Ухвала

Іменем України

25 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 725/5462/18

провадження № 61-2991ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Сандуляк Алли Василівни на ухвалу Першотравневого районного суду міста Чернівці від 14 листопада 2018 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 09 січня 2019 року в справі за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність Другого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області та старшого державного виконавця Федоряка О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила: визнати бездіяльність Другого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області та старшого державного виконавця Федоряка О. В. з виконання рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 06 грудня 2016 року неправомірною; зобов'язати Другий відділ державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області та старшого державного виконавця Федоряка О. В. виконати вказане рішення суду шляхом звернення стягнення на майно боржника.

Скарга ОСОБА_4 обґрунтована тим, що рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 06 грудня 2016 року стягнуто з ОСОБА_6 на її користь заборгованість за договором позики в розмірі 260 725 грн. 25 січня 2017 року Першотравневим районним судом міста Чернівці видано виконавчий лист № 725/4402/16-ц, який перебуває на примусового виконанні в Другому відділі державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області та в рамках вказаного виконавчого провадження 07 червня 2017 року старшим державним виконавцем Федоряком О. В. винесено постанову про арешт майна боржника. З того часу жодних виконавчих дій державним виконавцем не було вчинено. Боржнику на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, а також квартира АДРЕСА_2. Державним виконавцем не вчинено жодних виконавчих дій з метою звернення стягнення на майно боржника, а також не вживаються заходи щодо примусового виконання рішення суду, у зв'язку з чим порушуються її права стягувача.

Ухвалою Першотравневого районного суду міста Чернівці від 14 листопада 2018 року в задоволенні скарги відмовлено.

Судове рішення місцевого суду мотивоване тим, що державним виконавцем в межах наданих йому законом повноважень вчинялися виконавчі дії з метою примусового виконання вказаного виконавчого листа, що виключає його бездіяльність в рамках даного виконавчого провадження. Також не встановлено протиправної поведінки державного виконавця, спрямованої на неналежне виконання судового рішення. Державним виконавцем вчиняються виконавчі дії, спрямовані на виявлення майна, на яке може бути звернено стягнення в рахунок погашення заборгованості.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 09 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, ухвалу Першотравневого районного суду міста Чернівці від 14 листопада 2018 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

05 лютого 2019 року представник ОСОБА_4 - адвокат Сандуляк А. В. подала засобами поштового зв'язку касаційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Першотравневого районного суду міста Чернівці від 14 листопада 2018 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 09 січня 2019 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема державним виконавцем порушено вимоги частини першої статті 51 Закону України «Про виконавче провадження».

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 447 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частиною першою статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; наявна письмова згода заставодержателя.

Судами встановлено, що заочним рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 06 грудня 2016 року стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 борг за договором позики від 16 вересня 2014 року в сумі 260 725 грн. 25 січня 2017 року Першотравневим районним судом міста Чернівці видано виконавчий лист. 07 березня 2017 року постановою старшого державного виконавця Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Кирстюком Д. І. відкрито виконавче провадження № 53541863. 07 червня 2017 року постановою старшого державного виконавця Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Федоряком О. В. накладено арешт на майно, що належить боржнику.

Відповідно до актів державного виконавця Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області від 18 квітня 2017 року та від 17 серпня 2018 року за адресою: місто Чернівці, вул. Ковальчука, 16/8 не виявлено майна боржника, на яке можна звернути стягнення, а 07 червня 2018 року в рамках вказаного виконавчого провадження накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за боржником ОСОБА_6 на праві власності зареєстрований об'єкт житлової нерухомості - квартира АДРЕСА_1, яка перебуває в іпотеці згідно договору іпотеки від 16 вересня 2014 року № 1185.

25 жовтня 2018 року старшим державним виконавцем Федоряком О. В. доручено Першому відділу державної виконавчої служби міста Чернівці здійснити перевірку майнового стану боржника за адресою: АДРЕСА_1.

Квартира АДРЕСА_2 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_10 та передана в іпотеку Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк».

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що державним виконавцем в межах наданих йому законом повноважень вчинялись виконавчі дії з метою примусового виконання вказаного виконавчого листа, що виключає його бездіяльність в рамках даного виконавчого провадження. Тому відсутні підстави для зобов'язання державного виконавця виконати рішення суду шляхом звернення стягнення на майно боржника.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом розгляду апеляційного суду та їм дана належна правова оцінка.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомес де ла Торре проти Іспанії»)

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - адвоката Сандуляк Алли Василівни на ухвалу Першотравневого районного суду міста Чернівці від 14 листопада 2018 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 09 січня 2019 року в справі за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність Другого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області та старшого державного виконавця Федоряка О. В.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов