П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2019 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 357/16701/13-ц

Номер провадження 22-ц/824/3395/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Андрієнко А.М., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Іваницької О. В.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2015 року, постановлену під головуванням судді Протасова О. М., у справі за заявою ОСОБА_3 про роз'яснення судового рішення, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності та розподіл майна подружжя,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання прав спільної сумісної власності та поділ майна подружжя.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2014 року (а.с.146-148) позов ОСОБА_3 задоволено частково, визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1, а також право власності на Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,0448 га по АДРЕСА_1, наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд. У задоволенні решти вимог - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 7 882 грн. 47 коп. судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15 січня 2015 року (а.с.184-186) апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2014 року - залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року (а.с.205-206) касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 15 січня 2015 року - залишено без змін.

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою про роз'яснення рішення щодо розбіжностей в документах стосовно площі земельної ділянки.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2015 року (а.с.222) роз'яснено рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2014 року в частині розподілу земельної ділянки таким чином, що за ОСОБА_3 визнається право власності на Ѕ частину земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 0,0897 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку) по АДРЕСА_1, у розмірі 0,0448 га.

Не погоджуючись з вищевказаним судовим рішенням, 03 січня 2019 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2015 року та ухвалити нове судове рішення по суті вимог.

Апеляційну скаргу мотивувала, зокрема, тим, що оскаржуваною ухвалою було змінено розмір спірної земельної ділянки, який не відповідає розміру, вказаному в рішенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2014 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 січня 2019 року відкрито апеляційне провадження за поданною апеляційною скаргою. Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 січня 2019 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

29 січня 2019 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_3, з підтвердженням направлення його копії ОСОБА_2, у якому ОСОБА_3 вважає апеляційну скаргу необґрунтованою. Так, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2014 року визнано, зокрема, за позивачем право власності на Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,0897 га, на якій розташований спірний житловий будинок. Кадастровий номер зазначеної земельної ділянки НОМЕР_1, жодної іншої земельної ділянки за цією адресою не існує та не могло бути предметом поділу. Разом з тим, у рішенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2014 року суд невірно вказав розмір земельної ділянки, у зв'язку з чим оскаржуваною ухвалою від 30 листопада 2015 року роз'яснено рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2014 року в частині розподілу земельної ділянки.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Закаблук Л.О. підтримала доводи апеляційної скарги та просила суд її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у ній.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, які з'явились у судове засідання, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву ОСОБА_3 про роз'яснення рішення суду, суд першої інстанції виходив з того, що згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-015 від 07 квітня 2015 року площа земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) по АДРЕСА_1, розподіл якої проведено судом, становить 0,0897 га, її кадастровий номер НОМЕР_1, у зв'язку з чим, поділивши її між подружжям порівну, в резолютивній частині суд зазначив тільки ту площу, яка приходилась на долю позивача - 0,0448 га, не зазначивши її загального розміру - 0,0897 га.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 221 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент постановлення оскаржуваної ухвали) встановлено, якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Отже, за змістом зазначеної норми процесуального права, рішення суду може бути роз'яснено, у разі, якщо без такого роз'яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.

Тобто, роз'яснення рішення суду - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового акта і викладенні рішення суду у більш ясній і зрозумілій формі.

Суть роз'яснення судового рішення полягає в тому, що суд не повинен давати відповідь на нові питання та вирішувати невирішені вимоги, він лише має роз'яснити положення ухваленого ним рішення, які нечітко ним сформульовані, що позбавляє можливості його реалізації.

Якщо у заяві про роз'яснення рішення фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2014 року, крім іншого, визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину земельної ділянки, площею 0, 0448 га по АДРЕСА_1, наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання за позивачем права власності на Ѕ частину спірного жилого будинку та Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,0448 га, а також дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог про поділ приватизованої відповідачем земельної ділянки, площею 0,0449 га, оскільки позивачем не доведено факту її наявності.

Вказане судове рішення переглядалось в апеляційному та касаційному порядку, ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15 січня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року рішення суду першої інстанції від 16 вересня 2014 року залишено без змін.

Враховуючи наведене вище, а також ту обставину, що ОСОБА_3 у заяві про роз'яснення рішення фактично порушено питання про внесення в нього нових даних, суд першої інстанції дійшов невірного висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що постановлена судом першої інстанції ухвала про роз'яснення рішення суду є необґрунтованою та незаконною, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи, що оскаржувану ухвалу не можна назвати законною та обґрунтованою, апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_3 про роз'яснення судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2015 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про роз'яснення судового рішення - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повне судове рішення складено 28 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач: І.М.Вербова

Судді: А.М. Андрієнко

О. В.Шахова