Справа № 203/824/19
УХВАЛА

04 березня 2019 року суддя Кіровського районного суду м.Дніпропетровська Казак С.Ю., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Ухвалою від 04.03.2019 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадженні у справі.

Одночасно з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просив накласти арешт на зареєстроване за відповідачкою спірне майно квартиру АДРЕСА_1 та транспортний засіб SUBARU FORESTER, д/н НОМЕР_1.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, ч.1 ст.152 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з предявленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно ч.ч.1,6 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Види забезпечення позову визначені ст.150 ЦПК України. Зокрема, п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України встановлено, що позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до розяснень наданих в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

З позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено вимоги про визнання права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, поділ спільного з відповідачкою сумісного майна, шляхом визнання права власності на Ѕ частину зазначеної вище квартири за ним та Ѕ частину за відповідачкою; визнання за відповідачкою права власності на транспортний засіб SUBARU FORESTER, д/н НОМЕР_1, а також визнання за позивачем права власності на житловий будинок по пров.Жовтневому,9 в с.Могилів Царичанського району Дніпропетровської області.

З наданого до заяви про забезпечення позову свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу SUBARU FORESTER, д/н НОМЕР_1 вбачається, що останній було зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_2 19.11.2010 року.

Проте, останнє не є свідченням належності відповідачі вказаного транспортного засобу на момент звернення до суду з позовом за минуванням більше ніж восьми років.

Крім того, суд враховує, що в своєму позові позивач в прядку поділу майна просить визнати право власності на зазначений вище автомобіль саме за відповідачкою.

А тому відсутні підстави вважати, що не вжиття заходів забезпечення позову в частині накладення арешту на автомобіль ускладнить або зробить неможливим виконання рішення та дотримання прав позивача за захистом яких він звернувся до суду.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої станом на 21.01.2019 року вбачається, що за відповідачка є власником спірної квартири АДРЕСА_1.

За вказаних вище обставин, враховуючи наявний спір між сторонами щодо права спільної сумісної власності на цю квартиру, яка на теперішній час зареєстрована за відповідачкою, суд погоджується з доводами позивача щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на вказане спірне нерухоме майно, оскільки подальше відчуження останнього на користь інших осіб, потягнене за собою необхідність залучення до участі у справі останніх, ускладнить та затягне розгляд справи, унеможливить реалізацію обраного позивачем способу захисту порушеного права в разі можливого задоволення позову в частині визнання права власності на частину спірного майна.

Поряд з цим, враховуючи заявлення позивачем вимог про визнання права власності на Ѕ частину спірної квартири, суд вважає, що належним та спірним заходом забезпечення позову буде накладення арешту на Ѕ частину вказаного майна.

При цьому, суд враховує положення п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України та розяснення п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» щодо можливості забезпечення позову майнового характеру шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Крім того, суд приймає до уваги, що накладення арешту на частину спірну квартиру не призведе до завдання збитків відповідачці, як власнику майна, не позбавить її право вільного користування останнім, а тому суд також не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення.

В іншій частині в задоволенні заяви позивача суд вважає за необхідне відмовити за необґрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149,150,152,153,258-260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 (49000, м.Дніпро, пр.Олександра Поля,42а/143, РНОКПП НОМЕР_2) про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на нерухоме майно Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер обєкту нерухомого майна 5825215), право власності на яку зареєстроване за відповідачкою ОСОБА_2 (49000, м.Дніпро, пр.Олександра Поля,42а/143, РНОКПП НОМЕР_3).

В іншій частині в задоволенні заяви відмовити.

Зустрічне забезпечення не застосовувати.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення (підписання), якщо інше не передбачено ЦПК України та може бути оскарження учасниками справи шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення (підписання).

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження.

Строк предявлення ухвали для виконання три роки до 04 березня 2022 року.

Суддя С.Ю.Казак