Постанова

Іменем України

31 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 488/312/14-ц

провадження № 61-1836св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач (за первісним позовом) ОСОБА_4,
відповідач (за первісним позовом)- ОСОБА_3, позивач (за зустрічним позовом)- ОСОБА_3 , відповідачі (за зустрічним позовом) - ОСОБА_4 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 12 лютого 2018 року у складі судді Лазаревої Г. М.

та постанову Миколаївського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року

у складі колегії суддів: Серебрякової Т. В., Галущенка О. І., Лисенка П. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Позовна заява мотивована тим, що05 квітня 2013 року ОСОБА_4 надав ОСОБА_3 в борг кошти в сумі 60 000 грн на строк до 05 липня 2013 року, одержання яких відповідач підтвердив власноручно підписаною розпискою.

Починаючи з липня 2013 року позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення боргу, але позичальник кошти не повернув.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_4 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за договором позики, яка станом на 05 лютого 2016 року

з урахуванням 3 % річних та встановленого індексу інфляції у загальному розмірі становить 100 786,90 грн.

У квітні 2014 року ОСОБА_3 , не погоджуючись із вказаним позовом, звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору позики.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 04 квітня 2013 року

ОСОБА_4 , будучи власником підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Аллюр-Транс» (далі - ТОВ «Аллюр-Транс»), де ОСОБА_3 працює водієм, погрожуючи звільненням змусив останнього виїхати у відрядження до міста Одеси на несправному вантажному автомобілі марки МАN, державний номерний знак НОМЕР_1 з причепом, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Дорогою до міста Одеси через несправність автомобіля сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої транспортний засіб, яким керував ОСОБА_3 , зазнав значних механічних пошкоджень. Позивач за зустрічним позовом вказував, що 05 квітня 2013 року, ОСОБА_4 змусив його написати розписку про позику в сумі 60 000 грн, пояснюючи такі дії формальністю, з метою забезпечення ремонту транспортного засобу.

Посилаючись на те, що насправді гроші в борг у ОСОБА_4 він не брав,

ОСОБА_3 просив суд визнати недійсним договір позики від 05 квітня

2013 року.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 24 травня

2016 року (у складі судді Безпрозванного В. В.) у задоволенні позову

ОСОБА_4 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним договір грошової позики, укладений у формі розписки

05 квітня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , за яким ОСОБА_4 передав у борг ОСОБА_3 строком на 3 місяці 60 000 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 16 вересня 2016 року (у складі колегії суддів: Бондаренко Т. З., Данилової О. О., Коломієць В. В.) рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 24 травня

2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року (у складі колегії суддів: Червинської М. Є., Коротуна В. М., Мазур Л. М., Писаної Т. О., Попович О. В.) рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 24 травня

2016 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 16 вересня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 12 лютого 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 05 квітня 2013 року у сумі 100 786,90 грн, з яких: основний борг - 60 000 грн; збитки від інфляції та 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 06 липня 2013 року по 05 лютого 2016 року -

40 786,90 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) в строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки права позивача відповідачем порушені, тому з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню борг за договором позики від 05 квітня 2013 року з врахуванням інфляційних втрат та 3 % річних за користування грошовими коштами.

Залишаючи зустрічний позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що будучи належним чином повідомлений про розгляд справи

07 грудня 2017 року та 12 лютого 2018 року, ОСОБА_3 повторно не з`явився в судове засідання.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 12 лютого

2018 року в частині залишення без розгляду позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_3 скасовано та справу в цій частині направлено до суду першої інстанції для продовження судового розгляду.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_4 виходив з того, що сума боргу за договором позики не повернута, а тому суд правомірно задовольнив позов ОСОБА_4 . Проте, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про залишення без розгляду зустрічного позову ОСОБА_3 , порушив вимоги статті 257 ЦПК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що розгляд справи в суді першої інстанції відбувався без участі ОСОБА_3 , оскільки він не був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, в результаті чого останній був позбавлений права на надання доказів. У зв`язку з чим, ОСОБА_3 подано клопотання про виклик та допит свідків, а також допит учасників справи, проте апеляційним судом дане клопотання було проігнороване. Крім того, було подано клопотання про призначення судової психолого-почеркознавчої експертизи, однак суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у його задоволенні, чим порушено права ОСОБА_3 на належний судовий захист.

Ухвалюючи судове рішення про залишення в силі рішення суду першої інстанції в частині первісного позову та, таким чином, надавши цьому судовому рішенню преюдиціального значення, апеляційний суд наперед вирішив питання щодо зустрічних позовних вимог, оскільки первісні та зустрічні вимоги є взаємовиключними. Таким чином, суди попередніх інстанцій порушили принцип повноти, всебічності й об`єктивності з`ясування обставин справи.

Суди не взяли до уваги та не надали належної оцінки тому, що ОСОБА_3 був змушений написати розписку під психічним тиском ОСОБА_4 . Також в розписці не зазначено умов, за яких ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_4 грошові кошти у борг та обов`язку ОСОБА_3 щодо повернення грошових коштів.

Отже, враховуючи викладене, суд першої інстанції, з висновками якого частково погодився апеляційний суд, ухвалив рішення лише на підставі позовної заяви ОСОБА_4 , без участі ОСОБА_3 у судовому засіданні, без допиту свідків, без дослідження доказів, чим порушив право ОСОБА_3 на справедливий суд.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористалися своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 березня 2019 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що відповідно до розписки від 05 квітня 2013 року

ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_4 в борг 60 000 грн строком на три місяці

до 05 липня 2013 року.

Згідно з розрахунком заборгованості за договором позики станом

на 05 лютого 2016 року з урахуванням 3 % річних та встановленого індексу інфляції, заборгованість становить 100 786,90 грн, з якої: основний борг - 60 000 грн; 2 924,38 грн - 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 06 липня 2013 року по 18 лютого 2015 року, 17 472,72 грн - суми збитків від інфляції за час прострочення з 06 липня 2013 року по 18 лютого 2015 року; 1 735,89 - 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 19 лютого 2015 року по 05 лютого 2016 року; 18 653,91 - сума збитків від інфляції за час прострочення з 19 лютого 2015 року по 05 лютого 2016 року.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом про визнання розписки

від 05 квітня 2013 року недійсною, ОСОБА_3 послався на вимоги статей 203, 215, 231 ЦК України та зазначав, що спірний договір позики укладений ним внаслідок психічного тиску з боку роботодавця.

Свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні суду першої інстанції надали суду показання про те, що працювали з водієм ОСОБА_3 в ТОВ «Аллюр-Транс» та їм відомо про ДТП, яке сталося 04 квітня 2013 року за участю транспортного засобу відповідача, та про розписку, яку ОСОБА_3 написав за вказівкою власника автопідприємства ОСОБА_4 .

Зазначені свідки додали, що вимагання від водіїв аналогічних розписок відбувалось власником підприємства ОСОБА_4 , який не укладав із водіями трудових договорів, неодноразово.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 заперечили свою присутність при складанні відповідачем ОСОБА_3 розписки від 05 квітня 2013 року та передачі ОСОБА_4 відповідачу в борг на 3 місяці 60 000 грн. Зазначені свідки пояснили, що на вимогу позивача ОСОБА_4 підписали спірну розписку.

Рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 12 лютого 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 05 квітня 2013 року у сумі 100 786,90 грн, з яких: основний борг - 60 000 грн; збитки від інфляції та 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 06 липня 2013 року по 05 лютого 2016 року -

40 786,90 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_3 залишено без розгляду на підставі статті 257 ЦПК України.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 12 лютого

2018 року в частині залишення без розгляду позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_3 скасовано та справу в цій частині направлено до суду першої інстанції для продовження судового розгляду.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У статті 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

При цьому пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судами як джерело права, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У частині першій статті 4 ЦПК України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Залишаючи без розгляду зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 повторно не з`явився в судові засідання, призначені на 07 грудня 2017 року та 12 лютого 2018 року, хоча належним чином був повідомлений про судові засідання.

Вказаного висновку суд першої інстанції дійшов із порушенням вимог процесуального права, оскільки в матеріалах справи відсутні докази повідомлення ОСОБА_3 чи його представника про судове засідання, призначене на 07 грудня 2017 року.

Враховуючи вказане, апеляційний суд дійшов правильного висновку про скасування рішення суду першої інстанції в зазначеній частині та направлення справи в цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції. Таким чином, рішення суду апеляційної інстанції в цій частині відповідає вимогам закону.

Разом з тим, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісних позовних вимог, апеляційний суд не звернув уваги на неможливість окремого вирішення заявлених у справі позовних вимог за первісним та зустрічним позовами, оскільки такі вимоги об`єднані підставою виникнення правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Вимоги вказаних норм права суди попередніх інстанцій не врахували та в повному обсязі не виконали.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зав`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Відповідно до частини другої статті 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом про визнання розписки

від 05 квітня 2013 року недійсною, ОСОБА_3 вказував, що спірний договір позики укладений ним внаслідок психічного тиску з боку роботодавця ( ОСОБА_4 ). Разом з тим, предметом первісного позову є стягнення заборгованості за договором позики (розпискою від 05 квітня 2013 року).

Отже, в даному випадку первісний та зустрічний позови взаємопов`язані між собою.

Суд апеляційної інстанції не врахував, що зміст зустрічного позову вказує на самостійну матеріально-правову вимогу ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , яка була заявлена для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення вимог за зустрічним позовом виключає задоволення первісних позовних вимог.

Таким чином, залишаючи рішення суду першої інстанції в частині первісного позову ОСОБА_4 без змін з підстав його обґрунтованості та скасовуючи в частині зустрічного позовуОСОБА_3 з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, апеляційний суд не звернув уваги, що без вирішення питання про дійсність договору позики, ухвалення правильного судового рішення в частині первісних позовних вимог про стягнення заборгованості за договором позики є неможливим.

Оскільки первісний та зустрічний позови взаємопов`язані між собою підставою виникнення спірних правовідносин, їх спільний розгляд є доцільним та таким, що забезпечить реалізацію права на належний судовий захист позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 .

Задовольняючи первісні позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором позики, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, не навів мотивів задоволення позовних вимог, які є обов`язковими для вирішення справ такої категорії, не надав належної оцінки доказам, наявним в матеріалах справи, зокрема, та не обґрунтував, чому не взяв ці докази до уваги.

Отже, суди не встановили фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи в частині первісних позовних вимог, тому судові рішення в частині вирішення первісних позовних вимог підлягають скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісних позовних вимог ОСОБА_4 та постанова апеляційного суду в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції підлягають скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Оскаржувана постанова апеляційного суду в частині скасування рішення суду першої інстанції щодо залишення без розгляду зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 та направлення справи для продовження розгляду до того ж суду, прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому це судове рішення в цій частині необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу в цій частині - без задоволення.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьоїсудової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 12 лютого

2018 року в частині задоволення первісних позовних вимог та постанову Миколаївського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року в частині залишення без змін рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 12 лютого 2018 року скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанову Миколаївського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року в частині скасування рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 12 лютого 2018 року та направлення справи в цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська