Справа № 752/3949/19
Провадження № 2-о/752/234/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01.03.2019 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі головуючого по справі судді - Шкірай М.І.

за участю секретаря - Безверхої К.В.

за участю заявника - ОСОБА_1

за участю представника заявника - Кулікова О.П.

за участю заінтересованої особи - ОСОБА_3

за участю представника служби - Ябковського Ю.П.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_5, заінтересовані особи: ОСОБА_3 та служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про видачу обмежувального припису, суд -

Встановив

Заявник звернувся до суду в порядку окремого провадження із вказаною заявою від 25.02.2019 року, в якій просить видати обмежувальний припис, відповідно до якого застосувати до ОСОБА_3 тимчасове обмеження в праві користування 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1, яка належить йому на праві приватної власності, на строк 6 місяців (заборона спільного проживання з ОСОБА_1 та ОСОБА_5).

28.02.2019 року до суду подана заява представника заявника - адвоката Кулікова О.П., про уточнення та доповнення вимог, викладених в первинній заяві, а саме: заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1, на строк 6 місяців; заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_5 за вказаною адресою на строк 6 місяців.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що з 03.11.2000 року вона та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі.

В липні 2008 року шлюб розірвано на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва. Після розірвання шлюбу заявнику присвоєно прізвище ОСОБА_1.

У шлюбі з ОСОБА_3 у подружжя народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. У 2013 році її прізвище змінено на ОСОБА_5.

Під час перебування у зареєстрованому шлюбі подружжя за спільні кошти придбало квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 84,97 кв.м. Згідно з договором купівлі - продажу квартири від 01.02.2001 року право власності на квартиру було оформлено на подружжя у рівних частках. На час розірвання шлюбу питання про поділ майна між колишнім подружжям не вирішувалося.

Заявник зазначає, що після розлучення вона та ОСОБА_3 проживали окремо, практично не спілкувались. Донька проживала з нею у вказаній квартирі. Заявником самостійно було зроблено капітальний ремонт квартири, облаштування житлових приміщень предметами побуду та сплачувалися комунальні платежі. ОСОБА_3 в квартирі не проживав та нею не користувався з часу розлучення до теперішнього часу. Не приймав участі в ремонті квартири, її облаштуванні, оплаті комунальних послуг.

Заявник вказує, що ОСОБА_3 байдуже ставився до доньки, не виконував належним чином батьківські обов'язки, фактично ухилився від її виховання. Єдиним видом матеріальної підтримки дитини були грошові кошти зі стягнення з нього аліментів.

Заявник зазначає, що однією з причин розлучення та припинення спілкування був випадок на початку 2008 року побиття ОСОБА_3 її батька - ОСОБА_8 під час сварки із заподіянням тілесних ушкоджень. Свідком бійки була малолітня на той час донька. Конфлікт між дорослими наніс дитині важку психологічну травму. Вчинок батька значною мірою зумовив подальше негативне ставлення до нього з боку дитини та небажання мати з батьком будь-які контакти.

У зв'язку з цим випадком заявник вважає, що донька зазнала важкого психологічного потрясіння, що пізніше було підтверджено висновком психолога Центральної районної дитячої поліклініки Голосіївського району м. Києва і як свідок бійки між батьком та дідусем є особою, яка постраждала від домашнього насильства. В обґрунтування заявник посилається на ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», згідно з якою особою, яка постраждала від домашнього насильства може бути дитина, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства.

Заявник наводить визначене законом поняття «домашнє насильство» та вказує, що донька, як свідок жорстокої та агресивної поведінки свого батька по відношенню до дідуся, є особою, яка постраждала від домашнього насильства і вона користується гарантіями, які визначають обов'язок держави захищати та запобігти проявам домашнього насильства. Також вказує, що з урахуванням викладених обставин до Голосіївського районного суду м. Києва в даний час подано позов про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.

Посилається, що недавно, після 10-ти річної перерви у стосунках, ОСОБА_3 повідомив про намір найближчим часом вселитися у квартиру, де мешкає їх спільна донька. Вказане повідомлення завдало значного стресу дитині, яка тривалий час перебуває в стані сильного емоційного хвилювання. Така реакція пов'язана з цілковитим не сприйняттям ОСОБА_3 як батька та вкрай негативними спогадами про нього, що збереглися з раннього дитинства.

Заявник вважає неможливим повернення до спільного проживання її, дитини та ОСОБА_3 з огляду на його минулі вчинки та байдуже ставлення до доньки впродовж багатьох років. Також заявника турбує питання збереження майна - приватної власності заявника, та визначення умов користування цим майном. На ініційованій заявником зустрічі заявник повідомив ОСОБА_3 про неможливість його вселення у квартиру та необхідність пошуку компромісних варіантів. Втім, ОСОБА_3 на запропоновані варіанти не погодився.

Заявник зазначає, що змушений звернутися до суду із заявою для захисту прав і інтересів неповнолітньої дитини. В обґрунтування посилається на положення ст. 350-1 ЦПК України, відповідно до яких суд може тимчасово обмежити права особи, яка вчинила домашнє насильство, шляхом видачі обмежувального припису, та на ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», відповідно до якої обмежувальним приписом може бути встановлена заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою. Вказує, що строк 6 місяців буде достатнім для виконання попередньої домовленості із ОСОБА_3 щодо продажу спірної квартири.

В судовому засіданні заявник та представник заявника підтримали заяву про видачу обмежувального припису ОСОБА_3, з урахуванням уточнення та доповнення вимог в заяві від 28.02.2019року. Просили суд її задовольнити із наведених в заяві підстав.

В судовому засіданні заінтересована особа - ОСОБА_3 заперечував проти задоволення заяви. Пояснив суду про безпідставність та необґрунтованість тверджень заявника про застосування психологічного насильства щодо їх неповнолітньої доньки. ОСОБА_3 вказав на наявність напружених відносин протягом останніх років з колишньою дружиною, у тому числі з приводу користування спільною квартирою, сплати ним додаткових коштів на утримання дитини, у зв'язку з чим судами вирішувалися різні правові спори. ОСОБА_1 у 2013 році подавала до суду позовну заяву про позбавлення його батьківських прав відносно доньки. Втім, нею було заявлено клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, яке судом було задоволено.

В судовому засіданні представник заінтересованої особи - служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації - Ябковський Ю.П. просив заявлені ОСОБА_1 вимоги вирішити на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 03 листопада 2000 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. 22 липня 2008 року шлюб між ними розірвано.

Зі змісту поданої ОСОБА_1 заяви про видачу обмежувального припису колишньому чоловіку ОСОБА_3 вбачається, що проявом домашнього насильства з боку ОСОБА_3 заявником вказано 1 випадок, а саме: побиття ОСОБА_3 її батька - ОСОБА_8 під час сварки із заподіянням тілесних ушкоджень, що відбулося на початку 2008 року. Свідком бійки була малолітня на той час донька, яка зазнала важкого психологічного потрясіння. Як свідок бійки між батьком та дідусем є особою, яка постраждала від домашнього насильства.

На підтвердження вказаного факту заявником до заяви залучено копію акту судово-медичного дослідження (обстеження) ОСОБА_8 № 34/д від 19.05.2009 року, з якого вбачається про лікування ОСОБА_8 з 31.03.2009 року по 29.04.2009 року з приводу стану після закритої черепно-мозкової травми, встановлення у нього легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

На підтвердження факту того, що малолітня на той час ОСОБА_5 зазнала психологічного насильства як свідок вказаної події, заявником до заяви залучено копію висновку психологічного дослідження ОСОБА_5 від 03.03.2011 року. Втім, зміст висновку полягає у рекомендації змінити прізвище з батьківського на материнське, враховуючи підвищену реакцію на прізвище «ОСОБА_3» та довірливі відносини дитини з матір'ю.

Вимоги про видачу обмежувального припису ОСОБА_3 заявник обґрунтовує нормами ст.ст. 1, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст. 350-355-5 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб - за місцезнаходженням цього закладу.

Згідно з п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»; батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».

Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису ОСОБА_3 25 лютого 2019 року.

В поданій заяві вона посилається на обставини, які свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису та які згідно з її заявою відбулися на початку 2008 року. Проте, підтвердження цих обставин нею надані докази - копії наведених вище документів від 19.05.2009 року та від 03.03.2011 року.

В судовому засіданні заявник пояснила, що подія побиття колишнім чоловіком її батька в присутності малолітньої на той час доньки відбулася 15.01.2008 року.

Втім, Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року N 2229-VIII, положеннями якого заявниця обґрунтовує свої вимоги, та норми статей 350-1 - 350-8 Цивільного процесуального кодексу України, які визначають підстави для видачі обмежувального припису, набрали чинність 07 січня 2018 року.

Отже, вищезазначені нормативно-правові акти, які набрали чинність 07 січня 2018 року, не можуть поширюватись на правовідносини, що виникли до набрання ними чинності, у зазначений заявницею період - на початку 2008 року.

Також, в заяві та в поясненнях ОСОБА_1 в судовому засіданні відсутнє посилання на фактичні обставини (прояви домашнього насильства) з боку ОСОБА_3 відносно доньки у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у період після набрання чинності вказаним Законом. Навпаки, ОСОБА_1 зазначено про припинення спілкування між нею, донькою та ОСОБА_3 протягом більше 10 років (з часу розлучення до теперішнього часу) та про його окреме проживання за весь період.

З урахуванням наведеного, суд не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису ОСОБА_3

Суд зауважує, що вказана заява переважно умотивована обставинами, які пов'язані із іншими правовідносинами між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як колишнім подружжям.

Так, в заяві наведені твердження проти наміру ОСОБА_3 вселитися в лютому 2019 року в квартиру, яка є спільною власністю колишнього подружжя і в якій ОСОБА_3 не проживав більше 10 років. Із залученого до заяви листа від 22.02.2019 року від імені ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_3 вбачається, що йому запропоновано вирішувати це питання у судовому порядку. При цьому, в заяві про видачу обмежувального припису ОСОБА_3 на строк 6 місяців прямо зазначено, що такий строк буде достатнім для виконання попередньої домовленості із ОСОБА_3 щодо продажу спірної квартири.

Наведене дає підстави для висновку про те, що метою звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про видачу обмежувального припису ОСОБА_3 із забороною перебувати в місці спільного проживання з неповнолітньою ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1, є бажання не допустити вселення ОСОБА_3 у вказану квартиру, співвласником якої він є та намір вирішити в подальшому житловий спір.

На користь вказаної мети заявниці свідчить й одночасна подача нею до Голосіївського районного суду м. Києва позовної заяви про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.

На підставі викладеного відсутні правові підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 259, 294, 263-268, 351-350-8 ЦПК України, суд

Вирішив

У задоволенні заяви ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_5, про видачу обмежувального припису, заінтересовані особи ОСОБА_3, служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя