Справа № 304/1079/18
Провадження № 2/304/21/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2019 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Ганька І. І.,

за участі секретаря судового засідання - Соханич Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 304/1079/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей,-

В С Т А Н О В И В:

позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 10 листопада 2001 року з відповідачем зареєструвала шлюб у виконавчому комітеті Тур`є-Полянської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис № 10. Від даного шлюбу у них народилося троє дітей, а саме сини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають із нею та повністю перебувають на її утриманні. Однак, подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні характери, погляди на сімейне життя та часте зловживання відповідачем спиртними напоями, внаслідок чого він вдома затівав сварки, скандали і вчиняв насильство над нею. За таких обставин близько восьми місяців тому була змушена переїхати з дітьми на орендовану квартиру. Оскільки вона втратила до чоловіка почуття любові та поваги, тому просить їх шлюб розірвати, дітей залишити на подальше виховання та проживання при ній. Після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище « ОСОБА_1 ».

Ухвалою суду від 13 листопада 2018 року подружжю ОСОБА_1 надано строк для примирення терміном до 13 грудня 2018 року, провадження у справі до закінчення визначеного судом строку для примирення зупинено.

Ухвалою суду від 13 грудня 2018 року у зв`язку з спливом визначеного судом строку на примирення провадження у даній справі поновлено та призначено судове засідання.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Турецька Є.А. не з`явилися, однак остання подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без їх участі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Муругов В.О. у судове засідання також не з`явилися, останній подав заяву, в якій просив розгляд справи провести без їх участі, щодо розірвання шлюбу не заперечив, позовні вимоги в частині визначення місця проживання дітей просив задовольнити частково - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишити на подальше виховання і проживання при матері ОСОБА_1 , а сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - при батькові ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 10 листопада 2001 року у виконавчому комітеті Тур`є-Полянської сільської ради Перечинського району Закарпатської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис № 10 (а. с. 9). Від даного шлюбу у них народилося троє дітей, а саме сини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 6-8).

Також встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні характери та розходження поглядів на шлюб і сім`ю. Питання розірвання шлюбу сторонами обдумане, відповідач позовні вимоги в цій частині визнав, строк для примирення, наданий подружжю, результатів не дав.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них та інтересам їх дітей, відповідач позов у цій частині визнав, тому суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати.

Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

За таких обставин, враховуючи, що позивач у зв`язку з реєстрацією шлюбу з ОСОБА_2 змінила своє прізвище, тому після розірвання шлюбу має право відновити своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_1 ».

Що стосується визначення місця проживання дітей, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, нормами чинного цивільного законодавства, зокрема главою 4 підрозділу 1 розділу 2 ЦК України, визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років є малолітньою особою (ст. 31 ЦК України), а фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років є неповнолітньою особою (ст. 32 ЦК України).

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. (ч. 4 ст. 29 ЦК України).

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом (ч. 3 ст. 29 ЦК України).

Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч. 2 ст. 29 ЦК України).

Вказані норми кореспондуються із нормами СК України.

Статтею 161 СК України визначено порядок вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини.

При цьому, в ч. 3 ст. 160 СК України закріплено, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Як вбачається з п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

З матеріалів справи встановлено, що донька ОСОБА_2 і ОСОБА_1 - ОСОБА_5 є малолітньою, син сторін ОСОБА_3 - неповнолітнім, а ще один їх син ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 досяг чотирнадцятирічного віку та з цього часу втратив статус малолітньої дитини.

Таким чином, пред`явлення до суду вимоги одним із батьків щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини не передбачено нормами чинного законодавства, а тому суд вважає, що в задоволенні позовної вимоги про визначення місця проживання неповнолітніх дітей слід відмовити за безпідставністю її пред`явлення до суду, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на момент ухвалення рішення у справі досягли чотирнадцятирічного віку, а відтак їм належить право самостійно обирати місце свого проживання.

Аналогічний висновок щодо застосування відповідних норм права викладений у постанові Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, враховуючи, що малолітня ОСОБА_5 на момент ухвалення рішення не досягла десятирічного віку, проживає із своєю мамою, позивачем ОСОБА_1 , яка просить залишити доньку на подальше утримання при ній, проти чого не заперечує відповідач, тому у цій частині позовна заява може бути задоволена судом.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст. 141 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. 51 Конституції України, ст. ст. 24, 105, 110, 112, 113, 160, 161 СК України, ст. ст. 29, 31, 32 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-83, 141, 206 ч. 4, 258-259, 263 ч. 4, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей - задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), зареєстрований у виконавчому комітеті Тур`є-Полянської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 10 листопада 2001 року, актовий запис № 10 - розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 відновити дошлюбне прізвище « ОСОБА_1 ».

Дитину, а саме доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишити проживати при матері - ОСОБА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Головуючий: Ганько І. І.