н/п 4-с/490/10/2019 Справа № 490/2741/13-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
УХВАЛА

іменем України

21 лютого 2019 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі :

головуючого судді Гуденко О.А.,

при секретарі Кваша С.О.,

за участю представника скаржника -ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_2 на дії та бездіяльність державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області, -

ВСТАНОВИВ:

26 січня 2019 року стягувач звернувся до суду із скаргою, в якій просить суд визнати неправомірними дії Центрального ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області під час виконання ухвали суду від 20.09.2018 року про скасувння рішення-повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу та зобов'язання прийняти до виконання виконавчий лист №490/2741/13 від 14.06.2013 р. до виконання без сплати авансового внеску; визнати неправомірною бездіяльність Центрального ВДВС м. Миколаїв під час відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача від 17.12.2018 року .

В обгрунтування сскарги посиається на невиконання державним виконавцем вимог ухвалисуду від 20.09.2018 року, а саме взагалі неприйняття її до виконання та відмову відновити виконавче провадження, а аткож на бездяльність державного виконавця, яка поялягає у тому, що навіть за заявою стягувача від 17 грудня 2018 року виконавче провадження відкрито лише 09 січня 2019 рорку, тобто з порушенням строків, передбачеих ЗУ "Про виконавче провадження".

Зазначає, що постанову про відкриття провадження від 09.01.2019 року ним отримано особисто 17 січня 2019 року, отже строк на її оскарження до суду ним не пропущено.

Представник скаржника у судовому засіданні вимоги скарги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Державний виконавець в судове засідання не з'явився ,не надав суду заперечення, про причини неявки суд не повідомив.

Вислухавши пояснення представника скаржника, вивчивши доводи скарги, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлене наступне.

Рішенням (заочне) Центрального районного суду м.Миколаєва від 25 квітня 2013 року стягнуто з Кредитної спілки Крединий Альянс на користь ОСОБА_2 суму внеску за договором по залученню внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок № 18 від 30 квітня 2009 року в сумі 36 679 (тридцять шість тисяч шістсот сімдесят девять) грн. 45 коп., з яких: грошовий внесок 25000 грн. 00 коп., нараховані та несплачені відсотки 11 679 грн. 45 коп. Стягнуто з Кредитної спілки "Кредитний Альянс" на користь держави судовий збір у розмірі 366 грн. 79 коп.12.06.2013 року Центральним районним судом м. Миколаєва було видано виконавчий лист.

10 жовтня 2013 року ОСОБА_2 вперше звернувся до Центрального ВДВС ММУЮ в Миколаївській області з заявою про відкриття виконавчого провадження провадження.

11.06.2018 року головним державним виконавцем Центрального ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_3 винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки стягувач не надав на підтвердження сплати авансованого внеску.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 20 вересня 2018 року скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області про повернення виконавчого документу стягувачу було задоволено .

Скасовано повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання головного державного виконавця Центрального Відділу ДВС м.Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області від 11.06.2018 року з примусового виконання виконавчого листа № 490/2741/13-ц, виданий Центральним районним судом м. Миколаєва 14.06.2013 року.

Визнано неправомірною бездіяльність Центрального ВДВС м.Миколаєва під час прийняття заяви ОСОБА_2 від 16 травня 2018 року про примусове виконання рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 25.04.2013 року на підставі виконавчого листа № 490/2741/13-ц , виданого 14.06.2013 року.

Згідно матеріаліва справи, 18 жовтня 2018 року копія вказаної ухвали суду доставлена кур'єром суду до Центрального ВДВС.

Як зазначає заявник, оскільки жодних дій щодо відновлення провадження державний виконавець не вчиняв, і взагалі пояснив. що без заяви стягувача поновлювати виконавче провадження не буде, 17.12.2018 року стягувач подав заяву про відкриття виконавчого провадження , яка отримана Центральним ВДВС 20.12.2018 року.( пр ощо свідчить зворотнє поштове повідомлення) . До заяви було додано оригінал виконавчого листа.

09.01.2019 року головним державним виконавцем Центрального ВДВС ОСОБА_3 винесена Постанова про відкриття викоонавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 490/2741/13-ц від 14.06.2013 року.

В силу ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4,5 ЦПК України кожен може звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав та свобод у спосіб, передбачений законом.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права , суд розглядає справим відповідно до Конституції України, законів України , міднародних договорів, згода на обовязковістиь яких надана Верховною Радою України, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобож 1950 року і протоколи до неї, та практику Європейского суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно ч.5 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обовязок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до вимог ст. 41 ЗУ "про виконавче провадження" , у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобовязані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження предявити його до виконання.

У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобовязалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невідємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Пілотним рішенням Європейського суду з прав людини ОСОБА_4 проти України державу було зобовязано запровадити ефективний засіб юридичного захисту, який би забезпечив адекватний та достатній захист від невиконання або затримки у виконанні рішень національного суду, за виконання якого вона несе відповідальність відповідно до принципів, встановлених практикою Європейського суду з прав людини. Для цього Україні був наданий рік, а потім ще півроку. На виконання зазначеного рішення Міністерством юстиції було розроблено проект Закону України «Про гарантії держави щодо виконання рішень суду», який 14 січня 2011 року урядом подано на розгляд Верховної Ради України.

Відповідно до положень Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі Конвенція), право доступу до суду, що гарантується статтею 6§1, передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи. Так як у разі невиконання рішення концепція «захисту прав судом» не працює. Суд зазначив, що право за судовий захист, яке гарантується статтею 6§1 може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обовязкове судове рішення залишалось не виконуваним на шкоду однієї із сторін. Доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необґрунтованих затримок. На виконавчі процедури може впливати складність виконавчих процедур, поведінка особи-стягувача, поведінка компетентних державних органів та обсяг призначеної до стягнення суми (майна).

Євросуд зазначив, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Що стосується вимог скарги про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця щодо не поновлення виконавчого провадження після скасування судом рішення державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу, то суд, враховуючи вимоги ч.2 ст. 41 ЗУ "Про виконавче провадження" , не вбачає підстав для задволення цих вимог, оскільки заявником не надано доказів того, що з часу надходження ухвали суду від 20.09.2018 року, а саме протягом місяця з 18 жовтня 2018 року ним було пред'явлено до виконання оригінал виконавчого листа, який був повернутий стягувачу.

В обгрунтування своїх заперечень суб'єкт оскарження не надав матеріали виконавчого провадження, незважаючи на запит суду, не надав витягу з реєстру виконавчих дій-Системи виконавчого провадження , отже не спростував твердження заявника щодо бездіяльності своїх дій при прийнятті заяви стягувача про вілдкриття виконавчого провадження.

Так , матеріалами скарги підтверджується, що заява про відкриття виконавчого провадження була отримана Центральним ВДВС 20 грудня 2018 року , а постанова про відкриття виконавчого провадження була прийнята лише 09 січня 2019 року , тобто з порушенням строків, встановлених ст. 26 ЗУ "Про виконавче провадження" ( наступного робочого дня ).

За такого, скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись вимогами ст.ст. 447-452 ЦПК України , -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області - задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Центрального ВДВС м.Миколаєва під час прийняття заяви ОСОБА_2 від 17 грудня 2018 року про примусове виконання рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 25.04.2013 року на підставі виконавчого листа № 490/2741/13-ц , виданого 14.06.2013 року.

У задоволенні вимог скарги про визнання неправомірними дій під час виконання ухвали суду від 20 вересня 2018 року - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом пятнадцяти днів з дня отримання сторонами повного тексту ухвали до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя Гуденко О.А.