Справа № 307/3086/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 жовтня 2019 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого: Собослой Г.Г.,

суддів: Кондор Р.Ю., Куштан Б.П.,

секретаря: Балаж Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою адвоката Мацоли Аліни Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 02 липня 2018 року у справі №307/3086/17 (Головуючий: Чопик В.В.), -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 , де треті особи служба у справах дітей Іршавської РДА, орган опіки та піклування Тячівської РДА про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги ОСОБА_2 мотивує тим, що з відповідачем ОСОБА_1 одружилися 23 листопада 2006 року, а 21 липня 2016 року на підставі рішення Іршавського районного суду шлюб розірвано. Від шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зараз проживає разом з нею. Через два роки після одруження між позивачем та відповідачем фактично припинились шлюбні відносини, останній покинув її з дитиною і на протязі двох років позивачу не було відомо його місце перебування. У 2010 році відповідач повернувся і вони примирились, а через три роки знову покинув сім`ю. У період з 2013 року по січень 2015 року відповідач не проживав з сім`єю, але інколи спілкувався із нею. З січня 2015 року між ними остаточно припинились будь-які стосунки, відповідач не відповідає вже і на телефонні дзвінки, тобто між ними повністю припинились подружні стосунки. З того часу вони проживають окремо, дитина проживає разом із нею. Спорів стосовно місце проживання дитини ніколи не було, відповідач не заперечував проти проживання сина з нею. Весь цей час за період з січня 2015 року відповідач не цікавився життям сина, не телефонував і не телефонує ні їй, ні синові, не цікавиться його станом здоров`я, успіхами в навчанні, матеріальному забезпеченні, не виявляв та не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та приймати участі у вихованні сина, у його всебічному розвитку. У січні 2018 року синові виповнилося 10 років, він майже не пам`ятає та не знає батька, немає до нього ніяких почуттів. Син неодноразово запитував позивача про батька, де він знаходиться, йому прикро із-за того, що його батько, як батьки інших дітей, не приносить йому подарунки, не купує техніку та інші речі. Позивач із сином проживає в будинку АДРЕСА_1 , що належить її матері - ОСОБА_4 . Сину забезпечені гідні умови проживання, вони з мамою його поважають, своїми діями та стараннями намагаються замінити йому батька, стараються, щоб син не відчував відсутності батька . Для того, щоб син мав належні умови час від часу змушена виїжджати на заробітки. Між сином, нею та її мамою, а його бабцею, склалися доброзичливі стосунки, які сприяють, належному вихованню, повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Син навчається у 4-му класі Кушницької ЗОНІ 1-111 ступенів. За весь період навчання сина відповідач жодного разу не відвідував сина у школі, не цікавився його успіхами у навчанні, поведінкою у школі, не знає хто є його друзями, однокласниками, не спілкувався з класним керівником. Серйозними захворюваннями син не хворіє, не перебуває на диспансерному обліку в лікарів. Стан здоров`я нормальний, хворіє тільки на вірусні та інфекційні (простудні) захворювання. Нагляд за станом здоров`я сина з моменту його народження і по нинішній день здійснює позивач з її мамою - ОСОБА_6 .. Батько сина - відповідач ОСОБА_1 участі в цій сфері життя дитини не приймав і не приймає. Ніколи не цікавився станом здоров`я сина, ніколи не виділяв кошти на лікування сина. За період з 2015 року по сьогоднішній час відповідач жодного разу не передав (не прислав) синові подарунки на його дні народження, на релігійні (Св.Миколая, різдвяні, великодні) свята. У відповідача немає вольового бажання бачитися із сином, спілкуватись з ним, виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на нього законом. З тим, щоб відповідач хоч якось приймав участь у вихованні сина, щоб син знав, що у нього є батько, радів, що отримує від батька хоч якісь подарунки, нехай навіть у грошовому еквіваленті, позивач у 2016 році звернувся до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання сина. Сподівалась, що відповідач сплачуватиме аліменти, а дитина буде думати, що батько таким чином допомагає йому. Однак, відповідач аліменти не сплачує ні добровільно, ні в примусовому порядку, що стверджує копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.03.2017 року, винесеної головним державним виконавцем Тячівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, розрахунком заборгованості, складеного 06.11.2017 року головним державним виконавцем.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Тячівського районного суду від 02 липня 2018 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та зареєстрованого у АДРЕСА_2 батьківських прав відносно його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із даним рішенням суду адвокат Мацола А.В. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстави передбачені чинним законодавством для задоволення позовних вимог відсутні, так як твердження позивача, що сторони не проживають разом, що відповідач покинув позивача із дитиною, про те, що позивачу було невідоме місце його перебування є неправдиві, оцінені судом однобічно та недоведені в суді. У червні 2015 року разом із позивачем привезли до Чеської Республіки їх сина ОСОБА_7 і у вересні 2015 року син пішов у перший клас у м.Тепліце, де навчався до листопада 2015 року. У листопаді 2015 року прийшла відмова із Чеського уряду на ПМЖ для дитини і позивач забрала сина без його згоди і повернулася додому та залишивши дитину із батьками в с.Кушниця позивач повернулася до нього і вони далі проживали разом. У серпні 2016 року відповідач дізнався від позивача про те, що вони розлучені. Рішення суду про розірвання шлюбу, як і рішення про стягнення аліментів йому не надсилалося та не було про нього відомо. Дізнавшись на початку травня 2018 року від позивача про борг по аліментам він передав своїй матері 30 000 грн., яка перерахувала їх на рахунок позивача, і в подальшому погасив борг по них. Твердження позивача, що він не спілкується із дитиною, не цікавиться його життям та не виявляє бажання із сином спілкуватися, матеріально не підтримує та не має до нього почуттів є надуманими і безпідставними, позивач ввела суд в оману, користуючись тим, що відповідач знаходиться за кордоном та не може спростувати неправдиву інформацію, відповідач, як батько дитини хоче і буде приймати участь у вихованні та житті свого рідного сина.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_9 , яка підтримала доводи викладені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_10 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про що свідчать розписки про вручення їм поштового відправлення і дана обставина у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

При постановленні рішення про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно свого сина ОСОБА_3 суд першої інстанції із посиланням на п.2 ч.1 ст.164 СК України, на висновок органу опіки та піклування №132 від 05.06.2018 року, яким дано згоду на позбавлення батьківських прав та на те, що батько хлопчика з 2013 року з ним не проживає, а з 2015 року взагалі не цікавиться про нього, не допомагає матеріально та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Із даним висновком суду першої інстанції судова колегія не може погодитися із наступних підстав.

Встановлено, що 23 листопада 2006 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб і від шлюбу народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 17.01.2008 року.

Рішенням Іршавського районного суду від 21 липня 2016 року шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_1 зареєстрований 23 листопада 2006 року виконкомом Кушницької сільської ради Іршавського району Закарпатської області, актовий запис №41 - розірвано.

Постановою головного державного виконавця Тячівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 16 березня 2017 року відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти, щомісячно 2 000 грн..

Згідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 погашає заборгованість по сплаті аліментів, що стверджується квитанціями про оплату від 27.05.2019 року на суму 10 200,00 грн. та від 16.08.2019 року на суму 8 200 грн. надану представником відповідача ОСОБА_9 ..

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам ОСОБА_1 складеного головним державним виконавцем від 01.08.2018 року №5064 залишок заборгованості станом на 01.08.2018 року становить 4 000 грн..

Пленум Верховного Суду України у пунктах 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» чітко роз`яснює, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Слід зауважити, що відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Обставин та дій з боку відповідача, які б негативно впливали на фізичний і духовний розвиток дитини як на складову виховання, у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Судова колегія вважає, що позивачем не надано суду переконливих доказів про те, що ОСОБА_1 негативно впливає на виховання сина і ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, тобто свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками і позбавлення батьківських прав може мати місце у виняткових обставинах, які апеляційним судом не встановлено.

Висновком органу опіки та піклування №132 від 05.06.2018 року Тячівської районної державної адміністрації надано згоду на позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , судова колегія до уваги не приймає, так як відповідач не був присутній на комісії даного органу та був позбавлений можливості надати пояснення щодо обставин справи. Висновок про те, що із січня 2015 року батько не приймає участі у вихованні сина, не спілкується з ним та не підтримує його матеріально спростовується довідкою про навчання у початковій школі Бстрижани, район Тепліце, бюджетна організація Пражська 216, Бистрижани, 47161, з якої вбачаться, що ОСОБА_12 був учнем початкової школи з 14.10.2015 року по 17.03.2016 року.

За таких обставин, судова колегія не може погодитися із висновком суд першої інстанції про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно свого сина ОСОБА_3 , оскільки враховуючи фактичні обставини по справі та вимоги закону і те, що позивачем не надано переконливих доказів про те, що відповідач негативно впливає на виховання сина і ухиляється від своїх обов`язків щодо виховання дитини, тобто свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками і позбавлення батьківських прав може мати місце лише у виняткових обставинах, які судом не встановлено і такі не зазначені у рішення суду.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення у відповідності до п.п.1, 2, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, яким у позові ОСОБА_2 слід відмовити із вищезазначених підстав.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381-384 ЦПК України, ст.164 СК України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката Мацоли Аліни Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тячівського районного суду від 02 липня 2018 року скасувати.

У позові ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2019 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой