Провадження №22-ц/812/1807/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 листопада 2019 року м. Миколаїв

Справа № 489/1439/15-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Шаманської Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Коломієць В.В.

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

про захист прав споживача

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва, постановлену суддею Коваленком І.В. 23 вересня 2019 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту ухвали не зазначена

у с т а н о в и в:

У вересні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з заявою про поворот виконання рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 2 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів.

В обґрунтування заяви АТ КБ «Приватбанк» посилалося на те, що зазначеним рішенням з АТ КБ «Приватбанк» стягнуто на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1 062 922 грн. 28 коп.

27 жовтня 2017 року АТ КБ «Приватбанк» перерахувало на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 781 992 грн. 26 коп., які 7 листопада 2017 року були зараховані на картку, що належить останній.

Вподальшому зазначене рішення скасовано постановою Верховного Суду від 13 лютого 2019 року, а справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 6 травня 2019 року ухвалено нове рішення, яким стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 1854,19 дол. США.

Посилаючись на викладене, заявник просив допустити поворот виконання рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 2 березня 2017 року.

Одночасно з заявою про поворот виконання рішення АТ КБ «Приватбанк» подало заяву про забезпечення позову, в якій просило вжити заходи забезпечення в межах сплачених на користь ОСОБА_1 732 892 грн. 45 коп., а саме накласти арешт на об`єкти власності, що належать ОСОБА_1 : житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку за тією ж адресою; гараж за адресою: АДРЕСА_2 та чотирикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову (повороту виконання рішення) АТ КБ «Приватбанк» посилалось на те, що ОСОБА_1 отримує лише пенсію та соціальну допомогу, що в майбутньому може ускладнити виконання рішення суду про поворот виконання судового рішення шляхом стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 732 892 грн. 45 коп.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 вересня 2019 року заяву про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на об`єкти власності, що належать ОСОБА_1 , а саме:

- житловий будинок загальною площею 74,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку кадастровий № :03:008:0022 площею 0,0518 га, що розташована за тією ж адресою;

-гараж загальною площею 22,8 кв.м., що розташований в АДРЕСА_2 ;

-квартиру чотирикімнатну площею 145,5 5кв.м. за адресою в АДРЕСА_3 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неспівмірність обсягу вимог вжитим заходам забезпечення позову та безпідставність накладення арешту на квартиру, яка їй не належить на праві власності, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Відповідно до п. 8 ст. 444 ЦПК України, при вирішенні питання про поворот виконання судового рішення, суд може вжити заходів щодо забезпечення позову.

Підстави для забезпечення позову, види забезпечення позову та порядок вирішення питання про забезпечення позову передбачений главою 10 УЦПК України.

Так, зі змісту ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Способи забезпечення позову, які передбачені частиною 1 статті 150 ЦПК, залежать від характеру спірних правовідносин, позовних вимог та інших обставин конкретного спору, що зумовлюють необхідність забезпечення виконання судового рішення. Перелік таких способів не є вичерпним.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частини 3 статті 152 ЦПК).

Необхідність вирішення цього питання випливає також з положень статті 10 ЦПК України, за змістом якої цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та рівноправності сторін, а суд зобов`язаний створити умови, за яких дотримувався б необхідний баланс їхніх процесуальних прав та обов`язків та була б гарантована реальна можливість захисту майнових та особистих (немайнових) прав сторін.

Таким чином, забезпечення позову є сукупністю процесуальних дій, які гарантують позивачу виконання рішення суду в разі задоволення його позову та обмежують, насамперед, права відповідача на розпорядження спірним майном на час розгляду та виконання такого рішення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з заявою про поворот виконання рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 2 березня 2017 року, яке 13 лютого 2019 року було скасовано Верховним Судом.

Разом з тим, Банком на виконання скасованого рішення було виплачено ОСОБА_1 781 992 грн. 26 коп. У зв`язку з чим, АТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 732 892 грн. 45 коп. у порядку повороту виконання вищезазначеного рішення апеляційного суду.

Отже, зі змісту заяви вбачається, що спір між сторонами є реальним та носить матеріальний характер, а сума боргу, яку просить стягнути позивач є значною.

З метою забезпечення позову, представник АТ КБ «Приватбанк» просив накласти арешт на майно, що належить ОСОБА_1 , посилаючись на те, що остання не працює, отримує лише пенсію та соціальну допомогу, а тому погасити борг можливо лише за рахунок нерухомого майна, що належить відповідачу .

Таким чином наявність нерухомого майна зможе забезпечити виконання рішення суду в разі задоволення заяви.

В свою чергу невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на належне ОСОБА_1 нерухоме майно може призвести до відчуження спірного майна та переходу права власності до третіх осіб, що в свою чергу призведе до утруднення або зробить неможливим виконання рішення суду про поворот виконання рішення суду, а арешт майна відповідача дійсно є заходом забезпечення позову, спроможним забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення заяви.

За такого колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_1 , а доводи останньої щодо безпідставного застосування заходів забезпечення позову є такими, що суперечать принципам цивільного судочинства.

В той же час, вирішуючи питання про накладення арешту на майно, суд першої інстанції належним чином не пересвідчився в належності ОСОБА_1 майна, на які наклав арешт.

Так, з матеріалів справи вбачається, що чотирикімнатна квартира площею 145,5 кв.м. за адресою АДРЕСА_3 , на час винесення ухвали про забезпечення позову не належала ОСОБА_1 , а власником її згідно договору дарування від 20 лютого 2014 року є ОСОБА_3 , про що також свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виготовлена станом на 6 листопада 2019 року.

За таких обставин ухвалу суду слід змінити, виключивши з переліку об`єктів права власності, що належать ОСОБА_1 на які накладено арешт - чотирикімнатну квартиру площею 145,5 кв.м. за адресою АДРЕСА_3 .

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 вересня 2019 року змінити, виключити з переліку об`єктів власності, що належать ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на які накладено арешт - чотирикімнатну квартиру площею 145,5 кв.м. за адресою АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна 350595.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.О. Шаманська

Судді: О.О. Данилова

В.В. Коломієць

Повний текст постанови складено 8 листопада 2019 року.