ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року

м. Харків

справа № 640/881/13-ц

провадження № 22-ц/818/1078/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенка І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.

учасники справи:

позивач: старший державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харкова ГТУЮ у Харківській області Пархоменко Н.В.,

заінтересована особа: ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за поданням старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харкова ГТУЮ у Харківській області Пархоменко Н.В про видачу дубліката виконавчого документа за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2018 року в складі судді Чередник В.Є.,

встановив:

У вересні 2018 року старший державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харкова ГТУЮ у Харківській області Пархоменко Н.В. звернулася до суду з поданням про видачу дубліката виконавчого документа.

Подання мотивовано тим, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві перебував виконавчий лист від 15.07.2013 року № 640/881/13-ц, виданий Київським районним судом м. Харкова про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј від усіх доходів щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи з 21.01.2013 року.

Виконавчий документ перебував на виконанні за місцем роботи боржника. На підставі листа ТОВ «Юнілівер Україна», у якому міститься інформація про звільнення боржника 08.11.2013 року, було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

У зв'язку з тим, що боржник мешкає за адресою: АДРЕСА_1, що належить до відома Дзержинського ВДВС ХМУЮ, постанову про закінчення виконавчого провадження, на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», разом із виконавчим документом направлено до Дзержинського ВДВС міста Харкова ГТУЮ у Харківській області.

21 жовтня 2016 року постанова про закінчення виконавчого провадження разом з виконавчим документом була передана до канцелярії суду, проте в ході перевірки вищевказаних документів встановлено, що до постанови про закінчення виконавчого провадження не додано виконавчий лист від 15.07.2013 року №640/881/13-ц, а вказаний виконавчий лист до Дзержинського ВДВС ХМУЮ не надходив.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Індутний-Шматько Станіслав Миколайович подав заперечення на подання державного виконавця про видачу дубліката виконавчого листа в яких вказує, що подання державного виконавця не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства, оскільки у ньому відсутні назва сторін, посилання на докази, не викладено підстави видачі виконавчого документу та інші відомості необхідні для вирішення поставленого питання.

Крім того, вказує, що подання підписано не уповноваженою на те особою, оскільки Шевченківський ВДВС ХМУЮ взагалі ніколи не існував.

Зазначив також про безпідставне посилання державного виконавця при внесенні подання на статтю 370 УПК України, яка регулює порядок розгляду апеляційної скарги, що надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду.

У судовому засіданні заявник Пархоменко Н.В. просила подання задовольнити.

Представник боржника ОСОБА_2 - Індутний-Шматько С.М. проти задоволення подання заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2018 року подання старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харкова ГТУЮ у Харківській області Пархоменко Н.В про видачу дубліката виконавчого документа задоволено.

Видано старшому державному виконавцю Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харкова ГТУЮ у Харківській області Пархоменко Н.В дублікат виконавчого листа на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова по справі № 640/881/13-ц про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який мешкає: АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_3, яка мешкає: АДРЕСА_3, аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј від усіх доходів щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи з 21.01.2013 року.

Не погодившись із зазначеною ухвалою ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить про скасування ухвали та про відмову у задоволенні подання старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харкова ГТУЮ у Харківській області Пархоменко Н.В. про видачу дубліката виконавчого документа.

Апеляційна скарга мотивована тим, що жодного належного письмового доказу державним виконавцем до подання додано не було, а тому є незрозумілим, на підставі чого судом було встановлено обставини втрати оригіналу виконавчого листа, а також період часу, коли його було втрачено.

Зазначив, що подання державного виконавця викладено дуже стисло та ґрунтується всього на кількох абзацах, зміст яких протирічить один одному, а також матеріалам виконавчого провадження.

В обґрунтування свого подання державний виконавець надав довідку про втрату оригіналу виконавчого документа та посилався на неї, як на доказ. Проте, вказана довідка лише констатує наявність на виконанні у відділі ДВС виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа. Довідка не містить обставин втрати виконавчого листа, а несе виключного формальний характер.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України визначено, що до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Задовольняючи подання старшого державного виконавця, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що довідкою Шевченківського Відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області встановлено відсутність виконавчого листа № 640/881/13-ц від 15.07. 2013 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також підтверджуються поясненнями старшого державного виконавця Пархоменок Н.В.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід'ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов'язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов'язкове судове рішення залишалось невиконаним стосовно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід'ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 63 рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»).

У рішенні по справі «Бурдов проти Росії» від 07 травня 2002 року, Європейський суд з прав людини наголосив, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова судового розгляду. Виконання судового рішення є обов'язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинно відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від 11 грудня 2008 року в справі «Антонюк проти України» зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.

Конституцією України встановлено, що судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов'язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Отже, відповідно до статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, тому необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа є перепоною у завершенні судового провадження.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що державним виконавцем не дотримано вимог закону щодо подання про видачу дубліката виконавчого листа, не надано доказів про втрату виконавчого документа, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи.

Доводи апелянта стосовно того, що жодного належного письмового доказу державним виконавцем до подання додано не було, а тому є незрозумілим, на підставі чого судом було встановлено обставини втрати оригіналу виконавчого листа, а також період часу, коли його було втрачено колегією суддів не приймаються, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Посилання апелянта на те, що подання підписано не уповноваженою на те особою, оскільки Шевченківський ВДВС ХМУЮ взагалі ніколи не існував, колегією суддів також не приймаються, оскільки в судовому засіданні апеляційної інстанції державний виконавець пояснила що це описка і ця обставина не впливає на правильність судового рішення і не може бути підставою для скасування ухвали суду.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, виконавчий лист перебуває на виконанні у Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харкова ГТУЮ у Харківській області, доказів щодо його виконання скаржником суду не надано.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що ухвала Київського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2018 року постановлена з дотриманням норм чинного законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 березня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко