Дата документу 20.02.2019 Справа № 336/5472/17
Запорізький апеляційний суд
_________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 336/5472/17 Головуючий у 1-й інстанції Щаслива О.В.
Номер провадження 22-ц/807/361/19 Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі:

головуючого Воробйової І.А.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

за участю секретаря Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Запоріжсталь», третя особа - Запорізька обласна організація профспілки трудящих металургійної та гірничодобувної промисловості України, про визнання незаконним наказу про звільнення, зміну формулювання причини звільнення, стягнення вихідної допомогу, належного при звільненні заробітку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

28 вересня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Запоріжсталь» про визнання незаконним наказу про звільнення, зміну формулювання причини звільнення, стягнення вихідної допомоги, належного при звільненні заробітку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 перебував в трудових відносинах з відповідачем з 03 березня 2007 року, працюючи за спеціальністю електрогазозварювальника. Наказом генерального директора публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Запоріжсталь» № 866/л від 10.08.2017 року звільнений у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці цеху ремонту металургійного обладнання № 4 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки при проведенні звільнення було допущено численні порушення вимог законодавства про працю. Зокрема: змінами в організації виробництва і праці цеху ремонту металургійного обладнання № 4 є ліквідація цього структурного підрозділу «Запоріжсталі», яка відбулася 31 травня 2017 року на підставі наказу керівництва товариства № 909 від 31.05.2017 року, тому його мали повідомити про це за два місяці до майбутньої зміни. Між тим він був письмово попереджений про вказані зміни лише 9 червня 2017 року. Крім того, оголошений з 1 червня 2017 року в цеху ремонту металургійного обладнання № 4 простій є таким, що не відповідає вимогам законодавства, оскільки, виходячи з того, що простоєм є тимчасове зупинення роботи, він не може бути оголошеним в структурному підрозділі, що припинений. Незаконне оголошення простою потягло за собою отримання лише 2/3 частин заробітку. Втрата заробітку внаслідок вказаних обставин склала 3317 грн. 67 коп. Крім того, йому незаконно не підвищили посадовий оклад з 1 червня 2017 року, хоча підвищення посадових окладів на 20 процентів на підставі наказу від 01.06.2017 року стосувалось всіх працівників ПАТ «Запоріжсталь». Невиплачена через ці обставини заробітна плата становить 1990 грн. 40 коп. Загальна сума належної йому заробітної плати, яка не була виплачена, становить 5308 грн. 07 коп. (3317 грн. 67 коп. + 1990 грн. 40 коп.). Затримка виплати заробітної плати є підставою для стягнення з відповідача заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, розмір якого обчислюється сумою в 162827 грн. 49 коп.

Так як його звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці є таким, що не ґрунтується на законі, між тим він не бажає продовжувати трудові відносини з відповідачем, формулювання причини його звільнення підлягає зміні на звільнення за власним бажанням в зв'язку з порушенням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю. Звільнення за наведеною підставою в силу законодавства про працю супроводжується виплатою працівнику вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку, тому з відповідача на користь позивача належить стягнути суму, кратну трьом його місячним заробіткам, яка становить 21254 грн. 90 коп.

Незаконне звільнення спричинило позивачеві моральну шкоду, яка полягає в емоційних переживаннях, пов'язаних з вимушеною зміною звичайного способу життя, необхідністю пошуку нової роботи, який не увінчався позитивними наслідками, що поглиблює почуття відповідальності за організацію нормальної життєдіяльності родини, яку він має, вселяє почуття невпевненості та тривоги. Моральну шкоду позивач оцінив в 5000 грн., які просить стягнути на його користь з відповідача.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2018 року позов ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» надав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилався на необґрунтованість апеляційної скарги, просив залишити рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 без задоволення, оскільки незгода позивача з висновками суду першої інстанції не є підставою для скасування цього рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 прийнятий на роботу в цех ремонту металургійного обладнання № 4 публічного акціонерного товариства «Запоріжсталь» 03 березня 2007 року на підставі наказу № 81 від 01.03.2007 року за спеціальністю елктрогазозварювальника п'ятого розряду (а. с. 11). Наказом генерального директора № 866/л від 10.08.2017 року був звільнений у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці цеха ремонту металургійного обладнання № 4 і відмовою працівника від переводу на іншу роботу, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (Т.1 а. с. 12).

Підстави для припинення трудових відносин з ініціативи власника або уповноваженого ним органу передбачені статтями 40, 41 КЗпП України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Приймаючи рішення про відмову в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується й колегія судів, виходив з відсутності правових підстав для звільнення позивача ОСОБА_5 згідно ч. 3 ст.38 КЗпП України.

За змістом статті 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь - який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. У разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (ч.3 ст. 38 КЗпП України) не підтверджуються або не визнаються роботодавцем, останній не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на звільнення за власним бажанням без посилання на частину третю статті 38 КЗпП України.

Згідно роз'яснень п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, які пов'язані зі звільненням працівника на підставі п.1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці.

Відповідно до наказу № 909 від 31.05.2017 року цех ремонту металургійного обладнання № 4 виключено зі структури публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Запоріжсталь» та скасовано посади (професії) за штатним розписом вказаного структурного підрозділу, що обумовлено передачею до товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Промсервіс» непрофільної для металургійного підприємства діяльності.

Однією з найважливіших гарантій для працівників ц випадках змін в організації виробництва і праці є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівників.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст.40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівників, якщо запропонував йому наявну на підприємстві вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, тощо.

Згідно розпорядження №503/л від 31.05.2017 року та додатку до нього у вигляді переліку працівників, які повинні ознайомитись із розпорядженням, позивач ОСОБА_3 був ознайомлений із вказаним розпорядженням та попереджений про вивільнення працівників ЦРМО-4 09.06.2017 року.

Наявні в матеріалах справи списки вакантних робочих місць, які були надані для ознайомлення позивачу 09.06.2017 року, 27.08.2017р та 10.08.2017 року містять інформацію про відмову ОСОБА_3 від зайняття вакантних посад.

Погодження розірвання трудового договору з профспілковим комітетом підтверджується випискою з протоколу засідання профкому від 19.07.2017 року.

Таким чином ПАТ «Металургійний комбінат «Запоріжсталь» були виконані всі вимоги Закону, який регулює трудові відносини.

Отже судом першої інстанції було вірно зазначено підставу, яка стала логічним наслідком звільнення позивача ОСОБА_3 із займаної посади, а саме - його відмова від переведення на іншу роботу та зміни в організації виробництва та праці (Т.1 а.с.32-38).

Аналогічний висновок був зроблений та викладений в постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 року у справі №6-3048цс15, а тому твердження апелянта про порушення відповідачем трудового законодавства при його звільнені є неспроможними.

Стосовно твердження апелянта про незаконне неотримання ним частини заробітку за час простою, колегія суддів зазначає наступне.

Статтями 34, 113 КЗпП України визначено, що під час зупинення роботи підприємства або окремого його підрозділу, яке викликане відсутністю організаційних або технічних умов, оплата праці працівникам такого підрозділу здійснюється не в повній мірі, а в розмірі 2/3 встановленого окладу.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про законність дій відповідача стосовно визначення розміру ОСОБА_3 заробітної під час простою у вигляді 2/3 встановленого йому окладу.

Відповідність формулювання причини звільнення підставі для звільнення виключає стягнення з відповідача вихідної допомоги, яка належить працівникові у випадку звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України і передбачена статтею 44 КЗпП України.

Так як підставою для відшкодування моральної шкоди працівника є лише порушення його законних прав, що призвели до моральних страждань, не вбачаючи підстав для визнання звільнення незаконним, колегія суддів не вбачає підстав і для задоволення вимог про стягнення моральної шкоди.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Апеляційна скарга не містить доказів та обставини на спростування висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 лютого 2019 р.

Головуючий

Судді: