ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 679/739/19
Провадження № 22-ц/4820/1960/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

розглянув в спрощеному письмовому позовному провадженні у відкритому судовому засіданні цивільну справу №679/739/19 за апеляційною скаргою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 29 серпня 2019 року (суддя Гавриленко О.М., повне судове рішення складено 29 серпня 2019 року) у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі - Банк) вказувало, що 04.10.2013 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, оформивши Заяву № б/н. від 04.10.2013 року та підтвердивши свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Позивач зазначав, що ним були виконанні усі взяті на себе зобов`язання за Договором, тоді як відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями у зв`язку із чим виникла заборгованість станом на 16.04.2019 року у розмірі 20898,95 грн., з яких: 6595,21 грн. - тіло кредиту; 4928,96 - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6953,40 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 950 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму 100 грн. 500 грн. - штраф (фіксована частина); 971,38 грн. - штраф (процентна складова). Тому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 20898,95 грн. заборгованості за кредитним договором № б/н від 04.10.2013 року та судові витрати.

Заочним рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 29 серпня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 04 жовтня 2013 року, яка виникла станом на 16 квітня 2019 року, в розмірі 6595 гривень 21 копійка та судовий збір в розмірі 606 гривень 27 копійок, всього 7201 (сім тисяч двісті одну) гривню 48 копійок.

Не погоджуючись із цим рішенням суду в частині відмови у позові, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» оскаржило його в апеляційному порядку. І в обґрунтування скарги апелянт зазначив, що рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту та неустойки є незаконним, ухваленим з порушенням судом норм процесуального та матеріального права. На думку апелянта, судом першої інстанції належним чином не перевірено доводів позивача, що мають значення для правильного вирішення справи, не надано належної оцінки наявним у справі доказам. Апелянт вважає, що відсутність підпису Позичальника на Умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними та не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості; підпис відповідач поставив саме в заяві позичальника, яким засвідчив те, що він повністю згодний з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах. Крім того, як вказує апелянт, відповідач відповідно до заяви зобов`язався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Банку. На думку Банку, факт укладення між сторонами Договору, який складається не лише з заяви позичальника, а також з Умов та Правил надання банківських послуг є доведеним. Крім того, укладений кредитний договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, що свідчить про згоду останнього з усіма умовами вказаного договору. Зважаючи на викладене, апелянт просить суд оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту та неустойки скасувати та постановити в цих частинах нове рішення, задовольнивши вимоги банку в цих частинах в повному обсязі.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Встановлено, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» оскаржує зазначене рішення в частині відмови у позові щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та неустойки. В решті рішення сторонами не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.

Так, судом першої інстанції встановлено, що факт укладення між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 кредитного договору від 04 жовтня 2013 року підтверджується письмовою анкетою - заявою позичальника, підписаною уповноваженою банком особою та відповідачем. У цій анкеті - заяві зазначається, що позичальник приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої відповідач визнав, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг. Та ОСОБА_1 засвідчив, що він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг (розміщені на офіційному сайті Приватбанку - www.privatbank.ua) та погоджується з ними і зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку (а.с. 24).

Позивач також посилався на те, що відповідач користувався картковим рахунком і використовував кредитні кошти, цим самим прийняв пропозицію Банку та уклав кредитний договір. І оскільки ОСОБА_1 свої зобов`язання щодо погашення кредиту належним чином не виконував, тому станом на 16 квітня 2019 року загальна сума боргу за кредитним договором становила 20898,95 грн., з яких 6595,21 грн. - тіло кредиту, 4928,96грн. - прострочене тіло кредиту, 6953,40 грн. - пеня за прострочене зобов`язання, 950 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму 100 грн., 500 грн. - (фіксована частина), 971,38 грн. - штраф (процентна складова).

Відмовляючи у стягненні заборгованості по простроченому тілу кредиту, пені та штрафів, суд першої інстанції вірно виходив з недоведеності позовних вимог, адже позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифи, на які посилається Банк є складовою укладеного між сторонами кредитного договору.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Так, положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту та простроченого тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів ОСОБА_1 та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» було дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

А тому доводи апеляційної скарги щодо незаконності судового рішення в частині відмови у стягненні із відповідача неустойки є такими, що не заслуговують на увагу.

Також, оцінюючи доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом безпідставно відмовлено у стягненні із позичальника простроченого тіла кредиту, судова колегія вважає їх недоведеними. Адже апелянтом в порушення вимог ст. ст. 77-80 ЦПК України не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 було фактично отримано у Банку кредитні кошти саме в сумі 11524,17 грн., як зазначає в своїй апеляційній скарзі Банк. І надані позивачем до позовної заяви розрахунки заборгованості за договором б/н від 04.10.2013 року не підтверджують факту отримання кредитних коштів ОСОБА_1 саме у сумі 11524,17 грн. (а.с. 18-23).

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в частині незаконності рішення суду щодо відмови у стягненні відсотків, адже вимог про стягнення із ОСОБА_1 відсотків за користування кредитними коштами, позивачем заявлено не було.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням судом норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Заочне рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 29 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повне судове рішення складено 06 листопада 2019 року.

Судді (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) І.В. П`єнта

(підпис) О.І. Талалай

Згідно з оригіналом

Суддя апеляційного суду А.П. Корніюк