Провадження № 4-с/761/45/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Кузик О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ткачової Катерини Володимирівни; стягувач: ОСОБА_3 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення штрафу,

в с т а н о в и в :

В жовтні 2018р. скаржник ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаною скаргою, в якій просив суд: визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ткачової К.В. від 27 вересня 2018р., винесену у виконавчому провадженні ВП № 47880689 про накладення штрафу.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2018р. призначено скаргу до розгляду по суті.

До судового засідання сторони виконавчого провадження (боржник ОСОБА_1 та стягувач ОСОБА_3.), подали на адресу суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, при цьому стягувачем додатково було подано письмові пояснення на скаргу, в яких стягувач наголошувала, що заявлені вимоги за скаргою підлягають розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Суб'єкт оскарження старший державний виконавець Ткачова К.В., про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, в судове засідання не з'явилась, поважності причин неявки не повідомила.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що провадження по справі слід закрити з наступних підстав.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20 липня 2006р. у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно вимог ч. 1 ст. 19 ЦПК України, cуди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п. 5) ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Отже, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення підлягає примусовому виконанню в окремому виконавчому провадженні.

Відповідно до ст. ст. 447, 448 ЦПК України, у редакції, чинній на час спірних правовідносин, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Частиною 1 ст. 287 КАС України, у редакції, чинній на час спірних правовідносин, передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Спірні правовідносини виникли у вересні 2018р., тому у даному випадку діють норми, за якими юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно - правові спори про оскарження дій органів державної виконавчої служби, щодо виконання рішень, ухвал, постанов загальних судів.

Таким чином, розгляд спорів про оскарження постанови державного виконавця про накладення штрафу відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що провадження по справі слід закрити, оскільки розгляд скарг на дії державного виконавця щодо накладення штрафу здійснюється в порядку адміністративно судочинства.

Керуючись ст. ст. 206, 255, 258-261, 268, 315, 353-355, 447 ЦПК України; ст. ст. 2, 4, 19, 20 КАС України; ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

у х в а л и в:

Провадження по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ткачової Катерини Володимирівни; стягувач: ОСОБА_3 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення штрафу - закрити.

Роз'яснити ОСОБА_1, що з вказаними вимогами слід звертатися в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги, протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали суду складено 15 лютого 2019р.

Суддя: