КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/3351/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Дроздової Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "АГРОПРОСПЕРІС БАНК" на рішення Шевченківського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Макаренко І.О. 13 листопада 2018 року,

у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "АГРОПРОСПЕРІС БАНК" про скасування рішення про дострокове розірвання договорів,-

встановив:

В липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким скасувати рішення ПАТ "АГРОПРОСПЕРІС БАНК" від 06 липня 2018 року про дострокове розірвання Договору №22601 банківського рахунку від 05 квітня 2018 року та Договору №055820 банківського вкладу від 05 квітня 2018 року.

Вимоги обґрунтовує тим, що 05 квітня 2018 року між сторонами укладено зазначені договори, проте банк 06 липня 2018 року прийняв рішення про їх дострокове розірвання, при цьому договорами така можливість не передбачена. Зазначає, що зміст рішення до його відома не доводився, у листі від 09 липня 2018 року №24-900 банк послався як на підставу на ч.1 ст.10 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", але жодних фактів не навів.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року позовні вимоги задоволено, вирішено:

Визнати дії ПАТ "АГРОПРОСПЕРІС БАНК" щодо розірвання договору №055820 банківського вкладу фізичної особи "Класичний" від 05 квітня 2018 року, розірвання договору НОМЕР_1 банківського рахунку фізичної особи від 05 квітня 2018 року та закриття рахунків, відкритих на ім"я ОСОБА_2 - неправомірними.

Зобов"язати ПАТ "АГРОПРОСПЕРІС БАНК" вчинити дії щодо належного виконання умов договору №055820 банківського вкладу фізичної особи "Класичний" від 05 квітня 2018 року та договору НОМЕР_1 банківського рахунку фізичної особи від 05 квітня 2018 року.

Додатковим рішенням від 17 грудня 2018 року вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ПАТ "АГРОПРОСПЕРІС БАНК" подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі посилається на те, що резолютивна частина рішення не містить дати та номеру оскаржуваного рішення банку та банку невідомо про яке рішення іде мова. У зв"язку із цим зазначає про відсутність предмету спору та обов"язок суду закрити провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Окрім того, зазначає, що резолютивна частина рішення не відповідає вимогам, із якими позивач звернувся до суду. Також рішення не містить дати його повного складання.

Посилання суду на частини 4-6 ст.64 Закону України "Про банки та банківську діяльність" вважає безпідставним, оскільки позивач надав необхідний перелік документів, проте після укладення договорів стало відомо, що він навів недостовірну інформацію. В Опитувальниках клієнтів для відкриття на підставі довіреностей рахунків для ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 позивачем зазначено, що джерелом походження коштів є пенсія та/або заощадження третіх осіб, про яких надав необхідну інформацію, але у скарзі від 02 липня 2018 року позивач вказав, що кошти, які ним розміщені за довіреностями на рахунках ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, належать йому, а не власникам рахунків, чим ввів банк в оману. Поштової кореспонденції зазначені особи від банку не отримують.

Зазначає, що банк на підставі ч.1 ст.10 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" прийняв законне рішення.

Висновки суду про необхідність наявності доказів про винні дії позивача, відповідач вважає такими, що не відповідають вимогам Закону, оскільки банк самостійно має право виявляти ризики, аналізувати їх та приймати відповідні рішення.

Вказує, що суд розглянув справу у порядку спрощеного провадження справу, яка не підлягала розгляду в такому порядку. Сторони просили розглянути справу із викликом.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 посилається на законність рішення суду, встановлення судом обставин справи та недоведеність відповідачем правомірності своїх дій.

В судовому засіданні представник відповідача Пашинов І.В. доводи апеляційної скарги підтримав, посилаючись на викладені в ній обставини.

Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що 05 квітня 2018 року між сторонами укладено договір №22601 банківського рахунку фізичної особи, відповідно до п.1.1 якого банк відкриває клієнту поточний рахунок НОМЕР_1 у гривнях для зберігання коштів та здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та законодавства України.

Відповідно до п.2.1 договору банківського рахунку банк зобов'язується відкрити клієнту рахунок, приймати і зараховувати на рахунок клієнта грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком відповідно до чинного законодавства України та цього договору.

Відповідно до п.2.3.2 договору банківського рахунку банк має право відмовити в здійснені/забезпеченні розрахункових і касових операцій при наявності фактів, що свідчать про порушення клієнтом чинного законодавства, банківських правил оформлення платіжних документів, у разі виникнення сумнівів у дійсності розрахункових документів та законності проведення операцій, а також у випадку встановлення, що така операція містить ознаки операції, яка підлягає фінансовому моніторингу відповідно до Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом , фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення".

Відповідно до п.2.3.6 договору банківського рахунку банк має право вимагати у клієнта надання документів та інформації, що передбачені чинним нормативно-правовими актами України, у т.ч. для ідентифікації особи клієнта, уповноважених ним осіб та з'ясування його фінансового стану тощо. У випадку ненадання клієнтом необхідних документів чи інформації або навмисного надання неправдивої інформації про себе, відмовити в клієнту в обслуговуванні.

Відповідно до п.7.2 договору банківського рахунку цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до закриття рахунку клієнтом або до закриття рахунку відповідно до чинного законодавства України або умов цього договору.

Відповідно до п.7.3 договору банківського рахунку будь-які зімни і доповнення до договору оформляються письмово за згодою сторін. Такі зміни додаються до договору і є невід'ємною його частиною.

05 квітня 2018 року між сторонами також укладено договір №055820 банківського вкладу фізичної особи "Класичний", відповідно до п.1.1 якого банк відкриває вкладнику-рахунок для обліку строкових коштів НОМЕР_1 та приймає на зберігання грошові кошти, надалі - вклад на строк 12 місяців з 05 квітня 2018 року по 05 квітня 2019 на умовах цього договору.

Відповідно до пункту 1.3 договору сума вкладу становить 197000 грн.

Відповідно до п.2.1.3 договору банківського вкладу банк має право відмовити вкладнику в здійсненні фінансової операції, у випадку встановлення, що така операція містить ознаки операції, що підлягає фінансовому моніторингу відповідно до Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом".

Відповідно до п.5.1 договору банківського вкладу за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором, сторони несуть відповідальність, передбачену діючим законодавством України і умовами договору.

Згідно п.6.1 договору банківського вкладу цей договір набуває чинності з дня надходження коштів на рахунок і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Листом від 09 липня 2018 року за вих. №24-900 банк повідомив ОСОБА_2 про припинення ділових відносин, розірвання договору №055820 банківського вкладу фізичної особи "Класичний" від 05 квітня 2018 року, розірвання договору НОМЕР_1 банківського рахунку фізичної особи від 05 квітня 2018 року та закриття рахунків у відповідності до вимог ч.1 ст.10 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення".

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача не відповідають вимогам Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", а відтак порушене право позивача підлягає відновленню.

За приписами статті 11 ЦК України цивільні права та обов"язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов"язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов"язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму ( вклад), що надійшла, зобов"язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов"язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка) грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до статті 1068 ЦК України банк зобов"язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов"язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

За загальним правилом, встановленим статтею 651 ЦК України, одностороння відмова від договору допускається лише у випадку, встановленому договором або законом.

За приписами частини другої статі 1075 ЦК України банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунка: якщо сума грошових коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, залишилася меншою від мінімального розміру, передбаченого банківськими правилами або договором, якщо така сума не буде відновлена протягом місяця від дня попередження банком про це; у разі відсутності операцій за цим рахунком протягом року, якщо інше не встановлено договором; у випадках, передбачених законодавством, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації ( відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення; в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини 1 ст.10 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" суб"єкт первинного фінансового моніторингу зобов"язаний, зокрема:

- відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі, коли здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта (у тому числі встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), є неможливим або якщо у суб"єкта первинного фінансового моніторингу виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного імені;

- відмовити клієнту в обслуговуванні (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) у разі встановлення факту подання ним під час здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта (поглибленої перевірки клієнта) недостовірної інформації або подання інформації з метою введення в оману суб"єкта первинного фінансового моніторингу.

Окрім того, суб"єкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі ненадання клієнтом необхідних для вивчення клієнтів та/або для виконання суб"єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення документів чи відомостей або встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.

Отже, Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" встановлено право банку як суб"єкта первинного фінансового моніторингу відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського вкладу.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що отримав від позивача інформацію про розміщення коштів на депозитних рахунках, відкритих особам, яким ці кошти не належать. Зокрема, 02 липня 2018 року позивач звернувся до відповідача із скаргою, де письмово повідомив, що кошти, розміщені ним за довіреностями на рахунках ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_5, а також кошти, які він вимагає розмістити на ім"я ОСОБА_8, належать особисто позивачу, а не власникам цих рахунків, яким він відкрив рахунки за довіреностями. Відповідач зазначає, що такими діями позивач ввів відповідача в оману щодо вигодоодержувачів за фінансовими операціями з розміщення коштів на депозитних рахунках та щодо контролерів клієнтів. За твердженням відповідача, зазначене дає підстави для застосування частини 1 статті 10 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", а саме суб"єкт первинного фінансового моніторингу зобов"язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі, коли здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта (у тому числі встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), є неможливим або якщо у суб"єкта первинного фінансового моніторингу виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного імені.

Юридична конструкція статті 10 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" в контексті з обґрунтуванням відповідача, дає підставі для висновку про те, що банком прийнято рішення про припинення ділових відносин із позивачем, що власне і є підставою для звернення ОСОБА_2 до суду із цим позовом.

З огляду на наведене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги як безпідставні в частині не встановлення судом, яке саме рішення оскражується, щодо відсутності предмету спору та обов"язку суду закрити провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки такі доводи не ґрунтуються на вимогах закону.

За змістом частини першої статті 9 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" суб"єкт первинного фінансового моніторингу відповідно до законодавства зобов"язаний на підставі поданих клієнтом (представником клієнта) офіційних документів або засвідчених в установленому порядку їх копій (якщо інше не передбачено цим Законом) здійснювати верифікацію клієнта (представника клієнта). Суб"єкт первинного фінансового моніторингу в процесі обслуговування клієнта зобов"язаний уточнювати інформацію про клієнта в порядку, встановленому суб"єктом державного фінансового моніторингу, який відповідно до цього Закону виконує функції державного регулювання та нагляду за відповідним суб"єктом первинного фінансового моніторингу.

Частина 4 статті 9 цього Закону зобов"язує суб"єкт первинного фінансового моніторингу у разі виникнення сумнівів у достовірності чи повноти наданої інформації про клієнта провести поглиблену перевірку клієнта.

Відповідно до пункту 1 частини 1 ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" верифікація клієнта - встановлення (підтвердження) суб"єктом первинного фінансового моніторингу відповідності особи клієнта (представника клієнта) у його присутності отриманим ідентифікаційним даним.

Відповідно до пункту 18 частини 1 статті 1 цього Закону ідентифікація - заходи, що вживаються суб"єктом первинного фінансового моніторингу, щодо встановлення особи шляхом отримання її ідентифікаційних даних.

Частинами 18, 19 статті 9 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" визначено у разі, якщо клієнт (особа) діє як представник іншої особи чи від імені або в інтересах іншої особи, суб"єкт первинного фінансового моніторингу зобов"язаний згідно з вимогами цієї статті та положеннями інших законів, що регулюють процедуру ідентифікації, ідентифікувати також особу, від імені або за дорученням якої проводиться фінансова операція, а також встановити вигодоодержувача. У разі якщо особа діє як представник клієнта, суб"єкт первинного фінансового моніторингу повинен перевірити на підставі офіційних документів наявність у цієї особи відповідних повноважень, а також здійснити ідентифікацію та верифікацію такої особи.

Зазначене дає підстави для висновку про те, що у разі, якщо клієнт (особа) діє як представник іншої особи, або якщо в суб"єкта первинного фінансового моніторингу виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного імені або вигодоодержувачем є інша особа, суб"єкт первинного фінансового моніторингу зобов"язаний згідно з вимогами закону, ідентифікувати також особу, від імені або за дорученням чи в інтересах якої проводиться фінансова операція або яка є вигодоодержувачем.

З матеріалів справи убачається, що підставою для прийняття відповідачем рішення про щодо розірвання договору №055820 банківського вкладу фізичної особи "Класичний" від 05 квітня 2018 року, розірвання договору НОМЕР_1 банківського рахунку фізичної особи від 05 квітня 2018 року та закриття рахунків, відкритих на ім"я ОСОБА_2, є повідомлення ОСОБА_2 про належність коштів на рахунках, відкритим ним за довіреностями, особисто йому, а не власникам рахунків.

Проте в цій справі договори банківських вкладів укладено особисто позивачем ОСОБА_2

Відкриття фізичною особою за довіреністю банківських рахунків на ім"я інших осіб само по собі не суперечить чинному законодавству, при цьому банком не доведено неможливості здійснення ідентифікації та /або верифікації клієнта, а також неможливості у разі виникнення сумнівів у достовірності чи повноти наданої інформації про клієнта провести поглиблену перевірку клієнта.

Твердження відповідача про те, що зазначені вище обставини свідчать про високу ймовірність використання банківської установи для легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, що, в свою чергу дає підстави для розірвання договорів, відхиляються колегією суддів, оскільки такі обставини повинні бути банком перевірені в межах своєї компетенції, а ймовірність ризиків ґрунтуватись на результатах аналізу наявної інформації.

Твердження скаржника про те, що банк має право самостійно виявляти ризики, аналізувати їх та приймати рішення, не є підставою для скасування судового рішення, оскільки таке право банківською установи визначено законом, проте це право не є необмеженим, а може бути реалізовано лише за наявності законних та обґрунтованих підстав.

З огляду на відсутність об"єктивних підстав уважати про те, що ділові стосунки із позивачем створюють небезпеку (загрозу, уразливі місця) використання банківської установи для легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму або фінансування розповсюдження зброї масового знищення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що дії відповідача не відповідають вимогам Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення".

Твердження скаржника про помилкове посилання суду першої інстанції на ст.64 Закону України "Про банки та банківську діяльність" відхиляються колегією суддів, оскільки цією правовою нормою встановлено обов"язок банківської установи проводити ідентифікацію клієнтів, відтак така норма застосовується до правовідносин сторін у цій справі.

Доводи апеляційної інстанції щодо розгляду справи в суді першої інстанції в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, відхиляються колегією суддів, оскільки не є підставою для скасування судового рішення, ураховуючи, що спір, який виник між сторонами, не віднесено до категорії справ, щодо яких частина 4 статті 274 ЦПК України містить пряму заборону розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Посилання скаржника на ту обставину, що рішення суду не має дати складання повного тексту не є підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позовних вимог.

Доводи скаржника в тій частині, що резолютивна частина рішення не відповідає вимогам, із якими позивач звернувся до суду, колегією суддів відхиляються, оскільки судом прийнято правильне рішення для фактичного розв"язання спору, що виник між сторонами.

Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відтак суд першої інстанції з метою захисту порушеного права вірно обрав такий спосіб захисту, який не суперечить вимогам закону та є ефективним для відновлення порушених прав позивача.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної ін6станції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "АГРОПРОСПЕРІС БАНК" залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 березня 2019 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В.Соколова