ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року

м. Харків

справа № 616/427/17

провадження № 22-ц/818/369/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 11 травня 2018 року (в складі судді Нестайка Ю.В.),

встановив:

У червні 2017 року ОСОБА_1звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства, в якому просиввизнати, що він є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зобов'язати Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану № 3 Харківського обласного управління юстиції внести зміни до актового запису № 2150 від 01.07.205 року книги записів актів громадянського стану про народження, де в розділі відомостей про батька вказати «батько - ОСОБА_1» та видати свідоцтво про народження дитини з урахуванням вказаних змін.

Позов мотивований тим, що він зі своєю матір'ю ОСОБА_4, проживає за адресою: АДРЕСА_1. З 18 червня 1999 року по 21 січня 2005 року з ним проживала та була зареєстрована ОСОБА_2 У 2004 році він вступив в інтимні стосунки з ОСОБА_2, внаслідок чого ІНФОРМАЦІЯ_4 року народився син ОСОБА_5. При народженні сина його мати ОСОБА_2 з метою набуття статусу «матері одиночки» у свідоцтві про народження дитини прізвищем сина вказала своє прізвище «ОСОБА_2», а по батькові вказала ім'я «ОСОБА_3». Після народження сина ОСОБА_2 разом з дитиною до 2009 року проживала в м. Харкові. У квітні 2009 року ОСОБА_2 звернулась до позивача за допомогою, щоб він разом з сином забрав її до себе в с. Рублене. З квітня 2009 року вони проживали разом однією сім'єю. Наразі відповідач разом з сином проживає без реєстрації в м. Харкові у свого батька. Йому не дозволяють спілкуватися з сином, який хоче спілкуватися та хотів би повернутися жити до с. Рублене.

Згідно довідки адресно-довідкового бюро ГУ ДМС України в Харківській області, відповідач зареєстрованою не значиться (а.с. 21).

За даними Рубленської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 42).

Згідно частини 9 статті 74 ЦПК України (2004 року) відповідача було викликано через оголошення в газеті (а.с. 46).

Про останнє судове засідання ОСОБА_2 була повідомлена шляхом вручення судової повістки через її батька за місцем її фактичного проживання (а.с. 108).

Відповідач жодного разу до суду не з'явилася, про причини неявки не повідомила.

Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 11 травня 2018 року позов задоволено повністю.

Визнано батьківство ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця с. Рублене Великобурлуцького району Харківської області, відносно дитини - ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Внесено зміни до актового запису № 2150, складеного 01 липня 2005 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану № 3 Харківського обласного управління юстиції, про народження дитини ОСОБА_3, виключивши відомості про батька дитини «ОСОБА_3.», внесені на підставі заяви матері, та зазначити у розділі «відомості про батька» - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянин України, місце проживання: АДРЕСА_3

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_2 звернулась на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалите нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вона не проживала з позивачем з 1999 року, а навчалась в інституті з 1999 року, який знаходиться в Дергачівському районі Харківської області смт Мала Данилівка, на денній формі навчання.

Вказує, що при реєстрації дитини ім'я та по-батькові можна було записати будь-яке, так як вона реєструвала свого сина сама.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що з показань позивача, свідків встановлено, що відповідачка завагітніла, коли проживала у сім'ї ОСОБА_1, після народження сина кілька років проживала однієї сімєю з позивачем, вони спільно виховували і утримували ОСОБА_3, як свого сина, так само дитина сприймає ОСОБА_1 як батька, про що власноруч ОСОБА_3 написав у своєму листі.

З таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Частиною першою ст. 126 СК України визначено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.

Відповідно до ч.1 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визначене за рішенням суду.

Частиною другою ст. 128 СК України визначено, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути предявлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Згідно ч. 4 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції посилався на покази свідків та інші письмові докази.

При цьому сама відповідачка участі у справі не приймала, її думка стосовно заявленого позову не з'ясовувалась.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснила, що вона категорично заперечує проти позову. Вважала, що будь-яких доказів на підтвердження своїх вимог позивач не надав. Також пояснила, що син не бажає спілкуватись з позивачем.

З огляду на категоричне заперечення відповідачки проти позову та враховуючи її пояснення колегією суддів сторонам роз'яснювалось право на заявлення клопотання про проведення експертизи, в зв'язку з чим колегією суддів була оголошена перерва у судовому засіданні.

Після оголошення перерви у наступне судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідачка також не заявляла клопотання про призначення та проведення будь-якої експертизи.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов'язків у сторін.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження своїх вимог.

Посилання позивача на пояснення свідків, як на підтвердження його вимог, не є беззаперечними доказами.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про залишення позову без задоволення.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити .

Заочне рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 11 травня 2018 року- скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 березня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко