№ 207/3947/18
№ 2/207/51/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року Баглійський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Тюлюнової В. Г.

при секретарі: Куцевол Л. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшла вищезазначена позовна заява про відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Позов обґрунтовано тим, що 06 липня 2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі відповідача та неповнолітнього ОСОБА_3 , який є сином позивача. Дорожньо-транспортна пригода сталася за вини відповідача і внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_3 заподіяно матеріальну і моральну шкоду, яку позивач оцінює в розмірі 6000,00 грн та 50000,00 грн відповідно. В подальшому, позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила суд стягнути 2500,00 грн матеріальної шкоди і 50000,00 грн. моральної шкоди, а також судові витрати в сумі 3300,00 грн.

11 січня 2019 року відкрито провадження по справі та було призначено підготовче засідання на 05 березня 2019 року на 11:00 годину. Розгляд спарви неодноразово відкладався у зв`язку із неявкою сторін, поданням доказів та уточненням позовних вимог позивачем.

Позивач до суду з`явився, позов підтримав в повному обсязі.

Відповідач до суду з`явився, проти задоволення позову він і його представник адвокат Московчук А.М. заперечувли шляхом невизнання заподіяння матеріальної і моральної шкоди, вказували на відсутність доказів заподіяння такої шкоди та її розміру.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, керуючись завданнями цивільного судочинства, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 06 липня 2018 року о 08:50 на перехресті проспекту Аношкіна та проспекту Свободи у м.Кам`янське сталася дорожньо-транспортна пригода за участі віповідача, який керував автомобілем Mercedes Benz Vito д.н.з НОМЕР_1 та неповнолітнього ОСОБА_3 , який рухався на велосипеді. Винним у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди визнано відповідача згідно з постановою судді Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 липня 2018 року та притягнуто його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Згідно вказаної постанови судді, ОСОБА_3 заподіяно тілесні ушкодження. В подальшому, для встановлення ступеню тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 був оглянутий судово-медичним експертом, який 16 липня 2018 року склав відповідний висновок № 734.

Згідно висновку експерта, у ОСОБА_3 , 2002 року народження, виявлені рубці на обличчі, шиї, правій верхній кінцівці, які є слідом загоєння ран, що виникли внаслідок дії твердого предмета, предметів з виступаючою нерівною контактуючою поверхнею, можливо у термін вказаний обстеженим (06 липня 2018 року). Ступінь тілесних пошкоджень не встановлювався.

Згідно з випискою із історії хвороби № 4934/у ОСОБА_3 , останньому постановлений діагноз у вигляді закритої черепно-мозкової травми: струс головного мозку. Також, маються подряпини обличчя, правого плечевого та локтівого суглобів.

На підтвердження витрат на лікування ОСОБА_3 та матеріальних збитків, позивачем надані копії квитанцій та товарний чек щодо вартості велосипеду. Також, позивач повідомила, що отримала часткове відшкодування матеріальної шкоди в сумі 1500,00 грн у вигляді страхового відшкодування.

У зв`язку із уточненням позовних вимог, позивач просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 2500,00 грн., з яких: 2000,00 грн. - вартість велосипеду та 500,00 грн вартість лікування; моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Збитками (шкодою), зокрема: є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК).

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участі відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Суд зважає на те, що відповідачем не було спростовано його презумпції вини у заподіянні шкоди. Натомість, суд бере до уваги ту обставину, що відповідачем долучено відео-запис дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 06 липня 2018 року за участі відповідача та ОСОБА_3 . Також, відповідачем додано докази про те, що позивач частково отримала відшкодування шкоди у формі страхової виплати в сумі 1500,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Також, необхідно врахувати те, що відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Враховуючи приписи ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України, заперечення на позовну заяву викладаються відповідачем у відзиві. Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд наголошує, що подання відзиву на позовну заяву є правом відповідача, однак наслідком неподання такого відзиву є те, що справа буде розглянута за наявними в ній матеріалами.

В матеріалах справи відсутній відзив відповідача на позовну заяву та додаткові докази, які б спростовували твердження позивача. В силу положень ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України та з урахуванням матеріалів справи, суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Таким чином, суд погоджується із доводами позивача, що саме відповідач є тією особою, протиправність поведінки якого перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із матеріальною шкодою завданою позивачеві, тому позов в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає задоволенню в повному обсязі.

Однак, суд не погоджується із доводами позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 50000,00 грн., виходячи із наступного.

Положеннями ст. 1167 ЦК України передбачені підстави відповідальності за завдану моральну шкоду: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Суд погоджується з тим, що відповідач своїми протиправними діями завдав матеріальну шкоду, у зв`язку із чим позивач поніс моральні страждання, адже такі страждання пов`язані із лікуванням ОСОБА_3 , який є сином позивача. Окремо суд зауважує, що ОСОБА_3 є неповнолітньою особою. У Сімейному кодексі України вказано, що «правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття», і відповідно «неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років», «малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років» (ст. 6).

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди в сумі 50000,00 грн є завищеним. Натомість, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що стягненню підлягає моральна шкода в розмірі 5000,00 грн.

У зв`язку із частковим задоволенням позову, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 704,80 грн., та в розмірі 70,48 грн., а також витрати на правничу допомогу в сумі 800,00 грн стягнути із відповідача.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти в сумі 2500,00 грн., та в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 5000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 704,80 грн., 70,48 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 800,00 грн., а всього: 1575,28 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому копія рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В. Г. Тюлюнова