Справа № 487/1169/18
Провадження № 2/487/136/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2019 року м.Миколаїв

Заводський районний суд м.Миколаєва у складі:

Головуючого судді Притуляк І.О.,

за участю секретаря судового засідання Ільченко А.А., Янковець А.А..,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката Юрченко А.С.,

представника третьої особи Довгань І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в приміщенні суду у м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, Служба у справах дітей Луцької міської ради про визначення місця проживання дитини , -

В С Т А Н О В И В

У березні 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, яким просив визначити місце проживання їх неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 з ним за адресою АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилась донька ОСОБА_6. У січні 2018 року відповідач, без його відома та згоди, забрала дитину та виїхала з м.Миколаєва. Через деякий час він дізнався, що вони тимчасово мешкали у м.Одесі, після чого переїхали до м.Луцьк.

Посилаючись на те, що на даний час між ними не досягнуто згоди щодо визначення місця проживання дитини, ОСОБА_1 просив визначити місце проживання доньки з ним, оскільки він добросовісно виконує всі свої обов'язки по вихованню та утриманню дитини, дбає про її духовний та фізичний розвиток. При цьому він має постійне місце проживання у квартирі його батька, де також зареєстрована та постійно проживала ОСОБА_6, має власний бізнес, та стабільний дохід, його робочий день триває з 09-00 години до 15-00 години та дозволяє відводити доньку до школи, займатися з нею підготовкою уроків та проводити разом дозвілля. Проживає разом зі своїми батьками, які перебувають на пенсії та мають змогу та бажання допомагати йому у вихованні онуки. Таким чином, проживання з ним відповідає інтересам дитини.

Відповідач ОСОБА_4 направила до суду заперечення щодо заявлених позовних вимог, які обґрунтувала наступним, з січня 2018 року вона разом з донькою проживала у м.Луцьк, де дитина навчалася у школі. ІНФОРМАЦІЯ_6 року позивач викрав доньку та без її відома вивіз до м.Миколаєва. На теперішній час донька проживає у сім'ї батька, де її налаштовують проти матері, та намагаються зацікавити матеріальними благами, що негативно впливає на психологічне становлення та розвиток ОСОБА_6, усвідомлення нею життєвих цінностей. . Зазначила, що з позивачем у них склалися неприязні стосунки, та таким чином ОСОБА_1 намагається помститися їй. Стверджувала, що позивач ніде не працює, вживає наркотичні засоби., а отже проживання з ним зашкодить інтересам доньки.

З урахуванням зазначених обставин у задоволені позову просила відмовити.

Ухвалою суду від 24.05.2018 року до участі у справі у якості третьої особи було залучено Службу у справах дітей Луцької міської ради.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, підтвердив викладені у заяві фактичні обставини. Також зазначив, що з серпня 2018 року донька проживає з ним, відвідує загальноосвітню школу, та повернувшись до звичного життєвого середовища, висловлює бажання проживати з ним у м.Миколаєві.

Стверджував, що не чинитиме жодних перешкод для спілкування матері з донькою і готовий зі свого боку сприяти тому, щоб дитина не була позбавлена піклування матері.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені ОСОБА_1 вимоги у повному обсязі, наполягаючи на тому, що визначення місця проживання ОСОБА_6 з батьком, відповідає найвищим інтересам дитини.

На неодноразові виклики, відповідач до судового засідання не з'явилася, посилаючись на вагітність у подальшому на народження дитини.

Ухвалою суду від 19.12.2018 року, розгляд справи за клопотанням відповідачки було відкладено, ОСОБА_4 роз'яснено її право у відповідності до приписів ст..212 ЦПК України брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, та роз'яснено порядок реалізації такого права.

Однак до судового засідання ОСОБА_4 повторно не з'явилася, клопотання щодо участі у розгляді справи в режимі відео конференції суду не надала.

Поштове повідомлення, направлене відповідачу на зазначену нею адресу було повернуто до суду без вручення. На телефонні дзвінки за зазначеним у заяві номером мобільного телефону ОСОБА_4 не відповідала.

Судом, було прийнято рішення по справі за відсутності відповідача, на підставі наявних даних та доказів.

У судовому засіданні представник органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради просив позов ОСОБА_1 задовольнити, виходячи з інтересів неповнолітньої дитини.

До судового засіданні представник Служби у справах дітей Луцької міської ради надав заяву, якою розгляд справи просив розгляд справи провести за їх відсутності. Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Заслухавши пояснення позивача, вислухавши опитану у судовому засіданні дитину ОСОБА_6, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні фактичні обставини та витікаючі з них спірні правовідносини.

Сторони з 03.11.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі (копія Свідоцтва про шлюб НОМЕР_3 від 08.11.2007 року.

За час перебування у шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 року у сторін народилась донька ОСОБА_6(копія Свідоцтва про народження НОМЕР_4 від 02.09.2008 року).

Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 11.10.2018 року шлюб між сторонами розірвано.

Відповідно до довідки Ф-3 ОСМД «Айланд» №027-18 від 19.02.2018 року неповнолітня ОСОБА_6 з моменту народження зареєстрована, та тривалий час проживає за адресою АДРЕСА_1.

Зазначена квартира належить на праві власності батьку позивача ОСОБА_7 (договір купівлі-продажу №967 від 27.09.2007 року).

Відповідно до характеристики Миколаївської ЗОШ №51 ОСОБА_6 навчалася у школі з першого класу по 11.01.2018 року, зарекомендувала себе як старанна, працелюбна, уважна, дисциплінована учениця. Акуратна, ввічлива, доброзичлива, користується повагою колективу.

Активну участь у навчальному процесі та вихованні дівчинки приймали батько та бабуся (матір батька), які регулярно відвідували школу, приймали активну участь у житті класу та позашкільних заходах. Матір дитини будь-якої участі у шкільному житті дитини не приймала.

З моменту припинення подружніх стосунків між сторонами склалися неприязні стосунки, що підтверджується обставинами встановленими рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 11.10.2018 року справа №487/1244/18 по справі про розірвання шлюбу.

Як було встановлено судом, та не оспорювалось відповідачем у своїх письмових поясненнях, у січні 2018 року ОСОБА_4, без відому батька забрала дитину та виїхала на постійне місце проживання за межі м.Миколаєва.

У подальшому, в серпні 2018 року, позивач забрав дитину у матері та з того часу дівчинка проживає з батьком у м.Миколаєві.

Таким чином на даний час між батьками неповнолітньої ОСОБА_6 виник спір щодо місця її проживання, який у добровільному порядку сторонами не вирішено.

Відповідно до Висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради №174 від 13.07.2018 року, було визначено за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_6 за місцем проживання її матері.

Відповідно до акту обстеження умов проживання, станом на 18 квітня 2018 року відповідач з неповнолітньою дитиною проживали у орендованій квартирі АДРЕСА_2. Квартира однокімнатна. В квартирі проведено ремонт, санітарний стан житла відповідає нормі, дитина має місце для навчання, розвитку та відпочинку. Дитина забезпечена одягом, продуктами харчування, засобами особистої гігієни відповідно до вікових потреб.

На час постановлення рішення, даних щодо свого місця та умов проживання, місця роботи, доходів відповідач суду не надала.

Відповідно до Висновку органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради №2462/02.02.01-22 від 26.10.2018 року було визначено за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_6 за місцем проживання її батька.

Згідно до висновку, з серпня 2018 року ОСОБА_6 проживає з батьком у квартирі АДРЕСА_3,.

Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного спеціалістьм Служби у справах дітей Адміністрації Заводського района м.Миколаєва 12.07.2018 року, в квартирі створено належні матеріально-побутові умови. Квартира складається з трьох кімнат. В квартирі проведено ремонт, санітарний стан житла відповідає нормі, для проживання дитини відведено окрему кімнату, де створено всі необхідні умови для проживання та розвитку дівчинки.

За місцем проживання позивач характеризується з позитивної сторони. Є приватним підприємцем, та має стабільний дохід (Податкова декларація за 2018 рік)

Відповідно до ст..7 СК України - сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.ст..8,27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року (далі Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Статтею 3 Конвенці визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно до ст. 9 Конвенції - держави-учасниці повинні забезпечити те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Положення Сімейного кодексу України передбачають рівність прав та обов'язків матері та батька щодо дитини (стаття 141 СК України).

Відповідно до ст..29 ч.3 ЦК України місцем проживання фізичної особи, у віці від десяти до чотирнадцяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти роеків визначається органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ст..161 ч.ч.1,2 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Як зазначає ЄСПЛ у рішенні «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв'язки із сім'єю, крім випадків, коли доведено, що сім'я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Відповідно до ст..171 ч.ч.1,2 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з'являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

У судовому засіданні, у присутності представника органу опіки та піклування, було заслухано думку дитини ОСОБА_6, яка чітко та беззастережно висловила бажання проживати з батьком, бабусею та дідусем у м.Миколаєві яснивши, що тривалий час проживала з сім'єю за зазначеною адресою, має багато друзів як у школі так і за місцем проживання. Пояснила, що бажає спілкуватися з матір'ю, гостювати у неї, однак постійно хоче проживати з батьком у м.Миколаєві.

У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» дано визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання при цьому, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

З урахуванням встановлених обставин справи, дослухаючись до думки дитини, з метою гарантії гармонійного розвитку її особистості в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості, суд приходить до висновку, що місце проживання неповнолітньої ОСОБА_6, слід визначити разом з батьком, що, на думку суду, буде відповідати найкращим інтересам дитини.

Керуючись ст.ст. 10,18,23,76,279,258,259,263-265,352,354 ЦПК України,суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою АДРЕСА_4.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо чи через Заводський районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 РНОКПП НОМЕР_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1.

Повне рішення складено 01.03.2019 року.

СУДДЯ: І.О. ПРИТУЛЯК