ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2019 року м. Київ

справа № 755/3157/17

провадження № 22-ц/824/3186/19

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Аверковій А.І.

сторони :

позивач - ОСОБА_1(відповідач за зустрічним позовом)

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (позивач за зустрічним позовом)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 листопада 2018 року у складі судді Арапіної Н.Є., повний текст складений 29.11.2018 року,

встановив:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Порше Лізинг України» та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив застосувати реституцію та привести сторони у положення, що існувало до підписання договору, стягнувши з відповідача 302 678, 32 грн.

Позов мотивований тим, що 04 лютого 2014 року між сторонами було укладено договір про фінансовий лізинг № 00009437, проте рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 квітня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 20 вересня 2016 року, встановлено нікчемність спірного правочину, тому просив позов задовольнити.

У липні 2017 року ТОВ «Порше Лізинг України» звернувся до ОСОБА_1 з зустрічною позовною заявою, в якій просив стягнути з останнього грошові кошти у розмірі 307 514,67 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 липня 2017 року зустрічна позовна заява ТОВ «Порше Лізинг України» була прийнята судом до спільного розгляду із первісною позовною заявою.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 04 лютого 2014 року між сторонами було укладено договір про фінансовий лізинг, відповідно до умов якого ТОВ зобов'язався передати ОСОБА_1 транспортний засіб типу VW Caddy GP Kombi 1.6 L TDI, 2013 року випуску, а останній зобов'язався прийняти об'єкт лізингу та сплатити суму коштів за договором. Вартість об'єкту лізингу, яка погоджена сторонами, становить еквівалент 26 828,57 доларів США. Відповідно до звіту № 818 про оцінку транспортного засобу станом на 25 вересня 2015 року ринкова вартість транспортного засобу типу, становить 322 240,86 грн., що еквівалентно 15 012,76 дол. США. Отже, за період користування ОСОБА_1 транспортним засобом його вартість зменшилася та становить 11 815,81 дол. США, що еквівалентно 307 514,67 грн., тому просив стягнути цю суму з відповідача.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Порше Лізинг Україна" грошові кошти у розмірі 127 174, 59 грн.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ТОВ "Порше Лізинг Україна" відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ "Порше Лізинг Україна" просить скасувати рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позов товариства задовольнити, а в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги товариство зазначає, що згідно оскаржуваного судового рішення відбулося повернення позивача у первісний стан, що існував до укладення договору, натомість апелянта у первісний стан повернуто не було, оскільки йому було повернуто транспортний засіб, що перебував у користуванні. Крім того, ОСОБА_1 належним чином був ознайомлений зі всіма умовами договору, порядком сплати лізингових платежів та відповідальності у випадку порушення умов договору ще з 04 лютого 2014 року під час підписання договору, однак звернувся до суду з позовом 21 лютого 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності, тому позов не підлягає задоволенню.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що про нікчемність договору фінансового лізингу він дізнався з рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області, яким і було встановлено нікчемність спірного правочину.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ТОВ "Порше Лізинг Україна" підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав.

Представник ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції вважав, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 04.02.2014 року між ОСОБА_1 (лізингоодержувачем) та ТОВ «Порше Лізинг Україна» (лізингодавцем) було укладено договір фінансового лізингу № 00009437, згідно якого ТОВ «Порше мобіліті» передав ОСОБА_1 у фінансовий лізинг автомобіль марки VW Caddy GP Kombi 1.6 L TDI, 2013 року випуску, вартість якого згідно акту прийому передачі від 10.02.2014 року до вказаного договору лізингу складала 234 749,99 грн. (а.с.39,57 т.1)

Цим договором встановлено вартість об'єкту лізингу в розмірі, що еквівалентна 26 828,57 дол. США, сплату авансового внеску - еквівалент 4 024,29 дол. США, обсяг фінансування - еквівалент 22 804,28 дол. США, визначено строк лізингу в обсязі 60 місяців та встановлено кількість 60 лізингових платежів, еквівалент лізингового платежу в розмірі 629,03 дол. США та еквівалент адміністративного платежу в розмірі 402,43 дол. США.

В рахунок виконання зобов'язань за вказаним договором, ОСОБА_1 було сплачено ТОВ «Порше Лізинг Україна» кошти у розмірі 127 174,59 грн. що сторонами не заперечується.

Спірний договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи не був нотаріально посвідчений, тому рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13.04.2016 року, яке забрало законної сили встановлено нікчемність цього договору (а.с.8-11т.1).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просив застосувати реституцію та привести сторони у положення, що існувало до підписання договору, посилаючись на нікчемність укладеного між сторонами 04.02.2014 року договору фінансового лізингу.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на пропущення строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Разом з тим, відповідач звернувся з зустрічним позовом, посилаючись на необхідність стягнення фінансових втрат товариства у зв'язку з тим, що товариству був повернутий спірний автомобіль 18.09.2015 року, тому за період користування ОСОБА_1 автомобіля його вартість зменшилася, у зв'язку з чим товариством проведено оцінку майна та відповідно до звіту № 818 про оцінку транспортного засобу від 25 вересня 2015 року, ринкова вартість транспортного засобу типу VW Caddy GP Kombi 1.6 L TDI, 2013 року випуску, шасі № НОМЕР_2, двигун № НОМЕР_1 становить у розмірі 322 240,86 грн., що еквівалентно 15 012,76 доларів США (а.с.105-110, том 1).

Суд не прийняв до уваги заяву відповідача про застосування позовної давності, обґрунтовуючи тим, що початок перебігу позовної давності слід відраховувати з дати рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області, яким встановлено нікчемність спірного правочину - 13 квітня 2016 року.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з визнанням договору лізингу недійсним з моменту укладення, лізингодавець зобов'язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним лізингові платежі на виконання умов договору.

При цьому відмовляючи в задоволенні зустрічного позову товариства, суд не встановив прямих грошових збитків товариства, при порівнянні вартості об'єкту лізингу при укладанні договору фінансового лізингу та при складанні звіту щодо визначення ринкової вартості на момент відшкодування, виходячи з того, що договором не передбачено відшкодування вартості майна при поверненні з використанням грошового еквіваленту в іноземній валюті.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо розгляду первісного позову по суті, але не погоджується з мотивами за яких суд вважав, що позивачем не був пропущений строк загальної позовної давності, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 256, 257, 260 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (статті 251 - 254 ЦК України).

Згідно частинам 1 та 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний договір фінансового лізингу № 00009437 укладено 04.02.2014 року, та в цей же день проведений авансовий внесок, крім того згідно домовленості сторін строк лізінгу починається з дати підписання акту приймання передачі об'єкта лізінгу, а саме 10.02.2014 року автомобіль переданий позивачу ОСОБА_1, тому саме з цього часу починається перебіг позовної давності (а.с.47,57 т.1).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з даною позовною заявою - 21 лютого 2017 року.

Виходячи з таких обставин справи, строк позовної давності за вимогами про визнання правочину недійсним сплив 10 лютого 2017 року.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (частина 1 статей 626 - 629 ЦК України).

Позивач з моменту укладення договору лізингу був обізнаний щодо його умов та тривалий час виконував свої зобов'язання за договором, тому не можна вважати встановленою ту обставину, що він довідався про порушення свого права лише після набрання законної сили судового рішення у іншій справі, яке було ухвалене в межах загального строку позовної давності.

Відповідно до вимог ч.3 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності за вимогами застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.

Як встановлено ч.ч. 2 - 4 статті 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач ТОВ «Порше Лізинг Україна» під час розгляду справи судом першої інстанції подав письмову заяву про застосування строків позовної давності ( а.с. 37 т.1).

Вказані обставини є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі у зв'язку зі спливом загальної позовної давності.

Щодо зустрічного позову ТОВ «Порше Лізинг Україна» судова колегія вважає, що вимоги товариства про стягнення грошових коштів з ОСОБА_1, які обґрунтовані з урахуванням умов договору фінансового лізінгу, який в свою чергу передбачав сплату всіх платежів за цим договором в еквіваленті до дол. США, є безпідставними, оскільки цей договір фінансового лізінгу є нікчемним, що встановлено судовим рішенням.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в повному обсязі з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позовів.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна".

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" судові витрати у розмірі 4 540 грн. 17 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :