КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 761/27007/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/1471/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Савицького О.А., по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» про стягнення збитків, компенсації та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 13 квітня 2017 році придбала один електронний авіаквиток у ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» на авіарейс РS72/РS423 за маршрутом Дніпро-Київ-Берлін. Відповідно до маршрутного листа пасажира: час відправлення з м. Дніпро 27 листопада 2017 року о 07.00 годин, час прибуття до м. Берлін 27 листопада 2017 року о 10.25 годин, з пересадкою в м. Києві, дальність рейсу складає 1986 км.

Проте, 26 листопада 2017 року о 21:29 годині на електронну пошту позивачка отримала повідомлення, що авіарейс РS72 затримується 27 листопада 2017 року. Таким чином, з вини перевізника ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» позивачка втратила можливість стикування з рейсом РS423 до Берліну 27 листопада 2017 року о 10.25 годин.

Відповідачем було запропонувало альтернативний рейс РS72/РS423 на наступний день 28 листопада 2017 року за маршрутом Дніпро-Київ-Берлін та переоформлено квиток з часом відправлення 28 листопада 2017 року о 07.00 годин, час прибуття в Берлін 28 листопада 2017 року о 14.20 годин з пересадкою в м. Києві.

Запропонований рейс РS72/РS423 був також затриманий на три години і ОСОБА_1 фактично прибула до м. Берлін 28 листопада 2017 року о 16.26 годин замість 14.20 годин.

За таких обставин, посилаючись на ч. 5 ст. 104 Повітряного кодексу України, позивачка вважала, що ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» має виплатити їй фінансову компенсацію у сумі 800 євро у еквіваленті 24 190,96 грн.

Позивачка також вказувала, що внаслідок затримки відповідачем авіарейсу вона зазнала матеріальної шкоди в розмірі 2 864.54 євро, що еквівалентно 86 619.97, яка складається із:

- втрати вартості авіаквитка на рейс авіакомпанії «QATAR» за напрямком Сейшельських островів, квиток № 108, оскільки виліт був призначений з аеропорту Berlin TXL, на який вона запізнилася на пересадку у м. Берлін з вини ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України». Вартість втраченого авіаквитка в дві сторони перельоту складала 1 545,38 євро, що еквівалентно 46 730,28 грн.;

- втрати вартості номеру в готелі «Сосо Вау Guest house», який був заброньований з 29 листопада 2017 року по 07 грудня 2017 року на суму 343,16 євро, що еквівалентно 10 376,71 грн.;

- витрат на купівлю туристичної путівки в сумі 976 євро, що еквівалентно 29 512,97 грн., яких понесла ОСОБА_1 внаслідок втрати авіаквитка та номера в готелі.

Окрім цього, позивачка зазначала, що їй було завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що внаслідок дій відповідача, вона залишилась без грошей, мала проблеми з харчуванням, знаходилась в не звичайній для неї ситуації, що привело до стресу, додатковим витратам, а також спричинило фізичні та моральні страждання.

Враховуючи викладене, позивачка просила суд визнати дії відповідача ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» такими, які порушують її права споживача на належну якість послуг авіатранспорту, стягнути з ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» на свою користь суму збитків у результаті отримання послуг неналежної якості у розмірі 2 864,54 євро, що у еквіваленті складає 86 619,97 грн., моральну шкоду в розмірі 1000 євро, що у еквіваленті складає 30 000 грн., фінансову компенсацію за затримку рейсу РS72/РS423 на дві доби у розмірі 800 євро, що у еквіваленті складає 24 190,96 грн., а також просила стягнути з ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» на користь держави судовий збір. (а.с.1-6, 39-44)

Відповідач подав відзив на позовну заяву в якому посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог просив відмовити в задоволенні позову повністю. Зазначив, що затримка рейсу РS72 Дніпро - Київ 27 листопада 2017 року складала лише дві години, позивачка виявила бажання змінити дату вильоту, у зв'язку з чим її квиток було переброньовано за тим же маршрутом на дату вильоту 28 листопада 2017 року і цього дня рейсом РS72 позивачка вчасно прибула в транзитний аеропорт Бориспіль, звідки мала вилетіти рейсом РS423 до Берліну (аеропорт Тегель). Рейс РS423 Київ-Берлін було затримано в аеропорту вильоту на 02:22 год. з технічних причин (заміна одного повітряного судна на інше), за непередбачуваних та виняткових обставин, які перешкоджали безпечному подальшому виконанню польоту, і яких не вдалося б уникнути, навіть при вжитті перевізником усіх можливих розумних зусиль та заходів з метою забезпечення безпеки польотів. Відповідач вказував, що вимога позивачки про стягнення компенсації в розмірі 800 євро за затримку у перевезенні не підлягає задоволенню, оскільки, в силу положень Монреальської конвенції, Повітряного кодексу України, Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу та стандартних Умов договору міжнародного повітряного перевезення авіакомпанії МАУ, така штрафна компенсаційна виплата за затримку рейсу не передбачена. Враховуючи, що перевезення позивачки не є єдиним перевезенням, оформлене окремими бронюваннями та квитками на бланках різних перевізників, які не розглядали зазначені перевезення як єдине міжнародне перевезення та єдину операцію, відповідач не несе відповідальності за неможливість використання позивачкою придбаного авіаквитка іншого перевізника - авіакомпанії «Qatar Airways», а тому вимоги позивачки щодо відшкодування вартості зазначеного квитка, не мають жодних правових підстав. Також позивачкою не доведено та не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили заявлені нею вимоги в частині відшкодування вартості бронювання готелю в сумі 343,16 євро та витрат на придбання турпутівки в сумі 976 євро. Вимоги позовної заяви про відшкодування моральної шкоди відповідач вважав також необґрунтованими із посиланням на те, що позивачкою не надано доказів, які підтверджують позовні вимоги в цій частині, не вказано з яких саме міркувань вона виходила, визначаючи розмір суми відшкодування моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. (а.с.53-60)

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» про стягнення збитків, компенсації та відшкодування моральної шкоди відмовлено. (а.с.73-78)

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2018 року, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На обґрунтування скарги зазначила, що суд неповно з'ясував обставини справи, не врахував фактичних обставин на які вона посилалася обґрунтовуючи заявлені вимоги та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову. Вказувала, що відповідач не підтвердив певними засобами доказування про причину затримки рейсу внаслідок непереборної сили, усунення несправності транспортного засобу, яка загрожувала життю та здоров'ю пасажирів чи інших обставин, що не залежали від перевізника, а суд не застосував до спірних правовідносин ч.ч. 2, 3 ст. 105 Повітряного кодексу України, ст. 26 Монреальської конвенції. Крім цього, із посиланням на положення ст. 19 Конвенції про уніфікацію деяких правил міжнародних повітряних перевезень, ч. 1 ст. 22 Монреальської конвенції, ч. 16 ст. 100 Повітряного кодексу України, апелянт вважала, що перевізник ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» має нести відповідальність за затримку рейсу та компенсувати на її користь суму збитків у результаті отримання послуг неналежної якості, фінансову компенсацію за затримку рейсу, а також моральну шкоду. (а.с.81-83)

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2018 року розглядається апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 серпня 2017 року ОСОБА_1 придбала електронний квиток авіакомпанії МАУ за №566- на міжнародне повітряне перевезення за маршрутом Дніпро-Київ-Берлін рейсами PS72/PS423 на 27 листопада 2017 року та у зворотному напрямку за маршрутом Берлін-Київ-Дніпро рейсами PS424/PS71 на 27 грудня 2017 року. (а.с.14-15)

У зв'язку із затримкою 27 листопада 2017 року рейсу PS72 з 07 год. 00 хв. до 09 год. 00 хв., за згодою позивачки, вказаний квиток було переброньовано за тим же маршрутом на дату вильоту 28 листопада 2017 року. (а.с.16)

Таким чином, придбавши електронний авіаквиток позивачка уклала з відповідачем Договір на міжнародне повітряне перевезення за Умовами Договору повітряного перевезення авіакомпанії МАУ, відповідно до яких відповідач, як перевізник, зобов'язався надати позивачці транспортні послуги, а позивачка, в свою чергу, оплатила встановлену плату за проїзд в розмірі 6 269,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог про стягнення суми збитків у результаті отримання послуг неналежної якості позивачка посилалася на те, що через затримку рейсу PS72/PS423 вона прибула до м. Берлін 28 листопада 2017 року о 16 год. 26 хв. замість 14 год. 20 хв. і запізнилася на рейс авіакомпанії «QATAR» з м. Берлін у напрямку Сейшельських островів за квитком № 108 вартістю 1 545,38 євро, що еквівалентно 46 730,28 грн., внаслідок чого позивачка втратила номер в готелі «Сосо Вау Guest house», який був заброньований з 29 листопада 2017 року по 07 грудня 2017 року на суму 343,16 євро, що еквівалентно 10 376,71 грн., а також змушена була купити новий авіаквиток та турпутівку на суму 976 євро, що еквівалентно 29 512,97 грн. На підтвердження зазначених обставини, ОСОБА_1 надала фотокопію електронного квитка компанії «Qatar Airways» на дві особи, зокрема на ім'я ОСОБА_1 №10809 на повітряне перевезення за маршрутом Берлін-Сейшельські острови, фотокопії роздруківок на англійській та німецькій мові. (а.с.21-33)

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, установивши вказані обставини, керуючись ч. 1 ст. 922 ЦК України, ст. 19 Конвенції про уніфікацію деяких правил міжнародних повітряних перевезень від 28 травня 1999 року, ратифіковану Україною Законом №685-VI від 17 грудня 2008 року (Монреальська конвенція), ст. 20 Конвенції для уніфікації деяких правил, що стосуються міжнародних повітряних перевезень від 12 жовтня 1929 року, ратифіковану Українською РСР Законом №995_181 від 14 серпня 1959 року (Варшавська конвенція) та Правилами повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України від 30 листопада 2012 року №735, зареєстровані в Міністерстві юстиції України від 28 грудня 2012 року №2219/22531 (надалі - Правила) встановив, що перевізник не несе відповідальності за порушення строку доставки пасажира до пункту призначення, якщо це порушення сталося внаслідок не переробної сили, усунення несправності транспортного засобу, яке загрожувала життю або здоров'ю пасажирів чи за інших обставин, що не залежали від перевізника.

Із витягу з баз даних про причини затримки рейсу PS423 Київ - Берлін вбачається, що 28 листопада 2017 року виліт був затриманий в аеропорту вильоту на 02 год. 22 хв. з технічних причин, в аеропорту прибуття затримка склала 02 год. 08 хв. (а.с.64)

Отже, затримка на 02 год. 08 хв. прибуття рейсу PS423 Київ - Берлін 28 листопада 2017 року сталася за непередбачуваних та випадкових обставин, які перешкоджали безпечному подальшому виконанню польоту, і яких не вдалося б уникнути, навіть при вжитті перевізником усіх можливих розумних зусиль та заходів.

За вищевказаних обставин та положень пункту 3 Глави 3 Розділу ХVІ вищевказаних Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, перевізник не може нести відповідальність за порушення строку доставки пасажира до кінцевого пункту призначення, яким для позивача та відповідача є аеропорт м. Берлін.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Загальною підставою відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди. Протиправна поведінка може виявлятися у прийнятті особою неправомірного рішення або у неправомірній поведінці. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Відповідальність настає лише за вини заподіювача шкоди. Тобто, відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє особу від відповідальності.

Під час придбання авіаквитків позивачка була зобов'язана ознайомитися з Правилами застосованого тарифу та Правилами повітряних перевезень пасажирів та багажу перевізника - відповідача.

Відповідно до положень п. 1, 3 розділу XV Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, п. 16.1 та 16.3 Правил повітряних перевезень пасажирів та багажу авіакомпанії МАУ, перевізник може затримати або скасувати рейс як з комерційних причин, так і з причин, які не залежать від нього. У разі дії надзвичайних обставин перевізник має право без повідомлення пасажира скасувати чи затримати рейс або анулювати раніше підтверджене бронювання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка придбала електронний авіаквиток авіакомпанії МАУ за №566- лише на міжнародне повітряне перевезення за маршрутом Дніпро-Київ-Берлін рейсами PS72/PS423 на 27 листопада 2017 року та у зворотному напрямку за маршрутом Берлін-Київ-Дніпро рейсами PS424/PS71 на 27 грудня 2017 року.

При цьому, позивачка пов'язувала свої позовні вимоги з тим, що з вини відповідача вона не змогла використати квиток № 108 на рейс авіакомпанії «QATAR» з м. Берлін у напрямку Сейшельських островів, внаслідок чого позивачка втратила номер в готелі «Сосо Вау Guest house», який був заброньований з 29 листопада 2017 року по 07 грудня 2017 року, а також змушена була купити новий авіаквиток та турпутівку.

Проте за Правилами повітряних перевезень пасажирів і багажу перевізник несе відповідальність за втрату наступної частини перевезення (стикувального рейсу) лише у разі здійснення єдиного міжнародного перевезення, якщо таке перевезення було оформлене єдиним складеним квитком та розглядалось сторонами як єдина операція.

Так, пунктом 2 глави 3 розділу XVI Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу передбачено, що у разі необхідності забезпечення своєчасної пересадки трансферних пасажирів на стикувальні рейси перевізник за першої можливості повинен запропонувати їм альтернативні маршрути перевезення.

Поряд з цим, пунктом 4 розділу І Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу визначено, що трансферний пасажир - це пасажир, який згідно з договором повітряного перевезення направляється в пункт трансферу (пересадки) одним рейсом, а далі перевозиться іншим рейсом того самого або іншого перевізника.

Відповідно до Договору на міжнародне повітряне перевезення, який позивачка уклала з авіакомпанією МАУ, кінцевим місцем призначення перевезення встановлено м.Берлін, жодних умов щодо трансферного подальшого перевезення договором не встановлено. Внаслідок цього, позивачка не є трансферним пасажиром в розумінні положень п. 4 розділу І Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу та п. 2 глави 3 розділу XVI зазначених Правил на неї не поширюється.

Крім того, умовами п. 11 Договору повітряного перевезення авіакомпанії МАУ встановлено, що МАУ не несе відповідальності за забезпечення стикувальних рейсів, які були оформлені окремими авіаквитками.

Ураховуючи, що перевезення позивачки не є єдиним перевезенням, оформлене окремими бронюваннями та квитками на бланках різних перевізників, які не розглядали зазначені перевезення як єдине міжнародне перевезення та єдину операцію, відповідач не несе відповідальності за неможливість використання позивачем придбаного авіаквитка іншого перевізника - авіакомпанії «Qatar Airways», а тому суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що вимоги позивачки про стягнення вартості втраченого авіаквитка, вартості номеру в готелі та додаткових витрат, зумовлених затримкою рейсу, задоволенню не підлягають.

Оскільки судом не встановлено обставин і доказів порушення відповідачем прав або інтересів позивачки, як і причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та наслідками про які зазначала позивачка, відсутні і підстави для задоволення похідних вимог про стягнення із відповідача на користь позивачки 1000 євро, що у еквіваленті складає 30 000 грн. грошової компенсації спричиненої моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз положень зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, визначеному статтею 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов'язаними з порушенням їх прав.

Стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить норму про те, що пільги надаються лише за пред'явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, визначив, що вони звільняються від сплати судового збору з метою захисту їх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у частині третій статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» слова «державного мита» були замінені словами «судового збору».

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певної категорії осіб щодо сплати судового збору.

Порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред'явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу. Стадії цивільного процесу об'єднані єдиним завданням - справедливим розглядом і вирішенням цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Саме таке тлумачення норм Закону України «Про судовий збір» і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року по справі 761/24881/16-ц.

Таким чином, ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви, а також апеляційної скарги на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2018 року на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Розглядаючи зазначений позов, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, не впливають на правильність ухваленого судом рішення, тому з огляду на вимоги ст. 375 ЦПК України, колегія суддів їх відхилила.

З огляду на положення пункту 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах за виключенням обставин, які передбачені цією статтею.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б.Левенець

В.М.Ратнікова

О.В.Борисова