1Справа № 335/6420/16-ц 2-з/335/27/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2019 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Макарова В.О.,

за участю секретаря судового засідання Дворникової Я.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки на нежитлове приміщення № 27 площею 36,3 кв.м., за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сєдова, буд. 1, в рахунок погашення заборгованості за договором про надання не відновлюваної кредитної лінії № 198М/06 від 09.10.2006 року, укладеним 09.10.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2

Під час розгляду вказаної справи, 22.02.2019 року відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, де зазначила, що позивач, 28.11.2018 оку через державного реєстратора ОСОБА_3, виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області зареєструвало право власності на предмет іпотеки, а саме на нежитлове приміщення № 27 площею 36,3 кв.м., за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сєдова, 1, за ПАТ «Укрсоцбанк», що підтверджує інформаційної довідкою № 157024303 від 20.02.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З приватних перемовах, які проводились по телефону, працівниками ПАТ «Укрсоцбанк» було повідомлено відповідачу ОСОБА_1 про намір продати предмет іпотеки у разі несплати нею суми боргу в добровільному плрядку, що на її думку свідчить про те, що реєстрація обєкту нерухомості ПАТ «Укрсоцбанк» та відсутність арешту на нерухоме майно дає можливість ПАТ «Укрсоцбанк» в будь-яких момент продати чи переоформити його на інших осіб.

Враховуючи те, що продаж чи інше відчуження нежитлового приміщення унеможливить чи ускладнить повернення належного відповідачу обєкту нерухомого майна у разі ухвалення рішення суду на її користь, а у разі ухвалення рішення суду на користь ПАТ «Укрсоцбанк» навпаки зробить його неможливим, ОСОБА_1 просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом застосування двох видів забезпечення позову, а саме: 1) накласти арешт на нежитлове приміщення № 27 площею 36,3 кв.м. за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сєдова, 1; 2) заборонити державним реєстраторам примати рішення та вчиняти реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо нежитлового приміщення № 27, площею 36,3 кв.м. за адресою:м. Запоріжжя, вул. Сєдова, 1.

Згідно ч. 1 ст. 153 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України, сторони у судове засідання не викликалися, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи в межах заявленої заяви, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує, зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обовязковим до виконання на всій території України.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обовязку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд встановив, що між сторонами існує спір щодо звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить на праві власності на даний час ПАТ «Укрсоцбанк», що підтверджується інформаційної довідкою № 157024303 від 20.02.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і є предметом застави, суд вважає співмірними заходами забезпечення з огляду на суть позову.

Враховуючи викладене, суть позовних вимог, їх розмір та, беручи до уваги те, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому унеможливити виконання рішення у даній справ, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви про забезпечення даного позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що є предметом спору у даній справі.

При цьому, суд приходить до висновку про те, що не підлягає задоволенню заява відповідача ОСОБА_4 про забезпечення позову в частині вимог про заборону державним реєстраторам приймати рішення та вчиняти реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майна щодо нежитлового приміщення № 27 площею 36,3 кв.м. за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сєдова, 1, оскільки забезпечення позову шляхом накладення арешту охоплює заборону вчиняти будь-які дії щодо майна на яке накладено арешт.

За змістом ч. 7 ст. 153, ч. 6 ст. 154 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд вирішує питання зустрічного забезпечення.

Згідно з ч. 1 ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Перелік випадків у яких, суд зобовязаний застосувати зустрічне забезпечення визначений ч. 3 ст. 154 ЦПК України та є вичерпним.

Суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином накладений арешт може завдати збитків позивачу, а також в чому саме можуть полягати такі збитки. Окрім того, не містять матеріали справи й доказів наявності передбачених ст. 154 ЦПК України випадків обовязкового застосування зустрічного забезпечення.

Таким чином, заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149-150, 153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити частково.

Накласти арешт на нежитлове приміщення № 27 площею 36,3 кв.м. за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сєдова, 1.

В іншій частині задоволення заяви про забезпечення позову відмовити.

Копію ухвали направити до відповідних компетентних органів та сторонам по справі, для відома та виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.О. Макаров