Провадження № 22-ц/801/278/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 рокуСправа № 127/19992/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Сопруна В.В., Матківської М.В.,

за участю секретаря судового засідання Кирилюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Вінницького апеляційного суду апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 грудня 2018 року, ухвалене суддею Вінницького міського суду Вінницької області Венгрин О.О.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 26 вересня 2009 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого вони мають двоє дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 Шлюб виявився невдалим, оскільки виникли непорозуміння у стосунках, сімейні конфлікти. У липні 2018 року їх відносини припинились, діти залишились проживати із нею. Вважає, що примирення та подальше збереження шлюбу не можливе та суперечитиме її інтересам.

Після припинення спільного проживання відповідач необхідну матеріальну допомогу на утримання дітей не надає та ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Однак ОСОБА_3 є фізично здоровий, офіційно працює адвокатом. Пославшись на викладене та майнову спроможність відповідача надавати своїм дітям грошову допомогу, позивач просила суд розірвати шлюб та стягнути з відповідача на її користь аліменти на дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення ними повноліття.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 грудня 2018 року позов задоволено частково. Шлюб між сторонами розірвано, позивачці залишено прізвище «ОСОБА_4».

Стягнуто з відповідача аліменти на користь позивача на дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в розмірі 2000,00 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 13.08.2018 року і до досягнення повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 гривень, на користь ОСОБА_4 704,80 грн. судового збору та 900,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. У решті позову - відмовлено. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

З таким рішенням сторони частково не погодились та оскаржили його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині вимог про стягнення аліментів скасувати та ухвалити нове, яким зменшити їх розмір до 1000,00 грн на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Його дохід не дає можливість сплачувати аліменти в сумі 4000,00 грн. щомісяця. Суд прийшов невірного висновку, задовольняючи частково позов, і визначаючи саме такий розмір аліментів.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права , просила рішення суду в частині стягнення аліментів та витрат на професійну правничу допомогу скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на користь неї аліменти на дітей в розмірі 5000,00 грн на кожну дитину та стягнути 7700,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку та не дав належної оцінки усім доказам у справі при вирішенні питання розміру аліментів. Суд не прийняв до розгляду декларацію доходів відповідача за 2016 рік, яку вона подавала через канцелярію суду та безпідставно зменшив розмір витрат на професійну правничу допомогу.

В свою чергу ОСОБА_4 звернулась до суду з відзивом на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Відповідач також подав відзив на апеляційну скаргу позивача , де просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 грудня 2018 року в частині задоволення позову про розірвання шлюбу сторонами не оскаржується, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційним судом не перевіряється.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників судового розгляду, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг та заявлених вимог в суді першої інстанції, прийшов до висновку про часткове задоволення скарги позивача і відмови в задоволенні скарги відповідача з огляду на таке.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає частково.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 26.09.2009 року, від якого мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом із позивачем.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

За змістом ч. 1ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2ст. 182 СК України.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач працює адвокатом. Судом встановлено , що в період з 01.01.2017 р. по 24.10.2018 р. ним було отримано дохід в розмірі 28723,13 грн. за надання безоплатної вторинної допомоги. З 01.06.2017 р. по 07.09.2018 р. відповідач працював юристом в ТОВ Сервісагротех із посадовим окладом в розмірі 11181,00 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача, шо суд помилково прийшов до висновку, що ним орендується приміщення для роботи , заслуговують на увагу , оскільки спростовуються матеріалами справи, однак , на думку апеляційного суду не впливають на правильність прийнятого судом рішення.

Вирішуючи питання розміру аліментів , які повинен сплачувати відповідач, судом було враховано стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, відсутність у нього інших утриманців, те, що він є працездатним, а тому висновок суду про часткове задоволення позову та стягнення аліментів в розмірі 2000 гривень на кожну дитину, є правильним.

Тому доводи відповідача стосовно того, що він не в змозі сплачувати аліменти в розмірі 4000,00 грн. щомісячно , належним чином не підтверджені , не спростовують вірний висновок суду першої інстанції в частині стягнення аліментів, а тому до уваги колегією суддів не приймаються.

Суд звертає увагу, що відповідно до норм СК України обов'язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття, покладено на обох батьків.

В якості основного доводу позивач посилається на ту обставину, що суд першої інстанції порушив ч.9,10 ст.83 ЦПК України, не прийняв до розгляду декларацію про доходи відповідача, та в описовій частині рішення не вказав про наявність даного клопотання та мотиви його повернення.

Згідно до ч.3 ст.367 ЦПК, ч.8 ст.83 ЦПК докази, не подані у встановленому законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Ч.9 ст. 83 ЦПК України встановлено, докази, що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Колегією суддів встановлено, що з журналу судового засідання та з прослуховування технічного запису судового засідання від 03.12.2018 року, які знаходяться в матеріалах справи, вбачається , що головуючий суддя відмовив в задоволенні клопотання позивача, посилаючись на те, що воно подано з порушенням норм ст.ст. 83,84 ЦПК України та подано після початку слухання справи по суті. Крім того, не має підтвердження про те, що відповідачу дане клопотання було надіслано.

З таким висновком погоджується апеляційна інстанція.

Ст.ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини , які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, приймаючи до уваги те, що позивач не обґрунтувала неможливість подання доказу до початку слухання справи по суті в суді першої інстанції, колегія суддів не бере до уваги в якості доказу декларацію відповідача, яка була ним надана, як додаток до апеляційної скарги і правильно не прийнята до розгляду судом першої інстанції.

Згідно доводів позивача в апеляційній скарзі, що відповідач працює у ТОВ «Кусто Агро Трейтинг» не знайшли своє підтвердження, так як відповідно до довідки ТОВ «Кусто Агро Трейтинг» №131 від 22.10.2018 року відповідач не працював і не працює, інформація про його доходи відсутня.

Аргументи апеляційних скарг не містять посилань на докази, які б спростовували висновок суду першої інстанції в частині розміру присуджених аліментів, а тому до уваги колегією суддів не приймаються. Доводи апеляційних скарг в основному зводяться до переоцінки доказів, які були досліджені судом першої інстанції.

Разом з тим, доводи позивача. що суд незаконно зменшив розмір витрат на професійну правничу допомогу до 900,00 грн., заслуговують на увагу. Колегія суддів вважає, що суд не дотримався порядку, визначеного ст.137 ЦПК України, тому в цій частині рішення суду слід скасувати, виходячи з наступного.

Ч.1 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3).

Як свідчать матеріали справи, професійну правничу допомогу позивачу ОСОБА_5 в суді першої інстанції надавав адвокат ОСОБА_8, повноваження якого підтверджуються, ордером серії ВН № 068836 від 18 вересня 2018 року, копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 569/10 від 24.11.2004 року.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надала суду акт виконаних робіт від 03.12.2018 року за надану правову допомогу на загальну суму 8000 грн. (а. с. 160) та оригінали квитанцій на загальну суму 7700 грн.

Ч.4 ст.137 ЦПК України визначено , що розмір витрат на професійну правничу допомогу повинен бути співмірним із рядом критеріїв, які визначені частиною 4 цієї статі.

Ч.5 ст.137 ЦПК України передбачено, що у разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони , зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи і звукозапису судового засідання, відповідач із клопотанням про зменшення витрат на професійну правничу допомогу не звертався.

Колегія суддів прийшла до висновку , що суд у порушення ч.ч.4, 5 ст. 137 ЦПК України , безпідставно зменшив розмір таких витрат до 900,00 гривень.

Приймаючи до уваги те, що позивач надала детальний опис робіт (наданих послуг) , виконаних адвокатом , та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги( квитанцій до прибуткового касового ордеру адвоката), ці витрати підлягають розподілу, а тому їх слід стягнути з відповідача на користь позивача в розмірі 7700,00 гривень.

При зверненні до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів позивач була звільнена від сплати судового збору ,згідно п. 3 частини 1 ст. 5 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VІ "Про судовий збір" .

Відповідно до частини 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, тому з ОСОБА_3 слід стягнути на користь держави 704,80 грн., пов'язаних зі сплатою судового збору при зверненні з позовом (4000,00 х 1 % (ціна позову) = 40,00 грн., але не менше 704,80 (розмір судового збору за вимогу майнового характеру).

Також, підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_4 704,80 грн., пов'язаних зі сплатою судового збору при зверненні її з позовом про розірвання шлюбу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги та звертаючись з апеляційною скаргою , позивач посилається на те, що вона , крім іншого , несе витрати на дітей, які пов'язані з оплатою секцій, розвивальних ігор, навчанням іноземною мовою, та їх оздоровленням. Однак ці витрати , на думку колегії суддів, відносяться до додаткових витрат, визначених ст.185 СК України.

Апеляційна інстанція звертає увагу, що у відповідності до ч.2 ст.185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин що мають значення для справи. Тобто сторона , яка несе додаткові витрати , має право звернуся з позовом в окремому порядку.

Не позбавлена й можливості звернутися з таким позовом в окремому порядку і позивач.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення порушення норм процесуального права (пункт 4 частини 1 статті 376 ЦПК України).

У зв'язку з викладеним, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та витрат по оплаті судового збору , з постановленням нової постанови про задоволення вимог в цій частині в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 81,141, 367, 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 грудня 2018 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та судових витрат скасувати та ухвалити нове.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7700,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 704,80 грн., пов'язаних зі сплатою судового збору при зверненні з позовом в частині вимог стягнення аліментів.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 704,80 грн., пов'язаних зі сплатою судового збору при зверненні до суду з позовом.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: М.В. Матківська

В.В. Сопрун

Повний текст постанови виготовлено 26 лютого 2019 року.