22-ц/812/578/19справа № 2-1077/2009
провадження № 22-ц/812/578/19
У Х В А Л А

01 березня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі судді Лівінського І.В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20 листопада 2009 року по цивільній справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль») до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про дострокове розірвання кредитного договору та стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20 листопада 2009 року задоволено позов ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про дострокове розірвання кредитного договору та стягнення кредитної заборгованості.

13 лютого 2019 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на вказане судове рішення, в якому просить про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Посилається на те, що її не було повідомлено про розгляд справи ні в суді першої інстанції ні в апеляційному суді, про наявність оскаржуваного рішення дізналась лише 5 лютого 2019 року, коли прийшла на прийом до Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Основним Законом України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частини 1, 2 статті 55 Конституції України). Відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке за статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень в контексті положень частин 1, та 2 статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини гарантії регламентовані статтею 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Водночас, доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (з урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини) передбачено обов'язок мотивувати судове рішення про поновлення пропущених строків на оскарження. Зокрема, Європейський суд з прав людини спеціально і однозначно висловився стосовно того, що національний суд зобов'язаний мотивувати поновлення строку на оскарження і пересвідчитись, що підстави для поновлення строку виправдовують втручання у принцип res judicata (параграф 47 рішення у справі «Устименко проти України», параграф 41 рішення у справі «Пономарьов проти України»).

Крім того, відповідно до параграфа 48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» національне законодавство на час подій не обмежувало дискреційні повноваження судів щодо часу або підстав для поновлення пропущеного строку. Сама концепція «поважних причин», згідно з якою національні суди виправдали відновлення провадження у справі заявника, не є чіткою. За таких обставин для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

У параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на порушення, які допускали українські суди внаслідок необґрунтованості причин втручання у принцип res judicata. Як зазначено вище, окрему увагу ним було приділено випадкам, коли судді поновлювали строк без надання будь-яких додаткових пояснень про «поважні причини».

Вирішуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апеляційний суд виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20 липня 2009 року відкрито провадження у справі та призначено справу до попереднього судового засідання на 18 серпня 2009 року.

27 липня 2009 року ОСОБА_1 було направлено вищевказану ухвалу та копію позовної заяви з доданими до неї документами (а.с.51). Відомостей про отримання останньою вказаних документів матеріали справи не містять.

Справу було призначено до розгляду на 18 вересня 2009 року. В зв'язку з неявкою сторін справа була відкладена на 23 жовтня та 20 листопада 2009 року. Між тим, суд першої інстанції не повідомив ОСОБА_1 належним чином про дату та час розгляду позовної заяви. На адресу відповідачки жодного разу судова повістка рекомендованим листом з повідомленням не надсилалась.

09 лютого 2010 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області надіслав на адресу ОСОБА_1 копію рішення від 20 листопада 2009 року (а. с. 73) Однак, відомості, що відповідачка отримала копію рішення в матеріалах справи відсутні.

Апеляційний суд Миколаївської області при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_3 в 2010 році надсилав рекомендованим листом з повідомленням на адресу ОСОБА_1 копії ухвал (про поновлення строку на апеляційне оскарження, залишення апеляційної скарги без руху). Однак листи були повернуті до суду з поміткою « адресат не мешкає», «за закінченням терміну зберігання» (а.с.89,90)

При надходженні вдруге апеляційної скарги від ОСОБА_3 в 2011 році апеляційний суд Миколаївської області 10 травня 2011 року надсилав рекомендованим листом з повідомленням на дві адреси ОСОБА_1 повідомлення про розгляд заяви ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження (а.с.112). Однак листи були повернуті до суду з поміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.115-116,117-118).

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 26 травня 2011 року справа була призначена до розгляду на 17 серпня 2011 року, про що ОСОБА_1 було повідомлено належним чином (а.с.125). Однак листи були повернуті до суду з поміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.126-127,128-129). 13 липня 2011 року листи були направлені відповідачці вдруге. Між тим, вони також були повернуті до суду з поміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.130-131,132-133).

23 серпня 2011 року апеляційний суд Миколаївської області надіслав ОСОБА_1 копію ухвали від 17 серпня 2011 року. Відомостей про отримання останньою вказаних документів матеріали справи не містять.

Крім того, в матеріалах справи є супровідний лист від 10 липня 2012 року про направлення Южноукраїнським міським судом Миколаївської області на адресу ОСОБА_1 повідомлення про розгляд заяви ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про видачу дубліката виконавчого листа (а.с.168). Між тим, зворотне повідомлення про отримання листа, або відповідний конверт, в матеріалах справи відсутні.

03 серпня 2012 року судом першої інстанції, ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням була надіслана копія ухвали Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 липня 2012 року про задоволення заяви ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про видачу дубліката виконавчого листа. Лист був повернутий до суду з поміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.174-175).

Таким чином, при розгляді справи як в суді першої інстанції так і в апеляційному суді ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про розгляд справи, яку було розглянуто без її участі.

Згідно з пунктом 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Разом з тим, у пункті 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 подала 13 лютого 2019 року, то при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження необхідно керуватися нормами ЦПК України у редакції, що діяла з 15 грудня 2017 року.

Зазначене відповідає загальновизнаному положенню про дію цивільних процесуальних норм у часі, згідно з яким незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій (частина третя стаття 3 ЦПК України).

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у складі Обєднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 6 лютого 2018 року по справі № 361/161/13-ц.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Отже, виходячи з аналізу статті 358 ЦПК України, виключенням із загального правила, за яким суд відмовляє в поновленні строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, є не повідомлення особи про розгляд справи, або, іншими словами, необізнаність особи з тим, що вона взагалі була залучена до участі у справі.

З огляду на викладене, а також з точки зору дотримання права відповідачки на доступ до правосуддя, проголошеного статтею 55 Конституції України та статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, слід вважати, що оскільки строк на апеляційне оскарження пропущений ОСОБА_1 в зв'язку з тим, що вона жодного разу не була повідомлена про розгляд справи, а тому вона і не могла вживати заходів, щоб дізнатись про стан судового провадження, про яке їй не було відомо, то клопотання ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20 листопада 2009 року - поновленню.

За формою та змістом апеляційна скарга по даній цивільній справі відповідає вимогам статті 356 ЦПК України.

Не встановлено підстав для застосування положень статті 185 ЦПК України та інших обставин, які перешкоджають апеляційному провадженню.

Керуючись статтями 354, 359, 360, 361 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20 листопада 2009 року.

Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20 листопада 2009 року.

Копію апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів надіслати відповідним учасникам справи.

Роз'яснити учасникам справи право на подачу до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі, який має відповідати ст. 360 ЦПК України, в строк не пізніше п'яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

У разі подання відзиву надати суду документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Роз'яснити, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Зупинити дію оскаржуваного рішення.

Надіслати копію цієї ухвали учасникам справи.

Інформацію щодо справи можна отримати на офіційному веб-порталі судової влади України за веб-адресою сторінки Миколаївського апеляційного суду: https://mka.court.gov.ua.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду І.В. Лівінський