Справа №463/1146/19
Провадження №2/463/926/19
УХВАЛА

про самовідвід

28 лютого 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Стрепка Н.Л.,

за участю секретаря судового засідання Коник О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові питання самовідводу у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про стягнення майнової шкоди, -

в с т а н о в и в:

позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення недоотриманої суми довічного грошового утримання судді у відставці за період з 1 жовтня 2016 року до 28 лютого 2018 року як майнової шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.

Головуючий у справі суддя Стрепко Н.Л. подав заяву про самовідвід. Подану заяву мотивує тим, що позивач у справі - суддя у відставці ОСОБА_1 тривалий час була суддею Личаківського районного суду м. Львова, яка була колегою та з якою він на даний час підтримує дружні стосунки, що може викликати сумнів в неупередженості або обєктивності судді при розгляді вказаної справи. З метою забезпечення умов, за яких у сторін не виникало б будь-яких сумнів в об'єктивності та неупередженості судді, головуючий заявив самовідвід.

Із врахуванням положень ч.8 ст.40 Цивільного процесуального кодексу України, сторони в судове засідання для розгляду питання самовідводу не викликались. У звязку із розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання не здійснювався у відповідності до положень ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України.

Оглянувши матеріали справи та заяви про самовідвід, суд приходить до наступного.

Згідно з ч.1 ст.36 Цивільного процесуального кодексу України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або обєктивності судді.

На підставі ч.1 ст.39 Цивільного процесуального кодексу України, з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобовязані заявити самовідвід.

Відповідно до ч.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Згідно з правовими позиціями, висловленими у рішеннях Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ), який констатує порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР (далі - Конвенція), де зазначено, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків або при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Крім того, в рішенні ЄСПЛ «Мироненко і Мартенко проти України», зокрема у п. 66, зазначено, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб'єктивного та об'єктивного критеріїв. За суб'єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах «Фей проти Австрії» та «Веттштайн проти Швейцарії»). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»).

Згідно з п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв'язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв'язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.

Стаття 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначає, що потенційний конфлікт інтересів це наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об'єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Згідно з п.п. ґ п. 1 ч. 1 зазначеного вище закону я є субєктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 28 названого вище закону особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Відповідно до п. 1 ст. 3 Порядку здійснення контролю за дотриманням законодавства щодо конфлікту інтересів в діяльності суддів та інших представників судової системи та його врегулювання затвердженого ОСОБА_2 суддів України від 4 лютого 2016 року № 2 субєкти конфлікту інтересів повинні прагнути самостійно та своєчасно вживати заходи із запобігання виникненню конфлікту інтересів та його врегулювання (в тому числі, в порядку, передбаченому процесуальним законодавством). Субєкт конфлікту інтересів у відповідності до п. 4 ст. 4 вказаного вище порядку зобовязаний вживати заходів щодо самостійного врегулювання конфлікту інтересів (в тому числі ? в процесуальному порядку) або звертатися до ОСОБА_2 за рішенням про врегулювання конфлікту інтересів.

Пункт 1 частини 1 статті 15 вказаного вище порядку покладає обовязок на субєкта конфлікту з метою самостійного врегулювання конфлікту інтересів заявити самовідвід в порядку, передбаченому процесуальним законодавством.

Враховуючи вказане, оскільки наведені вище обставини в очах стороннього спостерігача дійсно можуть сприйматись як такі, що впливають на здатність судді прийняти незалежне рішення у справі, з метою забезпечення справедливого і публічного розгляду справи незалежним і безстороннім судом і вирішення наявності потенційного конфлікту інтересів, а також з метою уникнення будь-яких сумнівів щодо безсторонності суду під час розгляду даної справи, суд приходить до висновку, що заяву про самовідвід слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 36, 39, 40 Цивільного процесуального кодексу України, -

ухвалив:

заяву судді Стрепка Назара Любомировича про самовідвід від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про стягнення майнової шкоди задовольнити.

Матеріали справи передати для повторного авторозподілу згідно положень ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Стрепко Н.Л.