Справа № 752/6535/15-ц
Провадження № 2/752/3529/19
РІШЕННЯ

Іменем України

12.02.2019 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Сінг А.Ж.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_1 управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на майно порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позову зазначено, що його батьку ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, - на праві власності належало наступне майно: 1/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1; легковий автомобіль НОМЕР_1; гаражний бокс АДРЕСА_2. Крім того, батько був землекористувачем земельної ділянки (код 90:074:021), площею 1315,19 кв.м та земельної ділянки (код 90:074:025), площею 796,67 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 За життя батьком був складений заповіт, яким він все майно заповів своєму сину ОСОБА_1 Після смерті батька, позивач, звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановленому законом порядку, отримав відмову нотаріуса у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом через відсутність правовстановлюючих документів на майно. Посилаючись на те, що в інший, позасудовий спосіб, він не може оформити свої права спадкоємця, позивач просив суд визнати за ним право власності на вказане майно в порядку спадкування за заповітом після смерті батька (т. 1 а.с.1-3).

В ході розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги та просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом також і на 1/ 4 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, що належала ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20.03.1990 р. (т. 2 а.с.93-95).

Представник позивача в судове засідання не з»явився. Суду подав письмову заяву про розгляд справи без його участі. Просив позов задовольнити з викладених в ньому підстав.

Представник відповідача - Київської міської ради в судове засідання не з»явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з»явилась. Судом про розгляд справи повідомлялась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. З будь-якими клопотаннями до суду не зверталась.

Представник третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не з»явилась. До суду подала письмову заяву про розгляд справи без її часті. Проти задоволення позовних вимог про визнання права власності на земельні ділянки та частину надвірних будівель та підсобних споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3, - заперечувала.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе, розглянути справу за відсутності сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, - є сином ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 4,5).

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (т. 1 а.с.6).

За життя ОСОБА_6, останнім, 23.07.2010 року було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори Мінерт О.А., яким все своє майно він заповів своєму сину ОСОБА_1 - позивачу у справі (т. 1 а.с. 12).

12.08.2014 року позивач звернувся до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_6 (т. 1 а.с.58), та в цей же день була заведена спадкова справа, що підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі (т. 1 а.с.70)

Відповідно до довідки № 5838/02-31 від 17.10.2014 року, державним нотаріусом Абісовою Т.Ф. позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом через відсутність в останнього правовстановлюючих документів на майно (т. 1 а.с.17).

Встановленим фактам відповідають цивільно-правові відносини, що виникають у зв»язку з реалізацією особами права на спадкування та оформленням спадкових прав і регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини, як це передбачено статтею 1218 ЦК України, входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Позивач у справі є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_6, що підтверджується змістом заповіту спадкодавця, та інших спадкоємців судом не встановлено.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Свідоцтво про право на спадщину, згідно положень частини 1 статті 1298 ЦК України, видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Згідно роз»яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Судом в ході розгляду справи встановлено, та стороною позивача доведено, що ОСОБА_6 належав легковий автомобіль НОМЕР_1 (т. 1 а.с.72).

Крім того, відповідно до свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Першою Київською держнотконторою 20.03.1990 р. № 13н-510, ОСОБА_6 належала ј частина житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 а.с.151).

Відповідно до листа Київського міського бюро технічної інвентаризації від 05.01.2016 року № 73 (И-2016), згідно даних бюро за адресою: АДРЕСА_3, на праві власності зареєстровано житловий будинок: ј частина за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Першою Київською держнотконторою 20.03.1990 року № 13н-510; ј частина за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Першою Київською держнотконторою 20.03.1990 року № 13н-510; ј частина за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Одинадцятою Київською держнотконторою 31.07.1996 року № 1н-1366 (т. 1 а.с.150-151).

Враховуючи наведене, позовні вимоги в частині визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на автомобіль та частину житлового будинку є законними та підлягають задоволенню.

Разом з тим, в ході розгляду справи судом встановлено, що певне майно, визнання право власності на яке вимагає позивач, не належало спадкодавцю на день його смерті.

Так, відповідно до довідки Департаменту земельних ресурсів виконкому Київської міської ради від 12.03.2015 р. за № 05707-4419, за даними міського земельного кадастру, та на підставі технічної документації було встановлено за ОСОБА_6 зовнішні межі землекористування земельними ділянками, загальною площею 1315,19 кв.м та 796,67 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3, однак, документи, що посвідчують право власності чи користування (оренди) вказаними земельними ділянками зареєстровані не були (т. 1 а.с.16).

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

Згідно із п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України від 16.05.2013 року № 24-753/01-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК України).

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретну земельну ділянку не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х Земельного Кодексу України «Перехідні положення».

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте, розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

В ході розгляду справи стороною позивача не надано суду переконливих доказів щодо належності на праві власності спадкодавцю земельних ділянок (державний акт на право власності на землю, свідоцтво про право власності, рішення про передачу у приватну власність спадкодавцю земельної ділянки, технічну документацію щодо земельної ділянки, докази визначення меж земельної ділянки, погодження меж із суміжними землевласниками, тощо), як і не надано доказів на підтвердження початку процедури приватизації земельних ділянок за життя спадкодавця.

Крім того, суд звертає увагу на те, що право власності на частину житлового будинку, яким володів спадкодавець на законних підставах, автоматично не дає підставу для успадкування прав на земельні ділянки, право власності на які не було зареєстровано у встановленому законом порядку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна вимога в частині визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на земельні ділянки, є необґрунтованою, безпідставною та недоведеною, в зв»язку з чим в її задоволенні слід відмовити.

Крім того, відповідно до довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації за № 12853 (И-2015) від 01.10.2015 р. та свідоцтва про право власності на житло, виданого 03.04.1996 р., - ОСОБА_6 належала на праві власності 1/4 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.103-104), а також відповідно до довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації за № 5235 (И-2016) від 25.04.2016 р. та свідоцтва на право власності, виданого 26.10.2009 р., - ОСОБА_6 належав на праві власності гаражний бокс АДРЕСА_2 (т. 2 а.с.63-64) .

Разом з тим, відповідно до договору дарування гаражного боксу від 13.12.2013 року, ОСОБА_6 подарував ОСОБА_9 гаражний бокс АДРЕСА_2 (т. 2 а.с.108-109), а відповідно до договору дарування ј квартири від 13.12.2013 року, ОСОБА_6 подарував ОСОБА_9 - 1/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 (т. 2 а.с.106-107).

Зазначені договори є чинними, та в установленому законом порядку недійсними не визнавались, та доказів зворотному матеріали справи не містять та стороною позивача в ході розгляду справи суду надано не було.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що подароване майно, зазначене у вказаних договорах, не належало спадкодавцю ОСОБА_6 на день його смерті, та, відповідно, не було успадковане позивачем, а відтак позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на ј квартири за адресою: АДРЕСА_1 та гаражний бокс АДРЕСА_2, - є також необґрунтованими та безпідставними, в зв»язку з чим в їх задоволенні слід відмовити.

Судові витрати у справі слід залишити за позивачем по фактично понесеним, оскільки в ході розгляду справи, останній, не наполягав на їх стягненні.

Керуючись ст.ст. 133, 141, 258, 259, 263-265, 266 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_1 управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на майно порядку спадкування за заповітом, - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженцем м. Києва, громадянином України, - право власності в порядку спадкування за заповітом на ј частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, що належала ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою Київською державною нотаріальною конторою 20.03.1990 р. (зареєстровано за № 13н-510), який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженцем м. Києва, громадянином України, - право власності в порядку спадкування за заповітом на легковий автомобіль «Шевролет», модель Авео (седан-В), 2007 року випуску, д.н.з.НОМЕР_2, об»єм двигуна 1,498 л, який належав ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Судові витрати у справі залишити за позивачем ОСОБА_1 по фактично понесеним.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий Н.П. Чередніченко