, виданого Суворовським районним судом м. Одеси від 17 листопада 2017р. на її користь на утримання дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які народились 24 червня 2016р., з 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 2000,00 гривень на кожну дитину, обґрунтував свої вимоги тим, що відповідач не надає матеріальної допомоги, діти проживають разом з нею, знаходяться на її утриманні. На теперішній час позивач не працює та не має іншого джерела доходу. Посилаючись на те, що раніше стягнута за рішенням суду сума аліментів не є достатньою для утримання дітей, позивач просить задовольнити її вимоги. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

В судовому засіданні позивач та її представники предявлені позовні вимоги підтримали, просять задовольнити.

Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали у повному обсязі та зазначили, що ОСОБА_5 на теперішній час не має постійного місця роботи та заробітку в звязку з його інвалідністю ІІІ групи. Єдиним його доходом є пенсія по інвалідності, розмір якої встановлюється пенсійним фондом, а він фактично перебуває на утриманні матері-пенсіонерки. При вирішенні даного спору відповідач просить суд врахувати, що ОСОБА_4 від управління соціального захисту населення отримує щомісячно на утримання дітей допомогу в розмірі 10000,00грн. У 2018р. позивач отримала одноразову допомогу на вирішення соціально-побутових питань на загальну суму 299 968,18грн. та додатково отримує пільги на оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 50%.

Суд, заслухавши сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що у сторін по справі від шлюбу народились: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які народились 24 червня 2016р. Діти на теперішній час проживають разом з позивачем та знаходиться на її утриманні.

Сторони по справі після розірвання шлюбу за рішенням суду від 20.12.2017р. (справа №523/11304/17) проживають окремо.

Судовим наказом від 17 листопада 2017р. (справа №523/15854/17), виданого Суворовським районним судом м. Одеси з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на утримання дітей були стягнуті аліменти в розмірі твердої грошової суми в розмірі по 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття.

Згідно представленого розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, складеного державним виконавцем Першого Приморського відділу ДВС м. Одеси 25 лютого 2019р., за ОСОБА_5 рахується заборгованість по сплаті аліментів на загальну суму 70688,40грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про збільшення розміру аліментів ОСОБА_4 послалась на недостатність грошових коштів на утримання дітей, відсутність у неї постійного місця роботи в звязку з доглядом за дітьми, до досягнення ними трьох років, погіршення стану здоровя дітей, а також іншого джерела доходу. Будь-яких інших доказів з приводу мотивування предявлених позовних вимог з боку позивача та її представників суду не представлено.

Вирішуючи спірне питання, суд виходить з наступного обґрунтування.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ОСОБА_1 України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

За приписами ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до положень ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням, як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відтак, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

ОСОБА_4 не довела та не підтвердила належними та допустимими доказами той факт, що починаючи з часу ухвалення судового наказу від 17.11.2017р. про стягнення аліментів з ОСОБА_5 матеріальне становище останнього суттєво змінилось в бік поліпшення (збільшення доходу (заробітку), придбання майна, поліпшення стану здоровя тощо). Навпаки, як було встановлено судом ОСОБА_5 був звільнений з роботи за власним бажанням 31.03.2015р. про що позивачу було відомо. Згідно наданої копії трудової книжки та витягу з реєстру застрахованих осіб загальнообовязкового державного соціального страхування відповідач з того часу офіційно не працевлаштовувався та не отримував доходів. На теперішній час ОСОБА_5 була встановлена ІІІ група інвалідності строком до 01.02.2020р., що в силу ч.3 ст.75СК України вказує на його непрацездатність, та з 21.01.2019р. по 31.01.2020р. він перебуває на обліку в Суворовському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України з призначенням йому пенсії по інвалідності.

Наявність встановлених судом обставин вказує на те, що матеріальний стан платника аліментів з часу стягнення з нього аліментів на утримання дітей не поліпшився.

В свою чергу суд приймає до уваги ту обставину, що ОСОБА_4, крім раніше стягнутих аліментів на утримання дітей з ОСОБА_5, щомісячно отримує на дітей державну соціальну допомогу в середньому 5500,00грн., допомогу при народженні дітей у розмірі 4300,00грн., а також в межах Місцевої цільової програми надання соціальних послуг за 2018р. отримала одноразову допомогу на вирішення соціально-побутових проблем на загальну суму 299 968,18грн.

Суд не приймає до уваги наданий з боку позивача та її представників витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.03.2018р. в якому зазначено, що ОСОБА_5 є власником квартири, оскільки, по-перше, такий доказ носить інформацію зі збігом одного року, по-друге, право власності на квартиру було зареєстровано за відповідачем у 2011р. та імовірно існувало на час видачі судового наказу, що вказує на відсутність зміни майнового стану боржника на час розгляду даної справи, та по-третє, з боку представників позивача довідка була надана з інформацією на сторінках 1,7,8 із 13 сторінок, тобто є такою, що не містить повної необхідної інформації, а відтак судом вважається недостовірною.

Надані з боку позивача медичні документи, щодо встановлених хвороб у дітей, вказує на наявність правових підстав для участі батьків у додаткових витратах на дітей, підстави та порядок їх стягнення передбачений ст. 185 СК України. Втім, з такими позовними вимогами ОСОБА_4 до суду не зверталась.

За таких обставин суд не вбачає правових підстав для збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на утримання дітей.

Зважаючи на викладене, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі в звязку з їх недоведеністю.

На підставі ст.ст. 180, 181, 183, 191,192 СК України, керуючись ст. ст.12,13,76, 200,206,259, 263-265,268 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про збільшення розміру аліментів, зміну способу їх стягнення залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду, через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 26 лютого 2019р.

Суддя