Справа №295/6729/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2019 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

Головуючого судді: Ведмідь Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Бойченко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із указаним позовом, в якому просив визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, та порушує право на недоторканість ділової репутації ОСОБА_1 інформацію, поширену ОСОБА_2 в заяві від 25.04.2018 року на імя ОСОБА_1, де адресатом для надсилання копії даної заяви зазначено керівника апарату Житомирського апеляційного адміністративного суду ОСОБА_3 «Ваші неодноразові вимоги щодо притягнення мене до відповідальності та звільнення з роботи, поширення "компромату", зумовлені лише вимаганням з мене коштів» та зобов'язати відповідача спростувати недостовірну негативну інформацію про ОСОБА_1, яку він поширив в своїй заяві від 25 квітня 2018 року на ім'я позивача, де адресатом для надсилання копії цієї заяви зазначено керівника апарату Житомирського апеляційного адміністративного суду ОСОБА_3: «Ваші неодноразові вимоги щодо притягнення мене до відповідальності та звільнення з роботи, поширення "компромату", зумовлені лише вимаганням з мене коштів», у той же спосіб, у який вона була поширена і перед тими ж людьми, перед якими вона була поширена, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6000,00 грн. моральної шкоди, стягнути з відповідача судові витрати.

Позов умотивовано тим, що відповідач звернувся до Житомирського апеляційного адміністративного суду шляхом подання заяви у електронному вигляді на офіційну електрону адресу суду, у якій виклав недостовірну негативну інформацію, а саме вислів «поширення «компромату» зумовлені лише вимаганням з мене коштів», чим порушив немайнові права позивача на честь та гідність і ділову репутацію. Позивач вважає, що заява має для нього негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення ним вимог чинного законодавства України та прийнятих у суспільстві принципів моралі, етики, тощо, та такою, що на його переконання, порушує його немайнові права, також стосується конкретних фактів, обовязок доказування яких покладається на відповідача та є недостовірною.

Позивач вважає, що внаслідок вказаних порушень його прав, він має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки серед необмеженого кола осіб відповідачем поширено недостовірну інформацію, що містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі, а саме вчинення позивачем кримінально карного діяння.

04.10.2018 року позивач подав до суду заяву про долучення документів до матеріалів справи, а саме знімку екрану (скріншоту) з відображенням інформації програми для розсилання електронної пошти.

15.01.2019 року позивачем подано до суду заяву, в якій просить долучити до матеріалів справи копію інформації відповідно до записів в амбулаторній картці №64-1112, про звернення 04.05.2018 року до лікаря загальної практики ОСОБА_4 з поганим самопочуттям, а саме безсонням протягом останніх двох ночей, викликане з приводу отримання листа з Житомирського суду від ОСОБА_2

Відповідач відзив не подав, про наявність поважних причин, які перешкоджають його подачі, суд не повідомлено, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Позивач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи провести за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі та наполягає на його задоволенні.

Відповідач у судове засідання не зявився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним, причини неявки суду не повідомив, правом подання відзиву не скористався, інших заяв, клопотань, суду не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 13 ЦПК України розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст.ст. 3, 28).

Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

У відповідності до положень ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

За правилами ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь.

Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Під поширенням інформації слід розуміти повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 12 ЦПК позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено саме його особисті немайнові права. Суб'єктивна думка про характер цих відомостей (впевненість у тому, що вони відповідають дійсності) виключає відповідальність за їх поширення.

Також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Судом встановлено, що 25.04.2018 року відповідач направив у електронному вигляді на електрону адресу ОСОБА_1 та Житомирського апеляційного адміністративного суду листа, у якому вказав, зокрема, що неодноразові вимоги ОСОБА_1 щодо притягнення до відповідальності ОСОБА_5 та звільнення з роботи, поширення «компромату» зумовлені лише вимаганням з нього коштів (а.с. 6).

Звертаючись до суду з наведеним позовом, ОСОБА_1, як на доказ викладеного в позовній заяві, посилався на вказану заяву ОСОБА_2, що адресована позивачу з надсиланням копії цієї заяви керівнику апарату Житомирського апеляційного адміністративного суду ОСОБА_3

Тобто, судом встановлено, що мало місце поширення інформації в листі, більше як одній людині, крім того зі змісту листа відповідач вказав, що дії позивача мають ознаки складу кримінального правопорушення та попросив відповідного реагування, а також вчинити певні дії попередити відповідача про вжиті заходи.

Аналізуючи наведені докази суд зазначає, що відомості, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію повинні містити інформацію щодо конкретних фактів поведінки певної особи або конкретних обставин її життя; стосуватися певної сфери життя чи діяльності громадянина або організації, а саме інтимної сфери, професійної діяльності; містити загальну оцінку поведінки особи або конкретних обставин такої поведінки.

Одним із елементів юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності, ділової репутації, крім інших є поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач не скористався своїм правом подати відзив та не надати докази достовірності інформації та доказів на спростування доводів, викладених позивачем у позовній заяві.

Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Окрім того, як роз'яснено у п.п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Верховний Суд України наголосив на тому, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а відповідно до ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997).

Свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 Європейської Конвенції з прав людини застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе демократичне суспільство. Як передбачено в статті 10 Конвенції, ця свобода має винятки, які, проте, повинні чітко тлумачитись, та потреба в таких обмеженнях має бути переконливо встановлена (рішення від 23.09.1994 у справі Jersild v. Denmark, рішення у справі Janowski v. Poland, рішення від 25.11.1999 у справі Nilsen &aор; Johnsen v. Norway, рішення від 29.02.2000 у справі Fuentes Bobo v. Spain, рішення від 10.08.2006 у справі Ляшко проти України).

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання недостовірною негативну інформацію поширену в листі ОСОБА_6 від 25.04.2018 року надісланого на електронну адресу ОСОБА_1 та Житомирського апеляційного адміністративного є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивачем доведено, що викладена інформація, що безпосередньо стосується позивача, порочить його честь, гідність та ділову репутацію, являється негативною та недостовірною, а відповідач своїм право спростувати позовні вимоги не скористався.

Відповідно до статей 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Виходячи з предмету позову, позивачем заявлено вимоги щодо покладання обов'язку на відповідача спростувати недостовірну інформацію, про ОСОБА_1, яку він поширив в своїй заяві від 25 квітня 2018 року на ім'я позивача, де адресатом для надсилання копії цієї заяви зазначено керівника апарату Житомирського апеляційного адміністративного суду ОСОБА_3: «Ваші неодноразові вимоги щодо притягнення мене до відповідальності та звільнення з роботи, поширення "компромату", зумовлені лише вимаганням з мене коштів», у той же спосіб, у який вона була поширена і перед тими ж людьми, перед якими вона була поширена, враховуючи викладене та норми ст. 94, 277 ЦК України, суд дійшов висновку про те, що в цій частині позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Зазначена правова норма встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки, моральної (немайнової) шкоди, причинного зв'язку та вина завдавача.

Відшкодування моральної(немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування шкоди, а також з урахуванням інших обставин, як мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Виходячи з положень ст. 280 Цивільного кодексу України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Як роз'яснено у п. 3 та п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Заподіяння позивачу моральної шкоди також є предметом доказування та має бути підтверджена позивачем належними та допустимими доказами відповідно до положень ст. 76-81 ЦПК України.

В обґрунтування позовної вимоги про стягнення моральної шкоди позивачем зазначено, що відповідачем було завдано моральної шкоди позивачу шляхом поширення недостовірної інформації щодо нього, яка полягає у порушенні права на повагу до честі, гідності та ділової репутації. На підтвердження отримання моральної шкоди позивач надав копію листа Комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Житомирської міської ради № 7-із від 09.11.2018 року, з якого вбачається, що відповідно до записів з амбулаторної картки, ОСОБА_1 звернувся до лікаря із загальним самопочуттям, а саме безсонням протягом останніх двох ночей, яке було викликано з приводу отримання листа з Житомирського суду від ОСОБА_2

Однак, суд критично відноситься до тверджень позивача про завдання йому моральної шкоди, оскільки завдання позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача не знайшли свого підтвердження, позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в його заподіянні, позивачем не було доведено того, що внаслідок дій відповідача він поніс втрати немайнового характеру, надана позивачем копія листа містить лише посилання позивача на те, що він ввжає, що безсоння було викликане саме через дії відповідача, однак не містить однозначного висновку щодо причинного зв'язку між самопочуттям позивача та діями відповідача, тому позовна заява у частині вимог про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Крім того, відповідно до до ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у сумі 704,80 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 28, 34, 40, 297, 299, 277 ЦК України, ст.ст. 1, 30 Закону України «Про інформацію», та ст.ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13, 76, 81, 83, 84, 89, 95, 258, 259, 261, 263-266, 273, 274-279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, та порушує право на недоторканість ділової репутації ОСОБА_1 інформацію поширену ОСОБА_2 в заяві від 25.04.2018 року на імя ОСОБА_1, де адресатом для надсилання копії даної заяви зазначено керівника апарату Житомирського апеляційного адміністративного суду ОСОБА_3, а саме: «Ваші неодноразові вимоги щодо притягнення мене до відповідальності та звільнення з роботи, поширення «компромату» зумовлені лише вимаганням з мене коштів».

Зобовязати відповідача ОСОБА_2 спростувати недостовірну інформацію про позивача ОСОБА_1, яку він поширив в своїй заяві від 25.04.2018 року на імя позивача, де адресатом для надсилання копії даної заяви зазначено керівника апарату Житомирського апеляційного адміністративного суду ОСОБА_3, а саме: «Ваші неодноразові вимоги щодо притягнення мене до відповідальності та звільнення з роботи, поширення «компромату» зумовлені лише вимаганням з мене коштів», у той же спосіб і перед тими ж людьми у який вона була поширена.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у сумі 704,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково в строки визначені ст. 354 ЦПК України до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 ч. 1 Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Богунський районний суд м. Житомира.

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП: НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Повний текст рішення складено 25.02.2019 року

Суддя Н.В. Ведмідь