КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2019 року м. Київ

Справа №759/8522/17

Апеляційне провадження №22-ц/824/2119/2018

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: СоколовоїВ.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Миколаєць І.Ю. 08 серпня 2018 року в м. Києві, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом виселення,

В С Т А Н О В И В

У червні 2017 року позивач ОСОБА_3, що діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення. Позов обґрунтовується тим, що 25 лютого 2011 року між нею, ОСОБА_3, що діє від імені та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4 та між ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_1. Правочин було здійснено у нотаріуса Київського міського нотаріального округу Громової О.П., належним чином оформлено та зареєстровано в реєстрі за №1331. Отже, внаслідок здійсненого правочину власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1 стала малолітня ОСОБА_4. Проте продавець квартири ОСОБА_6 приховала той факт, що квартира, яку придбала ОСОБА_3, була у судових спорах, а також була до продажу під арештом. У березні 2014 року державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві в квартиру АДРЕСА_1 було вселено відповідача ОСОБА_2 Після вселення у квартиру, відповідач ОСОБА_2 самовільно встановив у приміщенні кухні броньовані двері, чим обмежив доступ позивача з дитиною на кухню, позбавив можливості готувати собі їжу, й доглядати за кухонним посудом, самостійно відключив газопостачання, та перешкоджав газовій службі відновити газопостачання. Також відповідач ОСОБА_2 встановив металеві ящики на лічильнику газу та води, захаращив місця загального користування й перекрив доступ до балкону. А також самовільно вселив свою матір ОСОБА_5

Позивач просила суд захистити її інтереси та інтереси її неповнолітньої доньки ОСОБА_4, шляхом зобов'язання відповідача ОСОБА_2 демонтувати броньовані двері у приміщенні кухні; демонтувати металеві ящики на лічильниках води та газу; ліквідувати захаращення місць загального користування, відновити доступ до балкону.

Також в позові були заявлені вимоги до ОСОБА_5 про виселення, проте в ході розгляду справи вона померла, у зв'язку з чим ухвалою суду від 07 серпня 2018 року, що занесена до журналу судового засідання, провадження у справі в цій частині закрито на підставі п.5 ч.1 ст. 255 ЦПК України /а.с.86, 103/.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року позов ОСОБА_3, що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкоду користуванні житловим приміщенням - задоволено.

Усунуто ОСОБА_3, що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4, перешкоди у здійсненні права володіння, користування квартирою АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання ОСОБА_2 демонтувати броньовані двері у приміщенні кухні; демонтувати металевий ящик на лічильник води та газу; ліквідувати захаращення місць загального користування (передпокою, вбиральні та ванної кімнати); відновити доступ до балкону.

Не погодився із вищезазначеним судовим рішенням відповідач, ним подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з'ясування обставини, що мають значення для справи. Вказує на те, що судом першої інстанції зроблено висновок про належність позивачу усієї квартири на підставі договору-купівлі продажу від 25 лютого 2011 року, який не відповідає дійсним обставинам справи.

З огляду на вищевикладене, відповідач просить змінити мотивувальну частину рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року шляхом виключення з тексту мотивувальної частини рішення висновку Святошинського районного суду м. Києва такого змісту: «Судом установлено, що внаслідок здійсненого правочину 25 лютого 2011 року власницею однокімнатної квартири АДРЕСА_1 стала малолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, даний правочин зареєстровано та внесено відомості у державний реєстр прав власності на нерухоме майно, власником 1/1 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_4, підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, 1331, 25 лютого 2011року, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Громова О.П. (а.с.16-19)».

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3, що діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_4 просить залишити апеляційну скаргу без розгляду та закрити апеляційне провадження, посилаючись на неможливість захисту прав одних осіб шляхом порушення прав інших. Вказує на те, що нею була придбана квартира як цілісний об'єкт, і таке право зареєстровано в установленому законом порядку. Також вказує на те, що відповідачем частково виконано оспорюване судове рішення /а.с.148-153/.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просили про задоволення заявлених ними вимог.

Позивач згідно даних поштового відділення 28 листопада 2018 року отримала копію апеляційної скарги та скористалась правом надання відзиву на неї, тим самим висловивши свою позицію щодо доводів апеляційної скарги. Всі інші судові повідомлення були повернуті поштовим відділенням без вручення, за закінченням терміну зберігання. Вказані обставини свідчать про те, що особа обізнана про розгляд справи апеляційним судом та враховуючи наявний відкритий доступ до інформації про рух справи на офіційному сайті суду, визначені процесуальним законом строки розгляду справи, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у її відсутність.

Від начальника Служби у справах дітей та сім'ї - ОСОБА_9, надійшов лист в якому вона заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 та просила ухвалити судове рішення в інтересах та на користь дитини. Також вказувала, що Служба про час та місце судового засідання призначеного на 25 лютого 2019 року повідомлена належним чином, проте у зв'язку із службовою необхідністю представник не зможе бути присутній в судовому засіданні, а тому просила розглядати справу за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Перш за все апеляційний суд звертає увагу, що сторони у справі погодились з рішенням суду в частині вирішення заявлених позовних вимог. В апеляційній скарзі відповідач вказує лише на неповне встановлення обставин справи.

В силу ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 25 лютого 2011 року між ОСОБА_3, що діє від імені та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та між ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_1. Правочин було здійснено у нотаріуса Київського міського нотаріального округу Громової О.П., належним чином оформлено та зареєстровано в реєстрі за №1331. За вказаним договором ОСОБА_6 передала однокімнатну квартиру у власність неповнолітній ОСОБА_4, а ОСОБА_3, діючи в інтересах неповнолітньої доньки, в свою чергу передала їй гроші за продану квартиру /а.с.12-13/.

Судом першої інстанції також вірно встановлено, що внаслідок здійсненого 25 лютого 2011 року правочину власницею однокімнатної квартири АДРЕСА_1 стала малолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, даний правочин зареєстровано та внесено відомості у державний реєстр прав власності на нерухоме майно, власником 1/1 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_4, підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, 1331, 25.02.2011, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ромова О.П. (а.с.16-19).

Суд першої інстанції також вказав, що у березні 2014 року державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві в квартиру АДРЕСА_1 було вселено відповідача ОСОБА_10.

З матеріалів справи вбачається, що вселення відповідача державним виконавцем відбулось на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 червня 2013 року.

Так, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11 червня 2013 року у справі № 2608/18181/12 задоволений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_11, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої доньки - ОСОБА_4, треті особи: Головне управління юстиції м. Києва, приватний нотаріус КМНО, ОСОБА_12, Київське міське бюро технічної інвентаризації, КП УЖГ Святошинського району м. Києва Філія № 807 СДРЦ, Орган опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 частку майна та вселення. Зокрема, за ОСОБА_2 визнано право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, та витребувано цю частину від добросовісного набувача ОСОБА_3, яка діяла в інтересах своєї неповнолітньої доньки - ОСОБА_4. Вселено ОСОБА_2 у вказану квартиру /а.с.48-53/. Згідно з відміткою суду, вчиненій на копії даного судового рішення, воно набрало законної сили 05 вересня 2013 року. Інших даних щодо цього судового рішення матеріали справи не містять, а отже його слід вважати остаточним і таким, що не може бути піддано сумніву. Дані про право власності ОСОБА_2 на Ѕ частину спірної квартири внесені до Державного реєстру права власності на нерухоме майно.

Таким чином, з наведених обставин справи вбачається, що дійсно на підставу укладеного 25 лютого 2011 року договору купівлі-продажу малолітня ОСОБА_4 набула право власності на однокімнатну квартири АДРЕСА_1, яке також було зареєстровано в установленому законом порядку. Проте, в подальшому, на підставі судового рішення, право власності на Ѕ частину було визнано за позивачем, цю частину було витребувано у добросовісного набувача ОСОБА_4 та вселено ОСОБА_2 у спірну квартиру.

До відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_3 долучена копія постанови Верховного Суду від 06 вересня 2017 року у справі № 2-152/10 за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_2, ОСОБА_13, ОСОБА_14 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та переведення прав та обов'язків покупця, якою задоволена частково заява ОСОБА_3 подана у власних інтересах та інтересах ОСОБА_4, скасована ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року справа направлена до суду касаційної інстанції. Проте, вказане судове рішення не стосується рішення, за яким визнано право власності за відповідачем.

Отже, враховуючи, що на час розгляду справи право власності відповідача на Ѕ частину спірної квартири визнано в установленому законом порядку, то вказана обставина має значення для розгляду справи про усунення перешкод у користуванні власністю.

Слід погодитися з доводами апеляційної скарги, що виклад обставин справи судом першої інстанції без наведення обставин набуття відповідачем права власності на Ѕ частину спірної квартири може призвести до невірного тлумачення правовідносин, що встановлені цим судом, а також може мати негативні наслідки при застосуванні його як преюдиції при розгляді інших справ між тим ж учасниками. Разом з цим, суд апеляційної інстанції наголошує, що предметом даного спору не було визначення часток сторін у праві власності на спірний об'єкт нерухомості.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися із твердженням сторони відповідача про виключення з мотивувальної частині рішення суду першої інстанції обставин щодо набуття позивачем права власності, оскільки тоді відсутнє буде встановлення обставин справи і перевірка підстав звернення позивача з вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю.

Враховуючи, що допущена судом першої інстанції неповнота встановлення обставин справи не призвела до неправильного вирішення справи по суті, апеляційний суд приходить до висновку про доцільність зміни судового рішення шляхом доповнення мотивувальної частини рішення, після встановлення обставин щодо набуття права власності позивачем, встановленими судом фактичними обставинами щодо набуття права власності відповідачем. А саме «Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11 червня 2013 року за ОСОБА_2 визнано право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, та витребувано цю частину від добросовісного набувача ОСОБА_3, яка діяла в інтересах своєї неповнолітньої доньки - ОСОБА_4. Вселено ОСОБА_2 у вказану квартиру.»

В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, оскільки апеляційний суд не вбачає порушень норм матеріального права та порушень норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для його скасування та давали б підстави для виходу за межі доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року - змінити.

Мотивувальну частину рішення доповнити встановленими судом фактичними обставинами: « Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11 червня 2013 року за ОСОБА_2 визнано право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, та витребувано цю частину від добросовісного набувача ОСОБА_3, яка діяла в інтересах своєї неповнолітньої доньки - ОСОБА_4. Вселено ОСОБА_2 у вказану квартиру.».

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В.Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В.Поліщук

Повний текст постанови складений 28 лютого 2019 року.