Справа № 485/1320/17
Провадження № 2/485/16/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Квєтка І.А.,

секретар судового засідання Шеремет Ю.Є.,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в м.Снігурівка, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку,

встановив:

У серпні 2017 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку.

У позові зазначили, що на підставі нотаріально посвідченого договору міни від 01 квітня 1997 року, укладеного з ОСОБА_4, вони є власниками житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями, що розташований в м.Снігурівка по вул.Веселкова (бувша назва Піонерська), 25.

Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0957 га, яка на підставі державного акту на право приватної власності серії ІV-МК №006991, виданого 25 вересня 1996 року Снігурівською міської радою Миколаївської області, зареєстрованим у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2867, належить ОСОБА_4, яка померла 02 серпня 2009 року.

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є відповідач ОСОБА_5, яка прийняла спадщину, однак на вимогу щодо відчуження земельної ділянки не відповідає.

Посилаючись на те, що на момент укладення договору міни діяла ст.30 Земельного кодексу УРСР, 1990 року, згідно якої до них разом з житловим будинком перейшло й право власності на земельну ділянку для його обслуговування, просять визнати за ними в рівних частках право власності на спірну земельну ділянку.

У судове засідання учасники процесу не з'явилися, про день, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлені належним чином та своєчасно. Від позивачів надійшли заяви про проведення підготовчого засідання в їх відсутність, позовні вимоги підтримали повністю.

Відповідач у судове засідання також не з'явилася, подала суду заяву про слухання справи в її відсутність, позовні вимоги визнала повністю.

Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України суд за результатми підготовчого провадження ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що 01 квітня 1997 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, ОСОБА_2 укладено договір міни, відповідно до умов якого ОСОБА_1, ОСОБА_2 поміняли належну їм квартиру №11, яка знаходиться в жилому будинку №39 по вул.Суворова в м.Снігурівка Миколаївської області на належний ОСОБА_4 жилий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудженнями, який знаходиться в м.Снігурівка Миколаївської області, вул.Піонерська, 25, розташований на земельній ділянці площею 0,0957 га. Вказаний договір міни посвідчений державним нотаріусом Снігурівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 та зареєстрований у реєстрі за №1-283 (а.с.7).

Відповідно до п.7 договору, сторонам роз'яснено наслідки заключення договору міни, у тому числі ст.ст.22, 30 Земельного кодексу України.

Вказаний договір міни зареєстровано у Снігурівській філії Миколаївського МБТІ 06 травня 1997 року та записано в реєстрову книгу за №12-3121 (а.с.11).

Рішенням Снігурівської міської ради Миколаївської області від 21 лютого 2017 року №4 вулицю "Йосифа Сліпого" (колишня назва - Піонерська) перейменовано на вулицю "Веселкова".

Як вбачається з Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-МК №006991, виданого Снігурівською міською радою народних депутатів 25 вересня 1996 року на підставі рішення Виконкому міської Ради народних депутатів №259 від 25 вересня 1996 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2867, земельна ділянка площею 0,0957 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку і господарчих споруд за адресою: м.Снігурівка, вул.Піонерська, 25, на праві приватної власності належить ОСОБА_4 (а.с.16).

02 серпня 2009 року ОСОБА_4 померла в м.Снігурівка Миколаївської області, що підверджується актовим записом про смерть №184 від 05 серпня 2009 року, складеного Снігурівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с.39-40).

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 є її дочка ОСОБА_3, відповідач у справі, яка згідно з копією спадкової справи №578/2009 до майна померлої, реєстр №1-992, 1-993, розпочатої 28 жовтня 2009 року, спадщину прийняла (а.с.50-61).

Позивачами виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж спірної земельної ділянки, розробленої ФОП ОСОБА_8 (а.с.22-25).

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, внесено відомості про державну реєстрацію земельної ділянки під кадастровим номером :39:006:0016, уточнена площа земельної ділянки 0,0920 га, власник ОСОБА_4 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-МК №006991, виданого на підставі рішення органу місцевого самоврядування 25.09.1996 року №259. Державна реєстрація здійснена на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), 18.05.2017; орган, який зареєстрував земельну ділянку - Відділ у Снігурівському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області; дата державної реєстрації земельної ділянки 29.06.2017 (а.с.17-19). Невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель (державному акті) та витязі з Державного земельного кадастру не є помилкою і пояснюється уточненню та зміною методів підрахунку (а.с.20).

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №157789225 право власності на земельну ділянку кадастровим номером :39:006:0016 не зареєстровано, під забороною та в іпотеці земельна ділянка не перебуває.

Відповідно до частин 1,2 ст.78 ЗК України (2001 року) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Поняття земельної ділянки як обєкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно ст.81 ЗК громадяни набувають право власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини.

Згідно положень ч. 1 ст.30 ЗК, яка діяла на час укладення договору міни, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

У постанові від 11 лютого 2015 року Верховний Суд України висловив правову позицію про загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований.

За такого, позивачі є власниками житлового будинку №25 по вул.Веселкова (колишня назва Піонерська), в м.Снігурівка Миколаївської області. Земельна ділянка під вказаним будинком раніше набула ознак об'єкта права власності, однак рахується за померлою на підставі державного акта, у зв"язку з чим позивачі не можуть отримати правовстановлюючий документ на землю у позасудовому порядку.

Власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК).

Відтак, до ОСОБА_1, ОСОБА_2 перейшла земельна ділянка, яка належала померлій ОСОБА_4 в силу закону і на якій розміщено належне їй будинковолодіння. При цьому, те, що позивачі не посвідчили перехід права на землю жодним чином не вплинула на наявність в них права власності на цей об'єкт, оскільки таке посвідчення є лише підтвердженням з боку держави права. Цільове призначення земельної ділянки не змінювалося.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що отримавши право власності на житловий будинок з гоподарськими та побутовими будівлями і спорудами, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули і право власності на земельну ділянку, на якій він розташований, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 81, 263-265, 142, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності в рівних частках на земельну ділянку площею 0,0920 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованого за адресою: Миколаївська область м.Снігурівка, вул.Веселкова, 25, кадастровий номер: :39:006:0016, що належала ОСОБА_4 згідно з державним актом серії ІV-МК №006991, виданого Снігурівською міською радою Миколаївської області 25 вересня 1996 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2867 від 25.09.1996 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Снігурівський районний суд, який відраховується з дати складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення - 27.02.2019 р.

Суддя