Справа № 591/7607/18
Провадження № 2/591/1154/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2019 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Шелєхової Г.В.

за участю секретаря судового засідання Бондар С.М.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу №591/7607/18 за позовом Сумського національного аграрного університету до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 24 жовтня 2007 року між сторонами укладено угоду про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти у розмірі 13500,00 грн. Одержувач кредиту зобовязувався повернути суму кредиту та 3 % річних за користування кредитом після закінченням навчання, починаючи з 12 місяця. Угодою передбачено, що кредит та відсотки не повертаються у разі відпрацювання одержувачем кредиту не менше 5 років після закінчення навчального закладу в державному або в комунальному закладі чи установі в сільській місцевості. Відповідач працює в м. Суми, кредит та відсотки ним не повернуті. Тому просить стягнути з нього заборгованість за угодою про надання кредиту в розмірі 13 411,16 грн. та судовий збір.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

15 січня 2019 року відповідач надав письмовий відзив, в якому просив застосувати строк позовної давності.

22 січня 2019 року позивач надав письмову відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідно до п. 20 Постанови КМУ №673 від 29 серпня 2018 року «Про затвердження Порядку пільгового кредитування для здобуття професійно-технічної вищої освіти», строк позовної давності щодо пільгового кредитування для здобуття професійно-технічної освіти у професійно-технічних та вищих навчальних закладах не застосовується.

30 січня 2019 року відповідач подав письмові заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 26 грудня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження на 22 січня 2019 року.

Протокольною ухвалою головуючого від 22 січня 2019 року оголошено перерву в судовому засіданні до 20 лютого 2019 року у звязку з витребуванням розрахунку.

Суд, вислухавши пояснення зявившихся учасників, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

24 жовтня 2007 року між Сумським аграрним університетом та ОСОБА_2 укладено угоду №ФІ-567/1 про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти, згідно якого навчальний заклад відповідно до Порядку надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 червня 2003 року №916, надає одержувачу кредиту цільовий пільговий державний кредит для здобуття у Навчальному закладі вищої освіти за рахунок коштів Державного бюджету за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр та напрямом підготовки фінанси за денною формою навчання у розмірі 13500,00 грн.

Пунктом 6.4 угоди передбачено, що кредит та відсотки за користування ним не повертаються у разі відпрацювання одержувачем кредиту не менше 5 років після закінчення Навчального закладу в державному або в комунальному закладі чи установі в сільській місцевості (а.с.8).

Наказом №1597н від 8 серпня 2007 року ОСОБА_2 зарахований студентом 1 курсу денної форми за спеціальністю фінанси (а.с.9).

Згідно витягу з наказу №1142-н від 29 червня 2011 року, на підставі результатів захисту дипломних робіт рішенням Державної екзаменаційної комісії від 25 червня 2011 року вважати закінчившим університет по спеціальності 6.030508 «Фінанси і кредит», з присвоєнням кваліфікації бакалавра з фінансів та кредиту та видачею диплома випускника ОСОБА_2 (а.с10).

Відповідно до витягу з наказу №1370-н від 27 липня 2011 року ОСОБА_2 зарахований студентом 5 курсу денної форми за спеціальністю фінанси і кредит (а.с.11).

Згідно витягу з наказу №725-н від 18 травня 2012 року, на підставі результатів захисту дипломних робіт рішенням Державної екзаменаційної комісії від 17 травня 2012 року вважати закінчившим університет по спеціальності 8.030508 «Фінанси і кредит», з присвоєнням кваліфікації магістра з фінансів та кредиту та видачею диплома випускника (а.с.12).

26 лютого 2016 року на адресу позивача направлено попередження №591 з вимогою сплатити заборгованість за кредитом в розмірі 3600,00 грн. та 3% річних за користування кредитом в розмірі 3240,00 грн. (а.с.14).

24 червня 2016 року та 29 вересня 2016 року на адресу позивача направлено попередження №1758, №2629 з аналогічними вимогами (а.с.14-15).

ОСОБА_2 працює в територіально відокремленому безбалансовому відділенні №10018/0164 філії Сумського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з 12 червня 2015 року по теперішній час (а.с. 17).

Відповідач посилається на те, що працює в державній установі тому має бути звільнений від обовязку повертати кредит.

Однак, суд не погоджується з даним твердженням, оскільки, як вбачається з умов договору, кредит та відсотки за користування ним не повертаються у разі відпрацювання одержувачем кредиту в державному або в комунальному закладі чи установі саме в сільській місцевості.

Тому підстави для звільнення позивача від обовязку повертати кредит відсутні.

Що стосується строку позовної давності, то позивач посилається на постанову КМУ №673 від 29 серпня 2018 року «Про затвердження Порядку пільгового кредитування для здобуття професійно-технічної та вищої освіти», згідно якої позовна давність на вимоги щодо погашення кредиту до державного чи місцевих бюджетів не поширюється.

Однак на час виникнення правовідносин діяла Постанова КМУ № 916 від 16 червня 2003 року «Про затвердження Порядку пільгового кредитування для здобуття професійно-технічної та вищої освіти», в якій відсутні будь-які застереження щодо строків позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином застосуванню підлягає загальний строк позовної давності.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

П. 3.3. угоди передбачено, що одержувач кредиту зобовязаний повернути протягом 15 років всю суму наданого Навчальним закладом кредиту та 3 % річних за користування кредитом після закінчення навчання, починаючи з дванадцятого місяця.

Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов'язання простроченого боржника за договором не припиняється.

За умовами угоди сторони погодили щорічну сплату кредиту частинами до 31 грудня кожного року, починаючи з 1 липня 2011 року.

Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов'язання, зокрема, з повернення кредиту та сплати 3% річних до 31 грудня кожного року до 30 червня 2026 року, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих річних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. За наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення річних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ОСОБА_3 Верховного Суду у справі №444/9519/12 від 28 березня 2018 року.

Позивач звернувся до суду 19 грудня 2018 року з питанням про стягнення заборгованості, яка утворилася станом на 30 вересня 2018 року.

Таким чином стягненню підлягає заборгованість за тілом кредиту та відсотками в межах дотримання строків позовної давності за останні три періоди, в яких повинна була відбутися оплата кредиту ( 2015, 2016, 2017 роки).

Відповідно до п. 6.1 угоди, одержувач кредиту повертає використаний ним на навчання кредит у сумі 13500,00 грн. та відсотки за користування ним у сумі 3% річних в національній валюті до 31 грудня кожного року 1+15 частину від загальної суми одержаного кредиту та відсотки за користування ним, починаючи з 1 липня 2011 року до 30 червня 2026 року.

Тому стягненню підлягає тіло кредиту в розмірі 2700,00 грн. (по 900 гривень кожного року).

Згідно із частиною другою ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною першою ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

З огляду на це, з відповідача підлягають стягненню 3 відсотки річних за 2015-2017 роки в сумі 1215,00 гривень (13500,00 грн.х3% річних х 3 роки). Та інфляційні збитки в розмірі 1422,98 грн.: за 2015 рік - 565,20 грн. (1305,00 грн. х143.31%-1305 грн.); за 2016 рік 322,60 грн. (2610,00 грн.х112,36%-2610,00 грн.), за 2017 рік (3915,00 грн.х113,67%-3915,00 грн.).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.

Позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені.

Таким чином, стягненню підлягає пеня, нарахована за рік до звернення банку з позовом, тобто за період з 20 грудня 2018 року по 19 грудня 2018 року.

20.12.2017р-25.01.2018р. 2700,00грн.х29%:100%:365х37 днів = 79,37 грн.

26.01.2018 р.-01.03.2018 р. 2700,00 грн.х32%:100%:365х35=82,85 грн.

02.03.2018 Р.-12.07.2018Р. 2700,00 грн.х34%:100%:365х133=334,50 грн.

13.07.2018р.-06.09.2018р. 2700,00 грн.х35%:100%:365х56 = 144,99 грн.

07.09.2018р.-19.12.2018 р 2700,00 грн. х36%:100%:365х18 = 276,95 грн.

Таким чином, стягненню підлягає пеня в розмірі 918 гривень 67 копійок.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. З відповідача необхідно стягнути на користь позивача у розмірі 2700 гривень 00 копійок, відсотки за користування кредитом 1215 гривень 00 копійок, інфляційні збитки - 1 422 гривень 98 копійок, пеню 918 гривень 67 копійок. В іншій частині відмовити у звязку із застосування строків позовної давності та необгрунтованістю.

У звязку з частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені по справі судові витрати пропорційно задоволеній частині вимог у розмірі 845,76 грн. (48 % від 1762 грн. судових витрат)

.Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, ст.ст. 181 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Сумського національного аграрного університету задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНН НОМЕР_1, місце реєстрації: м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, буд. 211/1, к. 27) на користь Сумського національного аграрного університету (, місцезнаходження: м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, буд. 160) заборгованість з кредиту у розмірі 2700 гривень 00 копійок, відсотки за користування кредитом 1215 гривень 00 копійок, інфляційні збитки - 1 422 гривень 98 копійок, пеню 918 гривень 67 копійок та 845 гривні 76 копійок в рахунок відшкодування судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити у звязку з необгрунтованістю та застосуванням строків позовної давності.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення виготовлено 26 лютого 2019 року.

Суддя Г.В.Шелєхова