Справа №487/6475/18
Провадження №4-с/487/16/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2019 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Павлової Ж.П., за участі секретаря Ігнатьєва А.О., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, визнання неправомірною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И В:

01.10.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Заводського відділу ДВС м. Миколаєва ГТУЮ Миколаївської області ОСОБА_2, в якій просив визнати неправомірною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №49888709 з примусового виконання виконавчого листа Заводського районного суду м. Миколаєва №2-6604/2007 від 29.02.2008 року мотивуючи тим, що державним виконавцем було порушено вимоги ЗУ «Про виконавче провадження» під час винесення даної постанови, а саме: винесено постанову після закінчення строку предявлення виконавчого документу до виконання.

09.10.2018 року скаргу прийнято до провадження та призначено судовий розгляд.

Представник заявника ОСОБА_3 в судове засідання не зявився надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності за наявними в матеріалах справи документами.

Державний виконавець Заводського відділу ДВС м. Миколаєва ГТУЮ Миколаївської області ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про час та дату судового засідання була повідомлена належним чином.

Представник стягувача у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.12.2007 по справі №2-6604/2007 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі Миколаївського РУ ПриватБанку суму боргу в загальному розмірі 25 580,88 грн. та судові витрати.

29.02.2008 року Заводським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист.

21.01.2016 року державним виконавцем Заводського відділу ДВС м. Миколаєва ГТУЮ Миколаївської області ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №49888709.

В силу ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожен може звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав та свобод у спосіб, передбачений законом.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 4 статті 3 ЦПК України передбачено, що закон, який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Тому, при розгляді даної скарги, суд застосовує норми Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року, оскільки оспорювана постанова винесена 22.01.2016 року, тобто до набрання чинності Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року.

Згідно із ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява №18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобовязалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невідємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Відповідно до положень Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі Конвенція), право доступу до суду, що гарантується статтею 6, передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи. Так як у разі невиконання рішення концепція «захисту прав судом» не працює. Суд зазначив, що право за судовий захист, яке гарантується статтею 6 може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обовязкове судове рішення залишалось не виконуваним на шкоду однієї із сторін. Доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необґрунтованих затримок. На виконавчі процедури може впливати складність виконавчих процедур, поведінка особи-стягувача, поведінка компетентних державних органів та обсяг призначеної до стягнення суми (майна).

Відповідно ст. 6 ЗУ «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частиною 3 цієї статті, передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року інші виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 371 ЦПК України в редакції від 01.01.2016 року, стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який видав виконавчий лист, або до суду за місцем виконання і розглядається в судовому засіданні з повідомленням сторін, які беруть участь у справі. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.

Як вбачається з матеріалів справи із заявою про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документа до виконання стягувач не звертався.

Крім того, державним виконавцем, під час відкриття виконавчого провадження, не враховано, що місцем реєстрації місця проживання боржника ОСОБА_1 є м. Миколаїв, вул. Бузька, 76, а також не належним чином направлено постанову про відкриття провадження.

Вищезазначене свідчить про те, що проведені виконавцем дії не є належними, а тому визнаються судом неправомірними.

Також судом визнається неправомірною та такою, що підлягає скасуванню постанова про відкриття виконавчого провадження №49888709.

Керуючись ст. ст. 258-261, 353, 354, 451 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, визнання неправомірною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Заводського відділу ДВС м. Миколаєва ГТУЮ Миколаївської області ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №49888709 з примусового виконання виконавчого листа Заводського районного суду м. Миколаєва №2-6604/2007 від 29.02.2008 року неправомірними.

Визнати неправомірною та зобовязати державного виконавця Заводського відділу ДВС м. Миколаєва ГТУЮ Миколаївської області ОСОБА_2 скасувати постанову державного виконавця Заводського відділу ДВС м. Миколаєва ГТУЮ Миколаївської області ОСОБА_2 від 22.01.2016 року про відкриття виконавчого провадження №49888709 з примусового виконання виконавчого листа Заводського районного суду м. Миколаєва №2-6604/2007 від 29.02.2008 року.

Ухвала набирає законної сили через 15 днів, якщо не буде подана апеляційна скарга.

Ухвала суду може бути оскаржена в 15-денний строк з дня її проголошення до Миколаївського апеляційного суду.

СУДДЯ: Ж.П. ПАВЛОВА