Справа №428/1537/19
Провадження №2/428/1207/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Чумак Ю.А.,

представника відповідача Глущенка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАУН СЕРВІС» про поновлення на роботі,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАУН СЕРВІС» (далі - ТОВ «ТАУН СЕРВІС») про поновлення на роботі. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що перебувала в трудових відносинах з відповідачем. 01.09.2017 року її було звільнено з роботи в зв`язку з призовом на військову службу на підставі п. 3 ст.36 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки за нею, як за особою, яка призвана на строкову військову службу під час мобілізації, зберігається місце роботи. Просила суд поновити її з 01.09.2017 року на роботі на посаді оператора на решітці служби каналізаційних насосних станцій та мереж ТОВ «ТАУН СЕРВІС».

Відповідач ТОВ «ТАУН СЕРВІС» надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти позовних вимог. Відзив обґрунтований тим, що підстав для залишення позивача на роботі, яка вступила на військову службу за контрактом не було, оскільки в цей час не діяв режим особливого періоду. За таких обставин гарантії, встановлені ст. 119 КЗпП України, щодо збереження за позивачем місця роботи на підприємстві не діяли. ОСОБА_1 була звільнена з роботи 01.09.2017 року, копію наказу про звільнення та трудову книжку вона отримала 08.09.2017 року. До суду з позовною заявою вона звернулась 08.02.2019 року, тобто з пропуском встановленого строку. Крім того, позивач вже зверталась до Сєвєродонецького міського суду Луганської області та Луганського окружного адміністративного суду з позовами про поновлення на роботі.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, просила розглянути справу без її участі.

Представник позивача ОСОБА_3 . в судове засідання не з`явилась.

В судовому засіданні представник відповідача ТОВ «ТАУН СЕРВІС» Глущенко Д.В. заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

14.08.2013 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу до ТОВ «ТАУН СЕРВІС» на посаду машиніста насосних устаткувань служби каналізаційних насосних станцій і мереж.

12.02.2016 року позивач була переведена на посаду оператора на решітці служби каналізаційних насосних станцій та мереж ТОВ «ТАУН СЕРВІС».

01.09.2017 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи на підставі п. 6 т. 36 КЗпП України в зв`язку з призовом на військову службу, про що видано наказ від 01.09.2017 року №122-к.

Зазначені обставини підтверджуються даними трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 та копією наказу «Про припинення трудового договору у зв`язку зі вступом на військову службу» від 01.09.2017 року №122-к.

Згідно з витягом з наказу 7 окремої автомобільної санітарної роти (по стройовій частині) від 28.08.2017 року №60 солдат ОСОБА_1 вважається такою, що прибула і приступила до виконання службових обов`язків для проходження військової служби за контрактом 28.08.2017 року на посаду бухгалтера фінансової частини 7 окремої автомобільної санітарної роти 59 військового мобільного госпіталю (багатопрофільного, на 100 ліжок) Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону (на 475 ліжок).

Однією з підстав припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу (п.3 ч.1 ст.36 КЗпП України).

Частиною 3 ст. 119 КЗпП України встановлено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову.

Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Представник відповідача Глущенко Д.В . заперечував проти позовних вимог, посилаючись на відсутність особливого періоду в країні, під час якого діє гарантія щодо позивача, яка була призвана на військову службу за контрактом, у вигляді збереження її місця роботи та посади.

Суд не погоджується з цими доводами представника відповідача, виходячи з наступного.

Частиною шостою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначені види військової служби: строкова військова служба, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, військова служба за контрактом осіб рядового складу, військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки, військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період діє в Україні від 17.03.2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію". Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав.

Таким чином, з моменту прийняття ОСОБА_1 на військову службу за контрактом, закон гарантує їй збереження місця роботи і посади на підприємстві, в якому вона працювала на час вступу на військову службу, тобто в ТОВ «ТАУН СЕРВІС», до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного суду від 25.04.2018 року по справі №205/1993/17-ц.

За таких обставин суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 була звільнена з роботи відповідачем з порушенням трудового законодавства, без законних на те підстав.

Судом встановлено, що копію трудової книжки та копію наказу про звільнення позивач ОСОБА_1 отримала 08.09.2017 року, що підтверджується копією Книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них за 2009-2015 р.р. ТОВ «ТАУН СЕРВІС». Оригінал зазначеної Книги був оглянутий судом безпосередньо в судовому засіданні.

Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Таким чином, враховуючи, що позивач отримала трудову книжку 08.09.2017 року, вона повинна була звернутись до суду не пізніше 09.10.2017 року. З позовом про поновлення на роботі ОСОБА_1 звернулась 08.02.2019 року, що підтверджується даними вхідної реєстрації суду.

Наведене свідчить про те, що позивач пропустила строк для звернення до суду з цим позовом.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів від 06.11.1992 року, викладеними у пункті 4, встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

При цьому суд відзначає, що зазначені строки звернення до суду за вирішенням трудового спору не є строками позовної давності, про що помилково зазначив у відзиві відповідач, і застосовуються судом незалежно від заяви учасника справи.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, просила розглядати справу без її участі, з заявами чи клопотаннями про поновлення пропущеного строку (із зазначенням поважності причин такого пропуску) звернення до суду з позовом про поновлення на роботі вона не зверталась.

За таких обставин суд позбавлений можливості відповідно до приписів ст. 234 КЗпП України вирішити питання про поновлення цього строку.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про поновлення на роботі слід залишити без задоволення в зв`язку з пропуском нею строку для звернення до суду з цим позовом за вирішенням трудового спору.

Відповідно до ч.7 ст. 141 ЦПК України судові витрати по цій справі слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 2, 4-5, 7-13, 76-81, 89, 223, 258- 259, 263-265, 354, Перехідними положеннями ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення в повному обсязі складене 08.11.2019 року.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник позивача: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАУН СЕРВІС», місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Б.Ліщини, б. 13, ідентифікаційний код юридичної особи в .

Представник відповідача: Глущенко Дмитро Володимирович, місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Б.Ліщини, б. 13, паспорт НОМЕР_4 .

Суддя Ж. І. Кордюкова