ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/1009/19 Доповідач - Щавурська Н.Б.
Категорія - 310000000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Костів О. З., Сташків Б. І.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

з участю сторін - позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 серпня 2019 року, постановлене суддею Братасюком В.М., у цивільній справі № 607/12205/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визначення місця проживання їх малолітньої доньки, 2008 р.н., з батьком, в обґрунтування якого зазначив, що після розірвання його з відповідачем шлюбу, остання 26.07.2017 року самовільно без його згоди змінила місце проживання їх малолітньої дитини, яке зареєстроване з ним у квартирі по АДРЕСА_1 ; чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою; заперечує, щоб дитина жила в квартирі з батьком, хоча ним створені усі необхідні для цього умови; він самостійно виховував і утримував доньку протягом двох років перебування відповідача в місцях позбавлення волі, в той час як, ОСОБА_2 , забравши доньку з постійного місця проживання на найману квартиру створює побудові незручності дитині, порушує її права.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 серпня 2019 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, вважаючи його незаконним, несправедливим, ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що не згоден, щоб донька проживала з матір`ю та наполягає на визначенні місця проживання дитини разом з ним.

Вважає, що мати налаштувала дитину проти нього, а тому пояснення останньої, дані під час судового розгляду, не варто брати до уваги.

Зазначає, що своїми діями ОСОБА_2 створила перешкоди для повернення дитини додому і виключила для нього будь-яку можливість спілкуватися з дочкою, в тому числі й по телефону. На його неодноразові звернення про повернення дитини до її постійного проживання та місця прописки отримував негативну відповідь.

На думку апелянта, проживання доньки разом з ним відповідатиме інтересам дитини, адже він має достатньо часу для її виховання, піклування про неї, організації її часу, шкільного навчання та дозвілля, в той час як матір не має достатнього постійного доходу для матеріального забезпечення умов проживання дитини, мешкає в орендованій квартирі.

Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги і не надано правової оцінки кримінальному минулому ОСОБА_2 , яка була раніше судима, а також тій обставині, що вихованням дитини займався він.

Звертає увагу, що ОСОБА_2 погіршила умови життя доньки, так як до школи тепер доводиться добиратись з інших районів міста.

Також, судом та органом опіки не взято до уваги те, що він проживає у комфортабельній квартирі, яка відповідає всім санітарним нормам і умовам для забезпечення зручності проживання, виховання та утримання доньки. В цій квартирі обладнана дитяча кімната для комфортного перебування дитини. А тому, вважає, що проживання доньки разом з ним буде відповідати інтересам останньої.

Відзив від ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надходив.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Відповідач ОСОБА_2 апеляційної скарги не визнала, вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим, таким, що скасуванню не підлягає. Додатково пояснила, що донька бажає проживати саме з нею, а не з батьком з приводу чого висловила свою думку особисто в судовому засіданні, назвавши причини такого небажання. Вона з 28.07.2016 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, проживає разом з донькою в комфортабельній квартирі, що належить йому. В їх сім`ї немає насильства, дитина добре навчається, а до батька сама не бажає приходити.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши законність оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 28.09.2015 року розірвано. Цим же рішенням відновлено ОСОБА_2 її дошлюбне прізвище " ОСОБА_2 " (а.с. 5).

У шлюбі в сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_5 , 1996 р.н., та донька ОСОБА_6 , 2008 р.н. (а.с. 42).

Малолітня дитина ОСОБА_6 , 2008 р.н., зареєстрована разом з батьком та матір`ю за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 6-7), однак ОСОБА_2 разом з донькою з кінця липня 2016 року фактично проживають в квартирі по АДРЕСА_2 .

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.07.2014 року ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК України та призначене покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, з конфіскацією коштів, одержаних злочинним шляхом та з конфіскацією майна, крім житла. Звільнено ОСОБА_2 від призначеного основного покарання на підставі ЗУ "Про амністію" (а.с. 11-20).

Відповідач ОСОБА_2 займає посаду менеджера з адміністративних питань ТОВ "Розважальний центр "Подоляни", загальна сума її доходу за період з липня 2018 року до грудня 2019 року становить 27490, 08 грн. (119 на звор.) .

Позивач ОСОБА_1 працює у ФОП завідувачем складу. Загальна сума доходу за період з вересня 2018 року до листопада 2018 року становить 10796, 70 грн. (а.с. 119 на звор.)

З інформації ТНВК Школи ліцей № 6 ім. Н. Яремчука від 15.01.2019 року батько дитини ОСОБА_1 участі у вихованні доньки ОСОБА_6 не бере (а.с. 119 на звор.).

Позивач ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки в сумі 15 045, 50 грн. (а.с. 110, 119 на звор.).

15.01.2019 року працівниками служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради спільно з фахівцями ТМЦСССДМ проведене обстеження умов проживання за адресою місця реєстрації ОСОБА_1 і дитини ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 . В ході обстеження було встановлено, що за адресою проживає і зареєстрований батько дитини, дитина та ОСОБА_2 , однак останні фактично в квартирі не живуть. Двокімнатна квартира знаходиться на 1 поверсі чотири поверхового будинку з усіма комунальними зручностями, загальною площею 39, 9 кв.м.. Для ОСОБА_6 виділено окрему кімнату, в якій є шафа для одягу і письмовий стіл, відсутнє спальне місце для дитини (а.с. 119).

16.01.2019 року працівниками служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради спільно з фахівцями ТМЦСССДМ проведене обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_2 . В ході обстеження було встановлено, що за цією адресою проживає мати дитини ОСОБА_2 , вітчим дитини ОСОБА_10 , брат дитини ОСОБА_5 та малолітня ОСОБА_6 , 2008 р.н. Трикімнатна квартира знаходиться на першому поверсі 5-ти поверхового будинку з усіма комунальними зручностями, загальною площею 64, 5 кв. м. Для дитини виділено окрему кімнату, яка облаштована необхідними меблями відповідно віку дитини, наявне окреме спальне місце, є шафа для одягу, письмовий стіл, комп`ютер, наявний сезонний одяг та взуття відповідно віку дитини. Стосунки родинні, доброзичливі (а.с. 119).

Інформація ТМЦСССДМ від 23.01.2019 року № 35 підтверджує той факт, що згідно висновку оцінки потреб сім`ї ОСОБА_2 встановлено, що ОСОБА_2 спроможна виконувати обов`язки з виховання малолітньої доньки ОСОБА_6 та здійснювати за нею догляд (а.с. 119 на звор.).

Інформація ТМЦСССДМ від 23.01.2019 року № 34 підтверджує той факт, що згідно висновку оцінки потреб сім`ї ОСОБА_1 встановлено, що ОСОБА_1 також спроможний виконувати обов`язки з виховання малолітньої доньки ОСОБА_6 та здійснювати за нею догляд (а.с. 119 на звор.).

10.01.2019 року з малолітньою ОСОБА_6 працівниками служби було проведено бесіду, під час якої з`ясовано, що дитина навчається в ТНВК Школа ліцей 6 ім. Н.Яремчука, в 5 класі. Улюблені предмети математика і малювання. Дівчинка проживає разом з мамою, братом та вітчимом. З батьком дитина не бачилася більше двох років. Він їй не телефонує, участі у житті не бере. ОСОБА_6 категорично відмовилася проживати разом з батьком ОСОБА_13 (а.с. 119 на звор.)

Висновком органу опіки та піклування № 172, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради 20.02.2019 року, не рекомендовано визначення місця проживання дитини разом з батьком по АДРЕСА_1 (а.с. 118-119).

У судовому засіданні 26.07.2019 року, з пояснень малолітньої ОСОБА_6 встановлено особисту прихильність дитини до матері, разом з якою вона на даний час проживає, а також те, що дитина ображена на батька за його жорстоке ставлення до неї та матері. ОСОБА_6 категорично відмовилася проживати разом з батьком ОСОБА_13 .

Згідно вимог ст.ст. 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 12 - 15 Конвенції визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою).

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини забезпечується п. 8 ст. 7 СК України та ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", згідно положень яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 161 цього Кодексу, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Враховуючи положення ст. 19 СК України, спори про визначення місця проживання дитини є тією категорією справ, в яких обов`язковим є письмовий висновок органу опіки і піклування.

Стаття 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей зобов`язує суд надати можливість дитині висловити свою думку при вирішенні питань, які її стосуються, і приділяти цій думці належну увагу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року «Савіни проти України» (заява 39948/06). У параграфі 59 цього рішення вказано, що суд також зауважує, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Враховуючи положення ст.ст. 7, 13 СК України, ч. 4 ст. 10 ЦПК України і Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" 2006 року, при розгляді цієї категорії справ суди обов`язково застосовують Конвенцію про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифіковану Україною 27 лютого 1991 року, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, головним критерієм при вирішенні таких справ у першу чергу є інтереси дитини, а вже тільки потім право батьків.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за її згодою, а донька сторін у справі категорично заперечує на визначення місця її проживання разом із батьком, а також - з відсутності виняткових обставин, які б вказували на можливість розлучення дитини з матір`ю.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком міськрайонного суду, виходячи з наступних підстав.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Оцінивши належним чином надані сторонами справи докази, їх аргументи та заперечення, застосувавши положення норм сімейного законодавства України та міжнародного права, дослідивши питання захисту і безпеки малолітньої ОСОБА_6 , 2008 р.н., з точки зору її здорового розвитку, питання стабільності середовища її існування, врахувавши вік дитини і її бажання проживати разом із матір`ю, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини саме з матір`ю.

Що стосується висновку суду в частині невстановлення виняткових обставин, які б вказували на можливість розлучення дитини з матір`ю, як однієї з підстав для відмови в позові, з посиланням при цьому на Декларацію прав дитини від 20 листопада 1959 року, то колегія суддів звертає увагу на те, що остання є актом м`якого права, не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону України "Про міжнародні договори України", а також не містить положень щодо набрання нею чинності, на чому наголошено, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц.

Разом з тим, не зважаючи на визнання колегією суддів зайвим посилання суду першої інстанції на Декларацію прав дитини, як на одну з підстав відмови у позові, таке посилання на кінцевий результат у справі, яким у позові ОСОБА_1 відмовлено, не впливає.

Доводи апеляційної скарги позивача в частині неврахування судом кримінального минулого ОСОБА_2 , колегія суддів не приймає до уваги, оскільки даний факт не свідчить ні про негативне ставлення матері до дитини, ні про наявність підстав для висновку про наявність у діях матері аморальної поведінки, яка б могла зашкодити розвитку дитини.

Відхиляє колегія суддів і доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 . В частині неврахування судом наявності за місцем його проживання обладнаної дитячої кімнати для комфортного перебування в ній доньки, оскільки, як встановлено 15.01.2019 року працівниками служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради спільно з фахівцями ТМЦСССДМ в ході обстеження умов проживання за адресою по АДРЕСА_1 в кімнаті, про яку говорить позивач, відсутнє спальне місце для дитини.

Не заслуговують на увагу й доводи апелянта про те, що перебування дитини разом з ним відповідатиме інтересам останньої з посиланням на те, що він має достатньо часу для її виховання, піклування про неї, організації її навчання та дозвілля, оскільки з метою з`ясування найбільш сприятливого оточення для дитини та визначення її місця проживання малолітня ОСОБА_6 була допитана в судовому засіданні 26.07.2019 року та з її пояснень було встановлено, що вона ображена на батька за його жорстоке ставлення до неї і матері, а також встановлено особисту прихильність дитини до матері, разом з якою вона на даний час проживає. ОСОБА_6 категорично відмовилася проживати разом з батьком ОСОБА_13

Що стосується доводів апелянта в частині перешкоджання з боку матері в його спілкуванні з донькою, то з урахуванням тієї обставини, що предметом даного позову не є визначення способів участі батька у вихованні дитини, колегія вказані доводи до уваги не приймає, як такі, що не стосуються предмету доказування в даній справі.

Безпідставними, на думку колегії суддів, є й доводи апеляційної скарги в частині неврахування судом факту реєстрації малолітньої доньки сторін по справі саме з батьком і самовільної зміни матір`ю місця проживання доньки, оскільки сам по собі факт реєстрації дитини за адресою місця проживання батька не дає законних підстав для визначення місця проживання дитини з батьком.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

У відповідності до ч. 1 ст. 374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції в даній справи прийнято з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 35 ч. 1; 259 ч.ч. 1, 2, 6, 8; 374 ч. 1 п. 1; 375 ч. 1; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 ч. 1 п. 1; 390 ч. 1 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 серпня 2019 року - залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах, ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції в особі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 05 листопада 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи