Провадження № 2/750/384/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2019 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого судді Требух Н.В.,

за участі секретаря судового засідання Будаш М.В.,

справа №750/13020/18

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 особа підприємець ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_3 про стягнення коштів, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_4

за участі:

представників позивача, відповідача, третьої особи

в с т а н о в и в:

30.11.2018 року позивач звернулася до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення грошових коштів у порядку застосування наслідків недійсності до нікчемного правочину. Вимоги мотивовано тим, що між нею та відповідчкою був укладений договір про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири № 67, по вул. Зеленій в будинку 10 в місті Чернігові, за умовами якого сторони домовились укласти договір купівлі-продажу квартири не пізніше 02.07.2018 року за ціною 1772970 грн., що еквівалентно 67800 доларів США. Вказаний договір посвідчений нотаріально не був. Згідно п.4.1 даного Договору позивачем було передано відповідачу суму коштів в розмірі 26150 грн.як аванс в рахунок майбутніх платежів. Вподальшому визначена ціна об»єкта нерухомості відповідачем булла збільшена в односторонньому порядку до 82000 доларів США, в зв»язку з чим договір купівлі-продажу не укладено.

Посилаючись на вимоги ст.ст. 220, 216, 635, 657 ЦК України, позивач просив суд встановити нікчемність договору про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного між сторонами 14.04.2018 року. Стягнути з відповідача на її користь 26150 гривень, а також витрати на правову допомогу та на відшкодування сплаченого судового збору.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що проти позову відповідач заперечує, вона не є стороною вказаного договору і позивачем не доведено передачу коштів в сумі 26150 грн.

Протокольною ухвалою суду до справи залучено в якості третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_4, яка надала письмові пояснення і зазначила, до договір про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна 14.04.2018 року вона не укладала, згоди на укладання від іі імені цього договору ОСОБА_3 вона не надавала, проти задоволення позову заперечує.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив суд його задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав, в його задоволенні просив відмовити.

Представник третьої особи в задоволенні позову просив відмовити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, суд встановив наступні обставини справи.

14 квітня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна.

Відповідач ОСОБА_3 зазначає, що стороною цього договору є не вона, а ОСОБА_4 у відповідності до умов Договору про надання послуг від 29.03.2018 року, укладеного між нею та ОСОБА_4

Відповідно до ст.. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Статтею 238 ЦК України передбачено, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину. ( стаття 241 ЦК України).

Відповідно до п.3.2 Договору про надання послуг виконавець ( ОСОБА_3В.) має право за згодою замовника (ОСОБА_4І.), з причини неможливості його особистої участі, виконавець може бути уповноважений від імені замовника підписати Договору про наміри щодо купівлі-продажу обєкту нерухомості з Покупцем.

З наданих ОСОБА_4 письмових пояснень вбачається, що згоди ОСОБА_3 на підписання Договору про наміри щодо купівлі-продажу обєкту нерухомості вона не надавала, про існування вказаного договору дізналася лише під час розгляду справи в суді, кошти від ОСОБА_1 не отримувала.

Відповідно до п.2.1 Договору про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна (далі Договір), предметом договору є зобовязання сторін щодо укладання в майбутньому договору купівлі-продажу обєкту нерухомого майна, який являє собою трикімнатну квартиру загальною площею 115,6 кв.м за адресою АДРЕСА_1.

Згідно п.2.2 Договору сторони домовились та зобовязались укласти (нотаріально посвідчити) договір купівлі-продажу не пізніше 02 липня 2018 року включно.

Відповідно до п.12.3 Договору, вартість нерухомого майна становит 1 772 970 гривень, що на момент укладення даного договору еквівалентно сумі 67800 доларів США.

Згідно п.4.1 Договору, на підтвердження вище вказаних зобовязань покупець ( ОСОБА_1П.) передає, а продавець (ОСОБА_3В.) приймає в рахунок належних за Договором купівлі-продажу обєкту платежів аванс у розмірі 26150 грн., що за курсом становить 1000 доларів США.

Вказаний договір про намір був підписаний ОСОБА_3 як фізичною особою підприємцем.

Згідно із п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 року № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може предявлятися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги.

Відповідно до ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Нормами ст. 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

З аналізу зазначеної норми статті вбачається, що перед державною реєстрацією укладеного договору передує його нотаріальне посвідчення. Підписаний сторонами договір нотаріально посвідчений не був, однак на його виконання позивачем були сплачені грошові кошти.

Згідно зі ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

За таких обставин, підписаний сторонами Договір про наміри щодокупівлі-продажу нерухомого майна є недійсним (нікчемним), оскільки не було дотримано вимог щодо його нотаріального посвідчення та реєстрації.

Згідно зі ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Оскільки Договір про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є нікчемним, тому суд вважає за необхідне застосувати у даному випадку реституцію, тобто повернути все одержане за договором.

Отже, за таких обставин, на підстави вищевикладеного, суд дійшов до висновку про доведеність заявлених позивачем позовних вимог та необхідність задоволення у позові у повному обсязі.

Керуючись статтями 81, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 особи підприємця ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_2) 26150 (двадцять шість тисяч сто пятдесят) грн. 00 коп., 5000 ( п»ять тисяч) грн.. 00 коп. на відшкодування витрат на правову допомогу та 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення виготовлено 28.02.2019 року.

Суддя Н.В.Требух