Постанова

Іменем України

6 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 444/1976/16-ц

провадження № 61-26535св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В.М. (суддя - доповідач),

суддів: Калараша А.А., Мартєва С. Ю., Петрова Є.В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Малехівська сільська рада Жовківського району Львівської області,

треті особи: Відділ Держгеокадастру у Жовківському районі Львівської області, ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 13 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 1 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області, треті особи: Відділ Держгеокадастру у Жовківському районі Львівської області, ОСОБА_2 , про визнання незаконними рішень сільської ради,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про визнання недійсним та скасування рішення Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області від 11 лютого 2016 року № 11 та рішення Малехівської сільської ради від 14 липня 2016 року № 3.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 11 лютого 2016 року на підставі статей 12, 122 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), Закону України «Про землеустрій», Закону України «Про державний земельний кадастр», статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» та заяв ОСОБА_2 Малехівською сільською радою було прийнято рішення № 11 «Про проведення інвентаризації земель по АДРЕСА_1».

Зазначеним рішенням надано дозвіл на проведення інвентаризації земель по АДРЕСА_6 . На підставі цього рішення ФОП ОСОБА_4. виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель в с. Малехів, в межах кварталу вул. С. Стрільців та Л. Українки на території Малехівської сільської ради.

Вказана документація була затверджена рішенням Малехівської сільської ради від 14 липня 2016 року № 3 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок частини кварталу АДРЕСА_7 ».

Як вказувала позивачка, із зведеного інвентаризаційного плану кварталу по АДРЕСА_1 вбачалося, що між земельною ділянкою на АДРЕСА_4 , що належить позивачці на праві користування, та земельною ділянкою на АДРЕСА_5 , що належить ОСОБА_2 , є прохід шириною 1 м, проте фактично це не відповідає дійсності, а земельна ділянка, на якій передбачено прохід, перебуває у користуванні позивачки та вилучена не була, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 215643 від 11 квітня 2011 року, виданим ОСОБА_2 .

Згідно з цим актом ОСОБА_2 є власником земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_5 , суміжним землекористувачем в указаному акті значиться бабця позивачки - ОСОБА_3 , яка була власником належного на даний час їй будинку.

Отже, на дату виготовлення державного акту та дату його державної реєстрації між зазначеними будинковолодіннями і земельними ділянками проходу не було. Крім того, земельні ділянки розмежовує огорожа, відразу до огорожі примикає її брама, а після брами - електричний стовп, як це показано на зведеному плані, тому жодного проходу загального користування між ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . немає.

Спір щодо вказаного проходу був предметом розгляду в Жовкіському районному суді Львівської області, а Малехівська сільська рада була стороною у даній цивільній справі. Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 12 січня 2016 року у цивільній справі № 444/2403/15-ц у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Малехівської сільської ради відмовлено. Щодо позовної вимоги - зобов`язати Малехівську сільську раду не чинити перешкод та забезпечити вільний прохід по земельній ділянці, що належить до комунальної власності і служить для проходу до житлових будинків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - судом встановлено наступне, що на час спірних правовідносин прохід між будинковолодіннями АДРЕСА_8 та АДРЕСА_4 не був передбачений.

Посилаючись на те, що вона як власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення порушення свого права, а у Малехівської сільської ради не було підстав для прийняття оспорюваних рішень з підстав того, що питання проходу було вирішено в судовому порядку, а затверджена документація не відповідає діючому законодавству, просила визнати незаконними та скасувати рішення Малехівської сільської ради від 11 лютого 2016 року № 11 «Про проведення інвентаризації земель по АДРЕСА_10 в межах кварталу с. Малехів» та рішення Малехівської сільської ради від 14 липня 2016 року № 3 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок частини кварталу АДРЕСА_9

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 13 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 1 серпня 2017 року, позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення Малехівської сільської ради від 11 лютого 2016 року № 11 "Про проведення інвентаризації земель по АДРЕСА_11 в межах кварталу с. Малехів". Визнано незаконним та скасовано рішення Малехівської сільської ради від 14 липня 2016 року № 3 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок частини кварталу АДРЕСА_1 ". Стягнуто з Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1102,40 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, вважав, що оскаржувані рішення прийнято Малехівською сільською радою з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, ЗК України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»; крім того, зазначені рішення сільської ради порушують права позивача як землекористувача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі Малехівська сільська рада Жовківського району Львівської області посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У серпні 2017 року Малехівська сільська рада Жовківського району Львівської області звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 13 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 1 серпня 2017 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі та витребувано справу з Жовківського районного суду Львівської області.

У березні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 жовтня 2019 року справу за позовом призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у складі колегії з п`яти суддів.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення у справі ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права (статей 12, 181, частини тринадцятої статті 186, статей 186-1, 189 ЗК України, статті 19, пункту а) частини першої статті 22, пункту к) частини другої статті 25 Закону України «Про землеустрій», пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пункту 2 Порядку проведення інвентаризації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2012 року № 513) та порушенням норм процесуального права.

Зокрема, суди залишили поза увагою те, що оскаржувані рішення прийняті Малехівською сільською радою відповідно до наданих їй повноважень як органом місцевого самоврядування з метою виконання управлінських функцій, а саме самоврядного контролю за використанням та охороною земель, а тому вказані рішення не порушують права позивача.

Так, рішенням Малехівської сільської ради від 11 лютого 2016 року № 11 було надано дозвіл на проведення інвентаризації земель по АДРЕСА_2 , а рішенням Малехівської сільської ради від 14 липня 2016 року № 3 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель в АДРЕСА_12 на території Малехівської сільської ради, що стосується 13-ти домогосподарств, а не лише позивача.

Крім того, суди залишили поза увагою викопіювання з інвентаризаційної карти с. Малехів 1972 року та висновок відділу Держгеокадастру у Жовківському районі від 22 червня 2016 року № 1249/41-16.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

Відзив не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що державним актом серія ЯЛ № 215643 від 11 квітня 2011 року на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_5 , виданим ОСОБА_2 , підтверджується, що його суміжним землекористувачем по межі від Б до В є ОСОБА_3 - бабця позивача по справі, яка на той час була землекористувачем.

Також судом встановлено, що згідно з містобудівною документацією генерального плану с. Малехів, розробленого інститутом «Містопроект» у 2008 році і затвердженого 25 сесією Малехівської сільської ради 24 листопада 2008 року № 14, на АДРЕСА_17 між ділянками АДРЕСА_14 та АДРЕСА_5 прохід не передбачений.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 12 січня 2016 року у цивільній справі № 444/2403/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Малехівської сільської ради встановлено, що на час спірних правовідносин прохід між будинковолодіннями АДРЕСА_13 та АДРЕСА_14 не був передбачений.

11 лютого 2016 року Малехівською сільською радою було прийнято рішення № 11 «Про проведення інвентаризації земель по АДРЕСА_15 та АДРЕСА_1».

Зазначене рішення було прийнято на підставі статей 12, 122 ЗК України, Закону України «Про землеустрій», Закону України «Про державний земельний кадастр», статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», а також заяв ОСОБА_2 та враховуючи пропозиції комісії з питань земельних відносин Малехівської сільської ради щодо необхідності розробки інвентаризації земель по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_16 для уточнення даних фактичного використання земель з даними, зазначеними в документах, що посвідчують право на земельні ділянки.

Даним рішенням було надано дозвіл на проведення інвентаризації земель по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_18

На підставі цього рішення ФОП Полець О.М. виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель в с. Малехів в межах кварталу вул. С. Стрільців та Л. Українки на території Малехівської сільської ради, яка була затверджена рішенням Малехівської сільської ради від 14 липня 2016 року № 3 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок частини кварталу АДРЕСА_1, АДРЕСА_19 ».

Із пояснювальної записки до вказаного рішення вбачається, що при проведенні інвентаризації земель використано наявні планово-картографічні матеріали та містобудівні матеріали с. Малехів.

Відповідно до зведеного інвентаризаційного плану кварталу по АДРЕСА_1 між земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_1 на праві користування, та земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_5 , що належить ОСОБА_2 , є прохід шириною 1 м.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України (стаття 19 Конституції України).

Статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (тут і далі - у редакції, чинній на час прийняття рішення Малехівської сільської ради від 11 лютого 2016 року) передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно з пунктом 42 статті 26Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад відноситься, зокрема, затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації.

За положеннями статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

За нормами статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

Згідно з частиною десятою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Конституційний Суд України в пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України. З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Такі ж положення закріплені у статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними.

У пункті 4 мотивувальної частини цього ж Рішення Конституційний Суд України зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування і детальних планів територій, їх оновлення та внесення змін до них.

Отже, органи місцевого самоврядування є тими самим органами, що мають право та зобов`язані здійснювати передбачені законодавством повноваження по улаштуванню життя громади, управління майном громади та її життям, а також здійснювати функції на реалізацію делегованих повноважень.

Стаття 35 Закону України «Про землеустрій» дає визначення інвентаризації земель та зазначає, що інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Відповідно до Порядку проведення інвентаризації земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2012 року № 513 (який був чинним на час прийняття оскаржуваних рішень) інвентаризація земель проводиться з метою: забезпечення ведення Державного земельного кадастру, здійснення контролю за використанням і охороною земель; визначення якісного стану земельних ділянок, їх меж, розміру, складу угідь; узгодження даних, отриманих у результаті проведення інвентаризації земель, з інформацією, що міститься у документах, які посвідчують право на земельну ділянку, та у Державному земельному кадастрі; прийняття за результатами інвентаризації земель Кабінетом Міністрів України, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями та органами місцевого самоврядування відповідних рішень; здійснення землеустрою.

Об`єктами інвентаризації земель згідно із цим Порядком є територія України, територія адміністративно-територіальних одиниць або їх частин, окремі земельні ділянки.

Інвентаризація земель проводиться в межах адміністративно-територіальних одиниць, землеволодінь або землекористувань і територій, межі яких визначені проектами формування території і встановлення меж сільських, селищних рад.

Підставою для проведення інвентаризації земель є рішення відповідного органу виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим чи органу місцевого самоврядування щодо виконання відповідних робіт, договори, укладені між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою, судові рішення.

За результатами проведення інвентаризації земель виконавцем робіт розробляється технічна документація, склад якої встановлений статтею 57 Закону України «Про землеустрій».

З огляду на зазначені норми матеріального права, рішення сільської ради про проведення інвентаризації земель населеного пункту на територію якого розповсюджується управлінська компетенція сільської ради прийняті нею як суб`єктом владних повноважень у межах компетенції, встановленої Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Законом України «Про землеустрій» та Земельним Кодексом України та є рішеннями, які стосуються інтересів усієї громади та жителів села.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачено в статті 19 ЦПК України: суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції і розглядають справи зокрема про захист порушених, невизнаних або оспорюваних індивідуальних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин в усіх випадках, за виключенням, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне та цивільні правовідносини, по-друге, таким критерієм є суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Разом із тим згідно з частиною першою статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже, одним із учасників адміністративного спору є суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства.

Також КАС України надає визначення публічно-правового спору - як спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Ужитий термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, якщо відсутні ознаки спору про цивільне право певної особи та його порушення.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналіз змісту статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосувати виключно формальний критерій - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

Таким чином, при визначенні предметної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер.

Якщо жособа оспорює рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яким затверджуються в установленому порядку місцеві містобудівні програми, генеральні плани забудови відповідних населених пунктів, інша містобудівна документація та інше, крім того, таке рішення розраховане на широке коло осіб (зокрема, оскаржувані рішення у цій справі стосуються інвентаризації земель цілого кварталу АДРЕСА_20 , де знаходяться земельні ділянки ще 12 осіб), і в цих правовідносинах відповідач реалізує свої управлінські або контрольні функції у сфері управління певною территорієї то такі спори підпадають під юрисдикцію адміністративного суду.

Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває або позбувається речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 21 березня 2018 року у справі № 526/233/16-ц, від 24 квітня 2018 року у справі № 401/2400/16-ц, від 30 травня 2018 року у справі № 826/5737/16, від 13 червня 2018 року у справі № 307/2765/15-ц, від 22 серпня 2018 року у справі № 539/3192/16-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 463/1865/17, від 06 лютого 2019 року у справі № 488/3005/17-ц, від 15 травня 2019 року у справі № 729/608/17, від 15 травня 2019 року у справі № 352/1414/15-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 749/942/18.

Малехівська сільська рада Жовківського району Львівської області під час прийняття оскаржуваних рішень про проведення інвентаризації земель по АДРЕСА_15 та АДРЕСА_21 та про затвердження документації щодо інвентаризації земельних ділянок частини кварталу АДРЕСА_22здійснювала владні управлінські повноваження, визначені законодавством в сфері землеустрою та ці рішення стосуються невизначеного кола осіб- мешканців с. Мелехів, а тому оспорюване рішення може бути оскаржено лише у порядку адміністративного судочинства.

Той факт що мотивуючи свої позовні вимоги позивачка посилалась на те, що на частині належної її на праві користування земельній ділянці комунальної власності за результатами інвентаризації та планування території пропонується влаштування скрізного проходу вздовж її будинку до інших будинків, з огляду на вимогу про скасування рішення про проведення інвентаризації в цілому не свідчить на цьому етапі планування території села про порушення її цивільного права та вилучення з її користування цієї частини земельної ділянки.

Таким чином, цей спір має розглядатися саме в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням викладеного суди помилково розглянули справу в порядку цивільного судочинства, неправильно застосувавши норми статей 15, 16, пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України, у редакції, чинній на момент подання позову до суду.

За частинами першою та другою статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

За правилами частини четвертої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення.

Таким чином судові рішення підлягають скасуванню, як такі, що ухвалені з порушенням норм процесуального права, а провадження у справі - закриттю, згідно з пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з положеннями частини першої статті 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Керуючись статтями 255, 256, 400, 401, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області задовольнити частково.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 13 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 1 серпня 2017 року скасувати.

Провадження у справі № 444/1976/16-цза позовом ОСОБА_1 до Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області, треті особи: Відділ Держгеокадастру у Жовківському районі Львівської області, ОСОБА_2 , про визнання незаконними рішень сільської ради - закрити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик