РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/14165/18

Провадження № 22-ц/4815/350/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів:Бондаренко Н.В., Гордійчук С.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3;

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Рівнеазот»

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 грудня 2018 року в складі судді Панас О.В., ухвалене в м. Рівне, повний текст рішення складено 10 грудня 2018 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги обґрунтовував тим, що при звільненні з роботи відповідач не провів з ним розрахунку у встановленому законом порядку, чим порушив його трудові права.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 07 грудня 2018 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано ч. 1 ст. 233 КЗпП України, яка встановлює тримісячний строк звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору та обґрунтовано тим, що позивачем такий строку був пропущений, а наведені ним причини пропуску не є поважними, що унеможливлює поновлення строку.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, із неповним з'ясуванням поданих доказів та за невірної їх оцінки, ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок місцевого суду щодо відсутності поважних причин звернення до суду з даним позовом та пояснює, що про виконання судового наказу, яким на його користь стягнуто з відповідача заборгованість, він дізнався 25.07.2018 року із постанови Рівненського МВ ДВС ГТУЮ від 21.02.2018р., яку було направлено на його адресу лише 24.07.2018р.. Доводить, що надані докази не можуть вважатися недостовірними, оскільки вони містять відомості про названі обставини і факти. Зауважує, що і у постанові про закінчення виконавчого провадження, і у супровідному листі зазначена адреса, яка є відмінною від адреси реєстрації позивача. Зазначає, що перебуваючи на заробітках поза межами Рівненської області, позивач не міг знати про наявність виконавчого провадження, оскільки судовий наказ направлявся судом безпосередньо до органу стягнення, а постанова про відкриття виконавчого провадження на адресу позивача не надходила. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У поданому на апеляційну скарзі відзиві ПрАТ «Рівнеазот» вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим та просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Рівнеазот».

Наказом Рівненського міського суду від 06 червня 2017 року по справі № 569/8587/17 з ПрАТ «Рівнеазот» на користь ОСОБА_3 стягнуто 42 567 грн. 53 коп. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати (а.с. 7).

Фактичний розрахунок всіх належних при звільненні сум проведений 15 лютого 2018 року, що підтверджується платіжним дорученням № 674 від 15 лютого 2018 року, наданим Рівненським відділом ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (а.с. 19).

Відповідно до частини 1 статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач дізнався про виконання судового наказу з постанови про закриття виконавчого провадження від 21 лютого 2018 року, яку отримав поштою 24 липня 2018 року, апеляційним судом відхиляються як такі, що не є належним доказом та не підтверджують отримання коштів позивачем, а лише свідчать про факт закінчення виконавчого провадження.

Покликання позивача, викладені в апеляційній скарзі, на те, що він не міг знати про наявність виконавчого провадження, оскільки судовий наказ направлявся судом безпосередньо до органу стягнення, а постанова про відкриття виконавчого провадження на його адресу не надходила, та і сам він перебував на заробітках поза межами Рівненської області, апеляційним судом відхиляються як такі, що суперечать матеріалам справи.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Як вбачається із постанови про відкриття виконавчого провадження № 55207021 від 21.11.2017р., підставою для його відкриття стала заява ОСОБА_3 про примусове виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Більш того, позивачем було зазначено рахунок для отримання коштів у ПАТ КБ «ПриватБанк», тоді як ПрАТ «Рівнеазот» виплачує заробітну плату працівникам лише у трьох інших банках (АБ «Кліринговий Дім», АТ «Сбербанк», АТ «Укрексімбанк»).

Платіжне доручення № 674 від 15 лютого 2018 року, надане Рівненським відділом ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області підтверджує здійснення фактичного розрахунку з позивачем та виплатою йому всіх належних при звільненні сум 15 лютого 2018 року. Кошти зараховані на рахунок ОСОБА_3 у ПАТ КБ «ПриватБанк».

У зв'язку з наведеними обставинами, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем не надано достовірних та переконливих доказів на підтвердження того, що йому не було відомо про існування виконавчого провадження та виконання судового рішення про стягнення розрахункових коштів про звільнення.

Перебіг передбаченого ч. 1 ст. 233 КЗпП України тримісячного строку звернення до суду за захистом своїх трудових прав для позивача розпочався 16 лютого 2018 року і закінчився 16 травня 2018 року. Звернення до суду з даним позовом мало місце 31 липня 2018 року, тобто з пропуском строку звернення до суду, і поважних причин пропуску цього строку позивачем не надано та судом не здобуто.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992р. роз'яснено, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 грудня 2018 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2019 року.

Головуючий підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Гордійчук С. О.

підпис Бондаренко Н. В.

Копія вірна: суддя-доповідач Ковальчук Н. М.