Справа № 362/741/18
Провадження № 2/362/267/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2019 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого- судді Кравченко Л.М.,

за участі: секретарів судового засідання Шаблій Т.С., Яренко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Обгрунтовуючи позов, позивач зазначила, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 01.05.1975 року по 13.12.2017 року. Однак, більше року тому відповідач залишив позивача та фактично утворив нову сімю, після чого подав на розлучення. В період шлюбних відносин, а саме 03.02.1992 року подружжя придбало житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по вул. Молодіжна, 4 в с. Тростинка, Васильківського району Київської області, право власності на який було оформлено на відповідача. Позивач вказує, що фактично вищевказаний будинок було зароблений нею, так як на той час вона працювала в колгоспі імені Шевченка в с. Тростинка, однак через моральі переконання вона не заперечувала щодо оформлення будинку на відповідача як на голову родини.01.10.2012 року на підставі рішення Тростинської сільської ради від 02.06.2008 року № 488 відповдач, як власник бдинку, приватизував земельну ділянку площею 0,2500 га під спірним будинком для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:020:0021 та отримав державний акт про право власності на земельну ділянку.

У звязку з зазначеним, позивач просить суд визнати житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами що розташований по вул. Молодіжна, 4 в с. Тростинка, Васильківського району Київської області спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і провести його поділ в рівних частинах,визнавши за нею право власносі на Ѕ частину спірного житлового будинку та на 1/2 частину земельної ділянки, на якій він розташований, а інші частини нерухомого майна залишити у власності відповідача.

Ухвалою суду від 07.03.2018 року було відкрито провадження по справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідач, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 178 ЦПК, 24.07.2018 року подав до суду відзив на позов, в якому вимоги позову визнав та просив суд їх задовольнити, пояснившим, що він не має наміру продавати спірний будинок, оскільки це єдине його житло, позивачка вводить суд в оману, що ніби саме вона фактично заробила кошти на придбання будинку, оскільки він також з 1984 року по 2007 рік працював в колгоспі імені Шевченка в с. Тростинка та позивачка не намагалася здійснити досудове врегулювання спору, а саме укласти договір про поділ житлового буинку в нотаріуса.

Позивач відповіді на відзив не надала.

Сторони по справі в судове засідання не зявились. Від представника позивача ОСОБА_3 до суду надійшла заява, в якій остання просить проводити розгляд справи без її участі.

Від представника відповідача ОСОБА_4 також надійшла заява, в якій вона просить проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В звязку з цим, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа розглянута за відсутності сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Судом достовірно встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.05.1975 р., який рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21.11.2017 року було розірвано.

03.02.1992 року, тобто в період перебування сторін у шлюбі, згідно договору купівлі-продажу було придбано житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по вул. Молодіжна, 4 в с. Тростинка, Васильківського району Київської області, який зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2

Згідно технічного пасорту на спірний житловий будинок вбачається, що він має загальну площу 94 кв.м., з яких жтитлова площа 64,2 кв.м., підсобні приміщення 30,5 кв.м.

Згідно висновку про вартість майна від 09.02.2018 року, проведеного Цетром нерухомості та оцінки «Актив Інвест» оціночна вартість Ѕ частини домоволодіння за адресою: вул. Молодіжна, 4 с. Тростинка, Васильківського району Київської області становить 63 923 грн.

В свою чергу згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 152607 від 28.08.2012 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 на підставі рішення Тростинської сільської ради № 488 від 02.06.2008 року отримав у власність земельну ділянку площею 0,2500 га.

Згідно висновку про вартість майна від 20.01.2018 року, проведеного Центром нерухомості та оцінки «Актив Інвест» оціночна вартість Ѕ частини земельної ділянки за адресою: вул. Молодіжна, 4 в с. Тростинка, Васильківського району Київської області становить 37790 грн.

Таким чином, в ході судового розгляду справи встановлено, що спірний житловий будинок був придбаний в період шлюбу між сторонами, а джерелом отримання коштів на його придбання є спільна праця подружжя в колгоспі імені Шевченка в с. Тростинка.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма ст.368 ЦК України.

Згідно ст. ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За змістом ст.ст.69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до роз'ярень викладених в абз. 1 п. 22, абз. 1 п. 23, абз. 1 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60,69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.2, ч.3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

В силу вимог ч. 1 ст. 120 Земелного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди (ч. 4 ст. 120 ЗК України).

Відповідно до вимог п. 18.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодаства при розгляді цивільних спав» Відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то уразі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка немала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин, надавши оцінку заявленим позовним вимогам, оцінивши достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності та враховуючи, що відповідач визнав позов, а спірний житловий будинок було придбано під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, суд вважає, що в порядку поділу спільного майна подружжя необхідно визнати за позивачем право власності на 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по вул. Молодіжна, 4 в с. Тростинка, Васильківського району Київської області.

При цьому, беручи до уваги, що вищевказаний житловий будинок, що є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу, розташований на земельній ділянці за тією ж адресою, суд вважає за необхідне виділити позивачу частину земельної ділянки, яка пропорційна розміру частки права власності в спільному майні будинку, тобто Ѕ частину.

Іншу частину житлового будинку та земельної ділянки залишити у власності відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 61, 63, 69, ст.70, ст.71 СК України,ст.ст. 120 ЗК України, ст.ст. 372,377 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 76, 77, 80, 81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по вул. Молодіжна, 4 с. Тростинка, Васильківського району Київської області спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1»ю Іванівною право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по вул. Молодіжна, 4 с. Тростинка, Васильківського району Київської області.

Визнати за ОСОБА_1»ю Іванівною право власності на 1/2 частинуземельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, заальною площею 0,2500 га, кадастровий носер :01:020:0021, що розташована по вул. Молодіжна, 4 с. Тростинка, Васильківського району Київської області.

Іншу частину житлового будинку та земельної ділянки залишити у власності відповідача.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Л.М.Кравченко