Провадження № 22-ц/801/276/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю.Б.,

суддів Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_3,

відповідач ОСОБА_4,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Воробйова В.В. в м. Вінниці, зі складенням його повного тексту 04 грудня 2018 року,

у цивільній справі № 127/15916/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, в обґрунтування якого посилалася на те, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 листопада 2015 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів. Стягнуто з ОСОБА_4, на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, аліменти в твердій грошовій сумі 1500 грн., щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 07.09.2015, до досягнення дитиною повноліття. Крім цього відповідно до рішення суду вирішено стягувати з ОСОБА_4, на користь та на утримання ОСОБА_3 аліменти в твердій грошовій сумі 1500 грн., щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 07.09.2015, до досягнення дочкою трьохрічного віку.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 31 жовтня 2017 року ОСОБА_4 позбавлено батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_5.

Станом на день звернення до суду із цією позовною заявою дитина досягла трьохрічного віку і загальний розмір аліментів стягуваних з відповідача на користь позивача становить 1500,00 грн. Останнім часом дочка часто хворіє ГРВІ, що призводить до збільшення витрат на її догляд та лікування. В березні 2018 року дочці поставили діагноз «гостра герпетична мікст інфекція, обумовлено HSV 6,7 типи». Вартість одного обстеження та попереднього лікування становила 8866,00 гривень, що підтверджується доданими квитанціями. Крім цього, для повноцінного лікування, за рекомендацією лікаря, дитині тричі на рік необхідно проходити обстеження та курси приймання ліків (вартість одного обстеження становить 2300,00 грн.). Крім того, дитині рекомендовано пройти курс вітамінотерапії та санаторно-курортного лікування. Відповідно до рішення №145 лікарсько-консультативної комісії КЗ ЦПМСД №1 від 04.06.2018 року за станом здоров'я дитина потребує домашнього режиму та догляду матері. Отже хвороба дитини на даний час не дає можливості їй працювати.

Також, на даний час дитина відвідує дошкільні заклади розвитку дітей, в тому числі уроки плавання в басейні «Маяк», що потребує додаткових витрат в середньому 500,00 грн. на місяць.

У зв'язку з наведеним, позивач не в змозі самостійно здійснювати витрати по належному лікуванню доньки, яка часто хворіє, потребує постійного догляду та лікування, а тому просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 листопада 2015 року, на користь ОСОБА_5, з твердої грошової суми 1500 грн. до твердої грошової суми 5000 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. З урахуванням поданої заяви про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на утримання дитини, просила стягнути з відповідача на її користь на утримання доньки додаткові витрати в розмірі 7275,50 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 3279,50 грн. (три тисячі двісті сімдесят дев'ять гривень 50 коп.).

Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що встановлені обставини справи не дають підстав для збільшення розміру аліментів, визначених рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 листопада 2015 року. Також, суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні зазначив про взаємний обов'язок обох батьків по утриманню дитини.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що судове рішення в частині визначення розміру додаткових витрат на утримання дитини та в частині відмови у задоволенні позовних вимог про збільшення розміру аліментів прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому суд не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, безпідставно відмовив у повному стягненні додаткових витрат на утримання дитини, неправильно та неповно дослідив докази, неправомірно взяв до уваги докази, надані відповідачем без належного нотаріального посвідчення, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, що потягло за собою ухвалення оскаржуваного рішення, яке вона просить скасувати, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що матеріальне становище позивача, яка одержує аліменти в сумі 1500 грн. суттєво змінилося в сторону зменшення, вона щомісячно несе витрати пов'язані з лікуванням хворої дитини в розмірі близько 2000 грн. Ці витрати не включають в себе харчування, одяг, відвідування басейну та дошкільне навчання дитини, яке є необхідним для дитини, яка не відвідує державні дошкільні навчальні заклади. Жодних додаткових джерел прибутку у позивача немає. Відповідач має змогу сплачувати аліменти у більшому розмірі, оскільки вже п'ятий рік проживає та працевлаштований на території республіки Польща. Натомість позивач враховуючи стан здоров'я дитини не в змозі своєю працею заробляти собі на життя і потребує допомоги, що слугувало підставою для подання відповідного позову.

Відповідач ОСОБА_4 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2018 року встановлено в розмірі 1762 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову в даній справі визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців, що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (176200 грн.), спір у ній не належить до категорій, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (частина 4 статті 274 ЦПК України), а тому справа з урахуванням її конкретних обставин може бути розглянута без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін з таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано. Від шлюбу вони мають дочку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 листопада 2015 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів. Стягнуто з ОСОБА_4, на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, аліменти в твердій грошовій сумі 1500 грн., щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 07.09.2015 року, до досягнення дитиною повноліття. Крім цього відповідно до рішення суду вирішено стягувати з ОСОБА_4, на користь та на утримання ОСОБА_3 аліменти в твердій грошовій сумі 1500 грн., щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 07.09.2015 року, до досягнення дочкою трьохрічного віку.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 31 жовтня 2017 року ОСОБА_4 позбавлено батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_5 (а.с.8-9).

ОСОБА_5 знаходиться на «ДО» з приводу частих ГРВІ, та в березні 2018 року, їй поставили діагноз «гостра герпетична мікст-інфекція, обумовлено HSV6,7 типи», що підтверджується листом комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» від 14.05.2018 року та виписками з історії хвороби (а.с.13-17, 19, 27).

Дитині рекомендовано пройти курс вітамінотерапії та санаторно-курортного лікування (а.с.26).

З матеріалів позовної заяви та із пояснень позивача встановлено, що вартість обстеження та попереднього лікування склала суму розміром 14551,00 гривень, що підтверджується квитанціями (а.с.22-24, 89-90).

Проте, суд критично поставиться та не взяв до уваги видаткові накладні №21770 від 30.08.2018 року та №21668 від 09.08.2018 року на купівлю ліків на загальну суму 3996,00 грн. (а.с.89-90), оскільки з них не можливо встановити платника та на чиї потреби здійснювалась купівля зазначених в них препаратів.

Відповідно заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на користь позивача на утримання дитини в розмірі 7275,50 грн. суд задовольнив частково в розмірі 3279,50 грн., не взявши до уваги вказані накладні на придбання вітамінів Рейн «Пьюр» з фруктовим смаком та Рейн «Кор» на загальну суму 3996,00 грн.

З виписки з амбулаторної картки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 м. Вінниця» вбачається, що дитині ОСОБА_5 з приводу частих ГРВІ та встановленого інфекціоністом діагнозу: «хронічна герпетична мікст інфекція, обумовлена HSV6,7» рекомендовано поміж лікарських препаратів вітамінотерапію та санаторно-курортне лікування (а.с.19).

Отже суд виходив з того, що вищевказані вітаміни не містяться у переліку призначених лікарських препаратів для лікування дитини.

При вирішенні спору в цій частині судом не взято до уваги вказані накладні на придбання вітамінів Рейн «Пьюр» та Рейн «Кор», які були надані позивачем, оскільки, як правильно зробив висновок суд, з наданих видаткових накладних не можливо встановити призначення таких засобів саме дитині ОСОБА_5, та ким вони придбані.

Довідку КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 м. Вінниця» від 18.09.2018, про те, що ОСОБА_5 отримувала лікування медичними препаратами, в тому числі і отримувала вітаміни Рейн «Пьюр» та Рейн «Кор», позивач подала до суду апеляційної інстанції, при цьому доказів неможливості її подання до суду першої інстанції не надала, а тому до уваги не приймається.

Згідно з копією рішення №145 лікарсько-консультативної комісії КЗ ЦПМСД №1 від 04.06.2018 року про те, що за станом здоров'я дитина ОСОБА_5 потребує домашнього режиму та догляду матері з 11.06.2018 по 12.12.2018 (а.с.20).

Відповідно до довідки №79 про тимчасове звільнення від роботи по догляду за хворою дитиною від 20.03.2018 року, ОСОБА_3 було звільнено від роботи з 17.03.2018 року по 20.03.2018 року.

Позивач до апеляційної скарги додала копію рішення №393 лікарсько-консультативної комісії КЗ ЦПМСД №1 від 06.12.2018 року про те, що за станом здоров'я дитина ОСОБА_5 потребує продовження домашнього режиму та догляду матері з 12.12.2018 по 12.06.2019 (а.с.116).

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що дитина відвідує дошкільні заклади розвитку дітей, в тому числі уроки плавання в басейні «Маяк», що потребує додаткових витрат в середньому 500,00 грн. на місяць.

Копію абонементу №287 від 12.10.2018, дійсного до 30.11.2018 на ім'я ОСОБА_5, де вказана ціна 350 грн. за 5 відвідувань в спортивному басейні аквапарк «Маяк», позивач додала вже до апеляційної скарги, при цьому доказів неможливості її подання до суду першої інстанції також не надала (а.с.117).

Крім того, в обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалась на ті обставини, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.11.2015 року та постановою Апеляційного суду Вінницької області від 22.03.2018 року встановлено, що рішенням Лодзького воєводи від 06.08.2015 року ОСОБА_4 надано дозвіл на тимчасове перебування та працевлаштування на території Республіки Польща до 14.06.2018 року (а.с.10-12) та на ті обставини, що ОСОБА_4 працює в «STARMEAT» Катовіч, Ігнатович» відкрите товариство, 71-211, м. Щецин, вул. Широка, 2 на посаді допоміжного робітника на переробному підприємстві на підставі трудового договору - повна ставка, заробітна плата брутто не менше 1750 злотих на місяць (близько 14000 грн)., тому відповідач має змогу надавати допомогу на утримання доньки у більшому розмірі, ніж 1500 грн.

Проте суд не взяв до уваги посилання позивача на зазначені вище обставини, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки відповідачем надано довідку про його роботу, з якої вбачається, що ОСОБА_4 працював на «STARMEAT» Катовіч, Ігнатович» відкрите товариство, з 01.03.2016 року по 30.11.2017 року тобто, трудові відносини припинено ще в листопаді 2017 року (а.с. 78). Згідно трудового договору, укладеного 19.07.2018 року між WTB GROUP SP. ZOO та ОСОБА_4, він прийнятий на роботу фізичним працівником на випробувальний термін з заробітною платнею 739,78 злотих на місяць (а.с.77).

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У частині 1 статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Як роз'яснив Пленуму Верховного суду України у п.23 Постанови від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Із аналізу статей 181, 192 СК України слідує, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, а й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 5.02.2014 №6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов'язаний з'ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров'я.

При визначені наявності підстав для збільшення розміру аліментів, визначених рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 листопада 2015 року, судом враховано стан здоров'я неповнолітньої ОСОБА_5, матеріальні можливості платника аліментів, те що він є працездатним, отримує достатню заробітну плату, поряд з тим, суд врахував ту обставину, що у відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дитина - син ОСОБА_7, який також перебуває на його утриманні (а.с.76).

Тобто висновок суду про відсутність обставин, які б підтверджували зміну матеріального становища відповідача, яке б давало можливість сплачувати аліменти у заявленому розмірі, є правильним.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про неможливість матері дитини працювати та заробляти кошти у зв'язку з хворобою дитини, що підтверджується Рішенням Лікарсько-консультативної комісії №145 від 04.06.2018 року, оскільки зазначені обставини лежать за межами підстави позову про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що неповнолітня дочка ОСОБА_5 хворіє і потребує додаткових фінансових витрат на лікування не заслуговують на увагу. Вказані обставини не є підставою для збільшення розміру аліментів в даній справі, оскільки за своєю природою витрати, пов'язані з хворобою дитини є додатковими витратами, порядок стягнення та визначення розміру цих витрат врегулювано ст. 185 СК України.

Такі вимоги позивачем заявлялись та частково задоволені судом першої інстанції.

Частинами 1 та 5 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги пояснення позивача про те, що загальновідомим є факт про розмір середньої заробітної плати на території Лодзького воєводства в республіці Польща, яка становить 4136 злотих на місяць (близько 30000 грн.).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 просила збільшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду з 1500 грн. до 5000 грн. щомісячно, посилаючись на те, що їх спільна з відповідачем дочка постійно хворіє в зв'язку з чим потребує більших додаткових витрат на лікування, а відповідач, на її думку, має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі ніж присуджено судовим рішенням від 19 листопада 2015 року.

Аналогічними є доводи апеляційної скарги.

Посилання скаржника на те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 5000 грн., оскільки його дохід на місяць складає близько 30000 грн. про які він не повідомив з метою недопущення збільшення розміру стягуваних аліментів, апеляційний суд відкидає, які такі, що не підтверджені належними та допустимими доказами.

Ні в позовній заяві, ні в апеляційній скарзі позивачем не наведені розрахунки, з яких вона виходила визначаючи розмір стягуваних аліментів.

Водночас Сімейний Кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону утримувати неповнолітніх дітей зобов'язані обоє батьків, які мають рівні права та обов'язки.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відтак правильно встановивши характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено за вимогами статті 89 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде розмір аліментів в сумі 1500 гривень щомісячно, що узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 182 СК України.

При цьому суд першої інстанції вірно виходив із захисту інтересів перш за все самої дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька.

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 369, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Повний текст постанови складено 01 березня 2019 року.

Головуючий: Войтко Ю.Б.

Судді: Міхасішин І.В.

Стадник І.М.