КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 357/10609/18

номер провадження: 22-ц/824/726/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Савченка С.І., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Воронової Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2018 року у складі судді Ярмоли О.Я., у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківський парк культури та відпочинку» до ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Білоцерківський парк культури та відпочинку» (далі - ТОВ «Білоцерківський парк культури та відпочинку») звернулось до суду з указаним позовом, в якому просило встановити на свою користь безстроковий земельний сервітут для забезпечення можливості здійснювати обслуговування та експлуатацію нежитлової будівлі площею 28,0 кв.м, прохід, проїзд автомобільним транспортом, прокладення та експлуатацію інженерних комунікацій та мереж, встановлення та складування будівельних риштувань, складання будівельних матеріалів з метою ремонту та реконструкції нежитлової будівлі, що належить ТОВ «Білоцерківський парк культури та відпочинку» на праві власності. Також позивач просив встановити плату за безстроковий земельний сервітут у розмірі 100 відсотків від земельного податку за частину земельної ділянки, на яку поширюється дія земельного сервітуту з оплатою до 01 серпня щорічно.

У жовтні 2018 року ТОВ «Білоцерківський парк культури та відпочинку» звернулось до суду із заявою про забезпечення вказаного вище позову шляхом заборони відповідачу ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії щодо демонтажу, переміщення, руйнування нежитлової будівлі площею 28,0 кв.м (літ. А-1), що розташована по АДРЕСА_1 належить позивачу на праві власності, а також заборонити відчуження земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу від 22 червня 2018 року.

Заява мотивована тим, що існує реальна загроза, що відповідач ОСОБА_1 самовільно демонтує нежитлову будівлю, яка належить ТОВ «Білоцерківський парк культури та відпочинку», з метою її знищення. Також вказує, що вказана нежитлова будівля розташована на земельній ділянці, що належить на праві власності ОСОБА_1, яка має можливість відчужити її третім особам, а тому позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду та знизить ефективність захисту оспорюваних його прав.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2018 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 19 жовтня 2018 року, заяву ТОВ «Білоцерківський парк культури та відпочинку» про забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено ОСОБА_1 та її представникам вчиняти будь-які дії щодо демонтажу, переміщення, руйнування нежитлової будівлі площею 28,0 кв.м. (Літ. А-1), що розташована за адресою: АДРЕСА_1

У задоволенні заяви ТОВ «Білоцерківський парк культури та відпочинку» про забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 - відмолено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити ТОВ «Білоцерківський парк культури та відпочинку» у задоволенні заяви про забезпечення позову повністю, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить стягнути з ТОВ «Білоцерківський парк культури та відпочинку» на свою користь витрати по сплаті судового збору у розмірі 352 грн 40 коп.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала суду не містить обґрунтувань як саме невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про встановлення земельного сервітуту. Вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що викладені у заяві обставини є недоведеними, оскільки забезпечення позову доцільне лише в разі обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Також судом першої інстанції не наведено мотивів, з яких він прийшов до висновку про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу та її представникам вчиняти будь-які дії щодо демонтажу, переміщення, руйнування нежитлової будівлі та не зазначив, яким чином цей вид забезпечення позову пов'язаний з виконанням рішення суду у справі.

ТОВ «Білоцерківський парк культури та відпочинку» не скористалось своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направило.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Доводів в частині відмови у задоволенні заяви ТОВ «Білоцерківський парк культури та відпочинку» про забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження земельної ділянки апеляційна скарга не містить, тому відповідно до положень ч.1 ст.376 ЦПК України законність ухваленого у цій частині рішення суду першої інстанції колегією суддів не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

Постановляючи ухвалу в частині задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу та її представниками вчиняти будь-які дії щодо демонтажу, переміщення, руйнування нежитлової будівлі, суд першої інстанції виходив із того, що позивач з метою проведення ремонту, відновлення становища належної йому нежитлової будівлі просить встановити земельний сервітут та, враховуючи, що він потребує права користування чужою земельною ділянкою, тому такий вид забезпечення позову не завдасть шкоди власнику майна, оскільки заборона вчиняти дії щодо демонтажу, переміщення, руйнування нежитлової будівлі не позбавляє відповідача права володіння, користування майном, розпорядження земельною ділянкою.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз'яснено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2018 року ТОВ «Білоцерківський парк культури та відпочинку» звернулось до суду з позовом, в якому просило встановити на свою користь безстроковий земельний сервітут для забезпечення можливості здійснювати обслуговування та експлуатацію нежитлової будівлі площею 28,0 кв.м, прохід, проїзд автомобільним транспортом, прокладення та експлуатацію інженерних комунікацій та мереж, встановлення та складування будівельних риштувань, складання будівельних матеріалів з метою ремонту та реконструкції нежитлової будівлі, що належить ТОВ «Білоцерківський парк культури та відпочинку» на праві власності. Також позивач просив встановити плату за безстроковий земельний сервітут у розмірі 100 відсотків від земельного податку за частину земельної ділянки, на яку поширюється дія земельного сервітуту з оплатою до 01 серпня щорічно.

Тобто, предметом спору у даній справі є встановлення земельного сервітуту, а тому вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо демонтажу, переміщення, руйнування нежитлової будівліне є співмірними із заявленими позовними вимогами ТОВ «Білоцерківський парк культури та відпочинку».

Однак суд першої інстанції у порушення вимог ст.263 ЦПК України на наведене належної уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для забезпечення позову шляхом шляхом заборони відповідачу та її представниками вчиняти будь-які дії щодо демонтажу, переміщення, руйнування нежитлової будівлі.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції в частині задоволення заяви про забезпечення позову не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення заяви про забезпечення позову, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції в цій частині та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову з наведених вище підстав.

Що стосується прохання в апеляційній скарзі про стягнення з ТОВ «Білоцерківський парк культури та відпочинку»на користь ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, то воно не підлягає до задоволення, оскільки чинним цивільним процесуальним законодавством не передбачено вирішення апеляційним судом питання про розподіл судових витрат за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2018 року в частині задоволення заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківський парк культури та відпочинку» про забезпечення позовушляхом заборони ОСОБА_2та її представникам вчиняти будь-які дії щодо демонтажу, переміщення, руйнування нежитлової будівлі площею 28,0 кв.м (Літ. А-1), що розташована по АДРЕСА_1 скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківський парк культури та відпочинку».

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: