КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25лютого 2019 року м. Київ

Справа № 757/44615/15-ц

Апеляційне провадження №22-ц/824/2753/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Кирилюк І.В. 14 травня 2018 року у м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства закордонних справ Республіки Туреччина, Міністерства внутрішніх справ Республіки Туреччина, Управління поліції м. Анкара Республіки Туреччина, готелю «Ender otel», Міністерства закордонних справ України, Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції у Харківській області Міністерства внутрішніх справ України, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, телеканалу «Перший національний» Національна телекомпанія України» третя особа: Почесне Консульство Республіки Туреччина в Україні у м. Києві про захист честі та гідності,

В С Т А Н О В И В

В листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що у зв'язку з політичним переслідуванням його правоохоронними органами кримінально-корумпованої влади України за розкриття ним злочинної антидержавної діяльності в Україні нелегальної політичної організації - агентства «ДЕЛЛА-Центр» секретного «Центра» США з 29 грудня 2005 року по 30 червня 2006 року він перебував на території Республіки Туреччина, де стосовно нього було скоєно сексуальний злочин вночі в номері НОМЕР_1 готелю «Ender otel» в Анкарі в лютому-квітні 2006 року. В середині серпня 2013 року відповідач ОСОБА_7 за вказівкою оперативних служб підійшов до ОСОБА_8 в маршрутному автобусі, і почав публічно здійснювати на нього психічний вплив, і поряд з іншою інформацією повідомив його про те, що з ним було скоєно сексуальний злочин. Зазначає, що слова ОСОБА_7 фактично є реакцією органів кримінально-корумпованої влади України на його заяву в Міжнародний Кримінальний Суд (м. Гаага, Нідерланди) від 11 червня 2013 року стосовно діяльності агентства «ДЕЛЛА-Центр» в Україні, яку вони передали йому через свого провокатора ОСОБА_7

Після розмови з ОСОБА_7 позивачу стало зрозуміло, що означають слова тележурналіста ОСОБА_4 в програмі «Свобода слова» на телеканалі «Перший національний»: «ІНФОРМАЦІЯ_2». Також, позивачу стало зрозуміло, що означають слова народного депутата фракції «Партія регіонів» ОСОБА_9, яка підійшла до нього в вагоні поїзда Київського метрополітену і тихо йому сказала нецензурною лексикою про його нетрадиційну орієнтацію. Зрозумілими для позивача стали і слова слідчого Ленінського району міста Харкова Садловського ОСОБА_10, який в приміщенні Московського районного суду м. Харкова, також ставив запитання щодо інциденту в готелі Туреччини. Поряд з цим, зрозумілими стали для позивача слова народного депутата фракції «Партії регіонів» ОСОБА_5 в програмі «Свобода слова» на телеканалі «Перший національний» від ІНФОРМАЦІЯ_1 року: «Голуб світу», які були сказані одразу після письмового звернення позивача до Прем'єр-міністра Республіки Туреччина від 01 листопада 2013 року. Позивач зазначає про те, що факт сексуального злочину в номері НОМЕР_1 готелю «Ender otel» в місті Анкара в Турецькій Республіці в лютому-квітні 2006 року було неправдиво перекручено злочинцем в неправдиві відомості про начебто «добровільний гомосексуальний контакт» при наданні пояснень поліції Анкари з метою ухилення від кримінальної відповідальності, і передано в неправдивому вигляді кримінально-корумпованій владі України, яка цілеспрямовано поширила ці неправдиві відомості в ЗМІ України і в українську громадськість з метою дискредитації його особи, як заявника про діяльність «ДЕЛЛА-Центр» в Україні.

З урахуванням викладеного, позивач просить суд визнати неправдивою поширену відповідачами інформацію про те, що в лютому-квітні 2006 року в номері НОМЕР_1 готелю «Ender otel» в місті Анкара під час його перебування в Республіці Туреччина відбувся «добровільний гомосексуальний контакт» з невідомим позивачу громадянином Туреччини в присутності співробітника поліції, та зобов'язати відповідачів спростувати поширену ними неправдиву інформацію про це у такий же спосіб, яким вони були поширені, або у спосіб найбільш подібний способу її поширення, або у спосіб, наближений (адекватний) способу поширення - направленням або повідомленням ними правдивої інформації про те, що в лютому-квітні 2006 року в номері НОМЕР_1 готелю «Ender otel» в місті Анкара під час його перебування в Республіці Туреччина скоєно сексуальний злочин невідомим позивачу громадянином Туреччини в присутності співробітника поліції під час його сну під дією снодійного «Димедрол» і таблетки «Сибазон», призначених йому лікарями в Україні.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14 травня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Міністерства закордонних справ Республіки Туреччина, Міністерства внутрішніх справ Республіки Туреччина, Управління поліції м. Анкара Республіки Туреччина, готелю «Ender otel», Міністерства закордонних справ України, Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції у Харківській області Міністерства внутрішніх справ України, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, телеканалу «Перший національний» Національна телекомпанія України» третя особа: Почесне Консульство Республіки Туреччина в Україні у м. Києві про захист честі та гідності - відмовлено.

Не погодився із вказаним судовим рішенням позивач, ним подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність рішення у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду реальним обставинам справи, неповним з'ясуванням обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи. Позивач вказує на те, що суд першої інстанції не перевірив його доводи щодо наявності свідків та не допитав їх, не з'ясував наявність у відповідача телеканалу «Інтер» доказів, а саме матеріального носія відеозапису виступу народного депутата, наявності у відповідача - поліції м. Анкара копії матеріалів розслідування заяв ОСОБА_2, тобто належним чином не з'ясував обставини справи та не дав їм належну правову оцінку.

З огляду на викладене, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Міністерства внутрішніх справ України вказує на те, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а доводи викладені в апеляційній скарзі такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції. Зазначає, що позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження факту поширення МВС України будь-якої інформації, що безпосередньо стосувалась би перебування позивача в лютому-квітні 2006 року в номері готелю НОМЕР_1 в м. Анкара. Крім того, зазначає, що на офіційному сайті МВС України відсутня будь-яка інформація стосовно позивача. Також доводи викладені в апеляційній скарзі не ґрунтуються на висновках, що викладені в постановах Пленуму Верховного Суду. На підставі викладеного, просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив про задоволення заявлених ними вимог.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, повідомлялись про розгляд справи в порядку встановленому процесуальним законом, причини неявки суду не повідомили. Тому, керуючись ст. 371, ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено поширення відповідачами інформації відносно позивача та порушення його прав у зв'язку з цим.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства України.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У відповідності з ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

В свою чергу ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

У п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що при розгляді даної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Отже, спростуванню підлягає тільки поширена недостовірна інформація і саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

У відповідності до ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на ту обставину, що стосовно нього була поширена інформація відповідачами. А саме неправдиві відомості щодо нетрадиційної сексуальної орієнтації позивача першочергово були поширені невідомою особою правоохоронним органам Республіки Туреччина, які передали цю інформацію державним органам України, у зв'язку з чим ця інформація стала відома певному колу осіб, зокрема, відповідачам ОСОБА_4, ОСОБА_5,ОСОБА_9, ОСОБА_6, які в подальшому здійснили її поширення невизначеному колу осіб, зокрема, через засоби масової інформації .

Водночас, як вірно вказав суд першої інстанції, не є поширенням інформації викладення відомостей у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу особою, на думку якої порушено її права. До того ж позивачем не визначена особа, яка вчинила такі дії, відсутнє підтвердження факту поширення будь-якої інформації, як правоохоронними органами Республіки Туреччина, так і державними органами України.

Так, поширенням інформації вважається доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб. Проте, повідомлення інформації лише особі, якої вона стосується, не є її поширенням. А отже твердження відповідача про поширення інформації ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_11 не можна визнати обґрунтованим.

Наведена позивачем інформація, що була поширена відповідачами ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в ефірі національних телекомпаній не містить будь-яких посилань на особу позивача чи будь-яких інших тверджень, завдяки яким ця інформація могла бути сприйнята як така, що стосується особи позивача.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі інформація, яка безпосередньо стосується особи позивача.

А отже, слід погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження факту поширення відповідачами будь-якої інформації, що безпосередньо стосувалась би перебування його в лютому-квітні 2006 року в номері НОМЕР_1 готелю «Ender otel» в місті Анкара. Наявність таких обставин також не підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, судом не встановлено сукупності усіх чотирьох обставин, які є підставою для задоволення позовних вимог, а тому підстави для визнання вказаної позивачем інформації такою, що не відповідає дійсності, порушує його права і свободи, а також принижує його честь та гідність, відсутні.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ст. 14 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч вказаній нормі та положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України стороною позивача не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. Разом з тим, апеляційна скарга переважно мотивована неповним з'ясуванням судом обставини справи в зв'язку з відсутністю доказів, що виходячи з наведених положень є обов'язком сторін у справі, зокрема позивача, а повноваження суду стосуються оцінки наданих сторонами доказів, збирання доказів, в силу ч.2 ст. 13 ЦПК України, не є обов'язок суду.

Так, процесуальний закон передбачає обов'язок суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, який реалізується, зокрема, через заходи забезпечення доказів. Проте, вказаний порядок не є безумовним, реалізується через визначений ст. 11 ЦПК України принцип пропорційності, враховуючи завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмету спору, складності справи, значення розгляду справи для сторін тощо.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В.Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В.Поліщук

Повний текст постанови складений 28 лютого 2019 року.