Справа № 473/887/19
УХВАЛА

"27" лютого 2019 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі судді Старжинської О.Є.,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

26.02.2019 року представник позивача ОСОБА_1, яка вказує, що вона є власником житлового будинку №193 по вул. Калиновій в м. Вознесенську, - ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням через не проживання у ньому з часу реєстрації місця проживання, їх місце фактичного проживання невідоме.

В обґрунтування своїх вимог представник позивача не зазначав, в якому статусі перебувають відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 відносно власника житлового будинку ( члени його сімї, знайомі, інше), не вказує дату реєстрації їх місця проживання та детальні обставини вчинення цієї дії позивачем.

Не посилаючись на вимоги правової норми, яка має бути застосована, представник позивача, який є адвокатом, просив позов задовольнити.

Вказана позовна заява за формою та змістом не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, а саме:

- позовна заява містить дві вимоги немайнового характеру, які не оплачені судовим збором в сумі 768,40*2= 1536,80 грн.

- виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги є неповними, а саме: застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном,позивач не зазначає, що вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням має проводитися відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: не зазначено якими правовими нормами врегулюванні відносини між сторонами в житлових правовідносинах в приватному житловому фонді в залежності від статусу відповідачів.

- наявне обґрунтування позову є суперечливим: в одному випадку зазначається про виселення із житлового приміщення, хоч виселення не є предметом позову, в іншому мова йде про тимчасових мешканців та їх виселення з посиланням на ст. 98 ЖК України, яка стосується житлових приміщень державного житлового фонду.

- потрібно зазначити конкретно з якої дати відповідачі зареєстровані в спірному житловому будинку та надати докази їх не проживання: зазначення в позові, що не проживання пояснюється поясненнями позивача за умови клопотання про розгляд справи у її відсутності зазначення є юридичною фікцією. Виходячи з положень ст. 80 ЦПК України, показання єдиного свідка як доказу не є достатнім для встановлення обставин, що мають значення для справи.

Вказані недоліки унеможливлюють відкриття провадження та подальший розгляд цивільної справи.

Згідно ч.ч. 1,2 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог викладений в ст.ст. 175 і 177 цього Кодексу постановлює ухвалу про залишення заяви без руху, де зазначає недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не усуне недоліки заяви, то заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням залишити без руху, надати заявнику строк десять днів з часу отримання ухвали суду для виправлення недоліків.

Розяснити представнику позивача, що у випадку невиконання вимог суду заява буде вважатися неподаною і повернута йому.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: О.Є.Старжинська