РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року м. Мукачево Справа №303/854/19

2/303/730/19

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі: головуючого - судді Кость В.В.

секретар судового засідання Немеш Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево матеріали цивільної справи

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Мукачівського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області

третя особа: ОСОБА_2

про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Мукачівського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області, зазначивши третьою особою ОСОБА_2 про звільнення нерухомого майна з-під арешту, а саме частини будівлі комплексного картоплесховища Літ.В приміщення 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Будівля), накладеного постановами Мукачівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 28.01.2015 року ВП №46310986, від 27.02.2014 року ВП №42163145 та постановами районного відділу державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції від 15.11.2010 ВП № 22399136.

Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про те, що на підставі договору від 25.10.2018 позивач набула право вимоги за договором іпотеки від 23.05.2007 на Будівлі до третьої особи, однак вона обмежена в реалізації своїх прав щодо звернення стягнення на іпотечне майно у зв'язку з накладеним арештом.

Позивач подала суду заяву про розгляд справи без її участі.

Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відповідач відзив на позовну заяву не надав, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не висловив.

На підставі частини п'ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України судовий розгляд справи проведено на підставі наявних у ній матеріалів.

Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.

Згідно з правовими положеннями ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Частина Будівлі належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, що підтверджується відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 18).

На підставі договору іпотеки від 23.05.2007, укладеного між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (Іпотекодавець) було забезпечено виконання кредитних зобов'язань третьою особою по даній справі, що випливали з кредитного договору від 23.05.2007№7-2007/840-МК/15, шляхом передання в іпотеку банківській установі Будівлі (а.с.4).

На підставі договорів від 12.10.2018 та 25.10.2018 товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРКЕШ УКРАЇНА» відступило ОСОБА_1 право вимоги за вищевказаним договором іпотеки та кредитним договором, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «НАДРА» (а.с. 12-15).

Згідно з даними Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстрації прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №154267128 (далі Довідка, а.с.16-20) 29.08.2007 зареєстрована іпотека (реєстраційний номер іпотеки 5561534, об'єкт нерухомого майна: Будівля; Іпотекодавець ОСОБА_2, Іпотекодержатель - ОСОБА_1).

Поряд з цим, на підставі постанови РВ ДВС Мукачівського МРУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28.01.2015 ВП № 46310986 від 27.02.2014 року ВП № 42163145 від 15.11.2010 №22399136 та від 03.10.2012 ВП № 34829779 накладено арешт на все майно ОСОБА_2

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, суд застосовує наступні норми права та наводить мотиви їх застосування.

За приписами статей 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Аналогічні положення закріплені і в ст. 1 Закону України «Про заставу», згідно з приписами якої в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави (стаття 19 Закону України «Про заставу») .

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України).

За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України «Про іпотеку».

Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

При цьому за змістом частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (частина 7 статті 3 Закону України «про іпотеку»).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 17 жовтня 2018 року у справі № 6-13цс14, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Як визначено частиною першою ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі якщо: 1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; 3) наявна письмова згода заставодержателя.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту.

Як свідчать матеріали справи, заборона на нерухоме майно (Іпотека на Будівлі) зареєстрована до накладення на нього арештів органом державної виконавчої служби.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач має першочергове право на задоволення своїх вимог із заставленого майна (предмета іпотеки) переважно перед іншими кредиторами відповідача, право позивача на задоволення вимог за кредитним договором за рахунок предмета іпотеки порушується, а тому підлягає судовому захисту у визначений законом спосіб, а саме на підставі ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає зняття судом арешту з майна і визначає, які дії має вчинити державний виконавець у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, що, в свою чергу, є підставою для задоволення позовних вимог за предметом даного позову.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 8, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 76-81, 259, 263-265, 273, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задоволити.

2. Звільнити з - під арешту, накладеного постановами Районного відділу державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції: від 28.01.2015 ВП № 46310986; від 27.02.2014 року ВП № 42163145; від 15.11.2010 №22399136 та від 03.10.2012 ВП № 34829779 - нерухоме майно, а саме частину будівлі комплексного картоплесховища Літ.В приміщення 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

5. Позивач: ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1).

Відповідач: Мукачвіський РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області (89600 м. Мукачево, вул. Штефана Августина, 25/2).

Третя особа: ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_2).

Суддя В.В. Кость