Справа № 648/675/18
Провадження № 2/648/36/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2019 року смт. Білозерка

Білозерський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді: Кусік І.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Козлової Т.С.,

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння. Свій позов мотивувала тим, що 28.02.2017 року вона домовилася з відповідачем щодо придбання меблів і ОСОБА_2 погодилася придбати у неї меблі: меблеву стінку - 2000 грн., диван - 1000 грн., 2 крісла - 1000 грн., кухонний мякий куток - 500 грн., приліжкові тумби 2 шт. 500 грн., приліжкові пуфики 2 шт. 500 грн., килим 2*5,5 м. 1500 грн. Вказані меблі позивач мала намір продати за 7000 грн. 28.02.2017 року ОСОБА_2 перевезла вищевказані меблі до себе додому за адресою: вул. Центральна, 7, с. Ромашкове, Білозерського району, Херсонської області та сплатила позивачу завдаток в розмірі 1500 грн. решту суми в розмірі 5500 грн. пообіцяла сплатити після отримання заробітної плати.

Крім того, маючи намір переїхати до іншого місця проживання, позивач разом з відповідачем, за попередньою домовленістю з останньою, перевезли до будинку ОСОБА_2 на тимчасове зберігання частину майна позивача: пральну машинку, комод, посуд, ковдри, штори, побутову техніку, документи та особисті речі ОСОБА_1

29.05.2017 року відповідач повідомила позивача, що не має наміру купувати у неї меблі і повідомила, що ОСОБА_1 повинна відшкодувати їй заборгованість за зберігання особистих речей в сумі 5000 грн. При цьому, позивач зазначила, що домовленості щодо оплати за зберігання речей між сторонами не було.

Позивач неодноразово зверталася до відповідача з вимогою повернути особисті речі, проте ОСОБА_2 відмовлялася це робити. 06.07.2017 року ОСОБА_1 вимушена була звернутися до Білозерського ВП ГУНП в Херсонській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, проте 13.09.2017 року провадження у справі було закрито.

Зменшивши в ході розгляду справи позовні вимоги (а.с. 51), позивач просила суд витребувати у ОСОБА_2 належне їй на праві власності наступне майно:

-меблеву стінку 2000 грн.;

-диван 1000 грн.;

-крісла 2 шт. 1000 грн.;

-кухонний мякий куток 500 грн.;

-приліжкові тумби 2 шт. 500 грн.;

-килим 2х5,5 м. 1500 грн.;

-пральна машина «Saturn» - 1000 грн.;

-праска «Astor» - 165 грн.;

-пилосос «LG» - 470 грн.

В судовому засіданні:

Позивач надала суду пояснення, аналогічні позову, заявлені вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити.

Представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач частково визнала позов, суду пояснила, що вона визнає факт передачі їй на зберігання майна позивача, проте якого саме - вона не знає, так як це майно було передано в завязаних мішках та зберігалося у неї в гаражі, що саме в них знаходилося відповідачу не відомо. ОСОБА_2 вказала, що під час слухання даної справи в суді, вона виставила ці мішки на вулицю і повідомила позивача, що та може їх забрати. Мішки простояли пять днів, потім позивач їх забрала. Визнає відповідач також і факт купівлі-продажу меблевої стінки за 5600 грн., за яку сплатила позивачці 1500 грн., а 500 грн. було враховано, як борг ОСОБА_1 перед ОСОБА_2, що виник раніше. Більше ніяких грошей вона позивачу не сплачувала і вважає, що ОСОБА_1 винна їй більше за транспортування та зберігання речей.

Представник відповідача надав суду відзив на позов, в якому вказав, що заява є безпідставною та не підлягає задоволенню в звязку з недоведеністю. Так, ОСОБА_1 посилається на те, що вона в усній формі 28.02.2017 року уклала з відповідачем договір купівлі-продажу меблів та зберігання речей. На підтвердження вказаних обставин позивач не надає суду жодних доказів, а також фактів укладення цих договорів з тими істотними умовами, на які вона посилається (перелік, ціна, строки продажу, тощо). Замість доказів, позивач просить суд допитати лише свідків, проте це суперечить чинному законодавству. ОСОБА_3 наголосив, що позивач повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Зокрема, при укладанні договору купівлі-продажу меблів на заявлену позивачем суму, необхідно було дотриматися вимоги про його вчинення в письмовій формі, так як сума договору у 20 і більше разів перевищує розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Застосувати положення ст. 206 ЦК України теж не є можливим, оскільки в усній формі можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами момент їх вчинення. Таким чином і договір купівлі-продажу, і договір зберігання, на які вказує позивач, мали б бути укладені у письмовій формі. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорюваних окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами, а рішення суду не може ґрунтуватися на показах свідків.

22 липня 2018 року ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області було виправлено описки в ухвалах суду від 23.03.2018 року і 30.03.2018 року та уточнено прізвище відповідача як «Чичина», замість помилкового «Чічіна».

Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини:

06.07.2017 року ОСОБА_1 звернулася до Білозерського відділення поліції Головного управління національної поліції в Херсонській області з заявою про кримінальне правопорушення за ст. 190 ч.1 КК України щодо незаконного заволодіння ОСОБА_4 її майном.

30.11.2017 року постановою про закриття кримінального провадження слідчим СВ Білозерського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001035 від 12.07.2017року за фактом шахрайства, закрито у звязку з відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України та рекомендовано ОСОБА_1 звернутися до місцевого (районного) суду у цивільному порядку з метою вирішення спірних питань з приводу договірного зобовязання.

Позивачем було надано суду товарні чеки б/н від 06.04.2010 року, б/н від 03.06.2011 року, б/н від 21.02.2012 року та б/н від 14.03.2015 року, на пральну машинку «Saturn», пилосос «LG», праску «Astor», комод, кухонний куток та меблевий комплект «Тройка».

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 пояснив, що він допомагав грузити та перевозити речі позивача до відповідача в гараж. Памятає лише стінку. Чув, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 домовилися між собою про купівлю якихось меблів. Яких саме та які кошти він не знає. Всього їздили двічі легковою машиною з смт. Білозерка в с. Ромашкове. Які ще речі перевозив не памятає.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 (невістка позивача) та ОСОБА_7 (син позивача) підтвердили факт того, що в квартирі ОСОБА_1 були такі меблі: стінка, дві тумби, куток, комод, диван, два крісла, килим та пральна машинка. Коли вони повернулися додому, до відповідачки, то квартира була пуста. Пізніше свідок ОСОБА_7 бачив в гаражі ОСОБА_2 кухонний куток та пуфик. Як перевозили меблі він не бачив, але бачив, як онук відповідачки грузив в причіп пральну машинку та килим.

Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, судом було встановлено факт наявності між сторонами домовленості про купівлю меблів та зберігання відповідачем речей позивача. На цей факт вказує позивач, не заперечує цього й відповідач.

Положеннями ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Як встановлено ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Зважаючи на пояснення сторін та показів свідків, судом встановлено, що ОСОБА_2 домовилася з позивачем про купівлю стінки та частково сплатила за неї позивачу 1500 грн., тож вимоги ОСОБА_1 про витребування у відповідача меблевої стінки за 2000 грн. не підлягають задоволенню, так вимоги про витребування заборгованості за договором купівлі-продажу позивачем перед судом не ставилося.

Відповідно до вимог ст.ст. 80, 81 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні з показів свідків, та не заперечується сторонами, було встановлено наявність домовленості про зберігання відповідачем меблів та особистих речей позивача. При цьому, позивач, заявляючи вимогу про витребування у відповідача таких речей як: диван, крісла, приліжкові тумби, праска «Astor» пилосос «LG», килим, частково надає суду документи на підтвердження їх придбання, але факт їх передачі відповідачу на зберігання позивачем не доведено, а судом не встановлено. Таким чином, заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню в частині повернення позивачу лише кухонного кутка (500 грн.) та пральної машинки (1000 грн.), оскільки їх наявність в квартирі позивача підтверджена показами свідків, а їх вартість підтверджена відповідними товарними чеками.

Розглядаючи вимогу позивача про стягнення з відповідача судових витрат по справі, суд виходить з наступного:

Згідно положень ст. 141 ч.1 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З квитанції Ощадбанк № 22 від 19.03.2018 року вбачається, що позивачем при звернення до суду з вказаним позовом (ціна позову 24300 грн.) було сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Судом частково задоволено вимоги позивача про витребування майна із чужого незаконного володіння на загальну суму 1500 грн., тож розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ч.1 ЦПК України, а отже, вимога позивача про стягнення з відповідача судових витрат підлягає частковому задоволенню пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 43,46 грн.

Керуючись ст. ст. ст.ст. 3, 5, 10, 12, 13, 80-81, 141, 263-265 ЦПК України, на підставі ст. ст. 317, 319, 387 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 75000) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2, вул. Центральна, 7, с. Ромашкове, Білозерського району, Херсонської області, 75001) про витребування майна із чужого незаконного володіння задовольнити частково.

Витребувати у ОСОБА_2 належне ОСОБА_1 майно:

- кухонний куток вартістю 500 грн.;

- пральну машинку вартістю 1000 грн.;

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частину сплачених нею судових витрат в сумі 43,46 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Згідно п.п 15.5 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне рішення суду складено 26 лютого 2019 року.

Головуючий суддя Кусік І.В.