Ухвала

08 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 467/1044/13-ц

провадження № 61-19368ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 27 червня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк (далі ПАТ КБ) «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором від 27 квітня 2006 року в сумі 23 197 грн 88 коп. та сплачені судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач згідно кредитного договору, укладеного між сторонами 27 квітня 2008 року без номера, отримав кредит у розмірі 1 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном, що відповідає строку дії платіжної картки. Відповідачем порушено умови договору щодо повернення суми кредиту.

У зв`язку з порушенням умов договору станом на 30 червня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 23 197 грн 88 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 6 759 грн 26 коп., заборгованості за процентам за користування грошового банківського споживчого кредиту в сумі 14 857 грн 77 коп., штрафу (фіксована частина) в сумі - 500 грн, та штрафу (процентна ставка) в сумі 1080 грн 85 коп.

Заочним рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 09 вересня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором № б/н від 27 квітня 2006 року у сумі 23 197 грн 88 коп.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 25 квітня 2019 року вказане заочне рішення за заявою ОСОБА_1 скасовано.

Рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 27 червня 2019 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 22 764 грн 96 коп., з яких 6 759 грн 26 коп заборгованості за кредитом, 14 445 грн 46 коп процентів за користування грошового банківського споживчого кредиту, 500 грн - штрафу (фіксована частина), 1 060 грн 24 коп. - штрафу (процентна ставка) та 227 грн 65 коп. судового збору.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 27 червня 2019 року змінено та прийнято нову постанову, якою зменшено розмір заборгованості за кредитним договором б/н від 27 квітня 2006 року, належної до стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з 23 197 грн 88 коп до 15 726 грн 45 коп.

Рішення в частині стягнення штрафу (процентна та фіксована складові) скасовано та відмовлено у задоволенні позову у цій частині.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

24 жовтня 2019 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 27 червня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року у вище вказаній справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2019 року (на час подання касаційної скарги) - 1 921 грн.

Предметом спору в цій справі є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 23 197,88 грн, що станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100=192 100 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному перегляду, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд)згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу retione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 27 червня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Литвиненко