Справа № 182/2038/19
Провадження № 2/0182/1798/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07.11.2019 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої - судді Багрової А.Г.

розглянув в м. Нікополі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на дітей та стягнення додаткових витрат.

Заяви по суті справи:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила збільшити розмір аліментів на дітей та стягнути з відповідача додаткові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що вони з ОСОБА_2 перебували у шлюбі та мають малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На даний час шлюбні стосунки припинені, сторони мешкають окремо. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 30.03.2017 року з відповідача стягнуті аліменти на утримання доньок у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину певного віку щомісяця.

Діти за станом здоров`я потребують домашнього догляду, тому позивач вимушена знаходитися разом із ними вдома та не має можливості працювати, у зв`язку з чим матеріальний стан ОСОБА_1 погіршився.

У той же час, у зв`язку з хворобами, ростом та розвитком доньок, аліментів, які стягуються з відповідача, недостатньо для забезпечення їхніх базових потреб. Крім того, діюче на теперішній час законодавство передбачає, що мінімальний розмір аліментів не може бути меншим 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця.

Стан здоров`я та матеріальний стан ОСОБА_2 , який інших аліментних стягнень не має, дозволяють йому, на думку позивача, сплачувати аліменти на дітей у розмірі Ѕ частини його заробітку (доходу).

Доньки, за станом здоров`я, потребують спеціального харчування та взуття, а в період відвідування садочку ОСОБА_1 несе додаткові витрати на їхнє харчування там.

Станом на 22.03.2019 року фактично зазнані позивачем витрати на дітей складають: стоматологія - 200,00 грн., ліки - 5954,74 грн., одяг - 31412,00 грн., харчування в садочку - 9847,33 грн., харчування в садочку за 2017 рік - 1675,50 грн. Витрати, які необхідно профінансувати наперед: 19370,00 грн. на придбання спеціального взуття та 14150,00 грн. на стоматологію.

Враховуючи вищевикладене, позивач просила змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання дітей, з 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину певного віку щомісяця, до Ѕ частини, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину певного віку щомісяця, а також стягнути з ОСОБА_2 Ѕ частину понесених нею додаткових витрат на дітей та майбутніх витрат у сумі 41 441,43 грн. (а.с.1-2).

Відповідач відзив на позов не надавав.

Інших заяв та клопотань учасниками справи не подавалось.

Процесуальні дії у справі.

Провадження по справі було відкрито 26.04.2019 року суддею ОСОБА_5 та постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.32).

19.08.2019 року справу прийнято до свого провадження суддею Багровою А.Г. - у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_5 у відставку (а.с.39). Того ж дня витребувані відомості про доходи сторін (а.с.40).

Судом встановлено:

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 30.03.2017 року по справі № 182/92/17 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину певного віку щомісяця, до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с.3).

Відповідно до довідки № 2 від 14.01.2019 року, виданої КНП «ЦПМСД № 2», ОСОБА_3 перебуває на диспансерному обліку з 25.09.2018 року та потребує домашнього догляду з 14.01.2019 року. Захворювання, на яке хворіє дитина (код за МКХ-10) J00-J06, за міжнародною статистичною класифікацією хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я відноситься до хвороб систем дихання (гострі респіраторні захворювання верхніх дихальних шляхів). Дана довідка дійсна до 14.07.2019 року (а.с.5).

У матеріалах справи також міститься довідка, видана КНП «ЦПМСД № 2» щодо ОСОБА_3 про її перебування на диспансерному обліку з 28.12.2018 року та потребу у домашньому догляді з 15.03.2019 року, без дати видачі, з відміткою про термін дії довідки до 09.07.2019 року (а.с.22), а також довідка № 75 аналогічного змісту, яка видана 04.04.2019 року (а.с.28).

Докази про потребу ОСОБА_4 , 2014 року народження, у домашньому догляді в матеріалах справи відсутні.

Як вбачається з консультаційних висновків дитячого хірурга-ортопеда ОСОБА_6 , у обох дітей виявлена плоско-вальгусна деформація стоп та їм рекомендована ЛФК, масаж стоп, індивідуальні ортопедичні устілки та ортопедичне взуття (а.с.21,22).

До матеріалів справи позивачем додано копію роздруківки про попередній розрахунок вартості ортопедичного взуття в мережі інтернет, з якої неможливо встановити продавця, на суму 19370,00 грн. (а.с.20). На підтвердження оплати ліків, сезонного одягу, іграшок, канцелярських товарів та харчування дітей у закладі дошкільної освіти, ОСОБА_1 надає копії відповідних квитанцій та інформацію вих. № 268 від 19.03.2019 року Управління освіти Голосіївської районної в місті Києві Державної адміністрації (а.с.7-20). Також, 20.03.2019 року ОСОБА_3 відвідувала стоматолога та їй був встановлений попередній план лікування зубів (а.с.6).

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Позивач як на підставу своїх вимог про збільшення аліментів посилається, в тому числі, на діюче на теперішній час законодавство, яке передбачає, що мінімальний розмір аліментів не може бути меншим 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця. Так, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17 травня 2017 року N 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: "Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %).

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів.

Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Разом з тим, ОСОБА_1 не надала жодних доказів значного покращення матеріального стану ОСОБА_2 або погіршення свого матеріального стану. Докази будь-яких змін стану здоров`я сторін в матеріалах справи також відсутні.

Враховуючи, що діючим законодавством передбачена можливість зміни розміру аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, а позивачем таких доказів суду не надано, матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині та зміні розміру аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача, з 1/3 на Ѕ частину його заробітку.

Крім того, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення додаткових витрат на дітей.

Так, згідно з частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з її хронічною хворобою та лікуванням. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Сімейний Кодекс визначає поняття «аліменти» як кошти на утримання дитини (ст.181). На даний час на законодавчому рівні не встановлено, на які саме потреби можуть бути використані аліменти та що включає в себе поняття «утримання дитини». Виключного переліку того, на що повинні витрачатися кошти, законом не встановлено, однак, відповідно до п.п. 9,10 Порядку здійснення органами опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України 15.11.2018 року № 1713 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.01.2019 року № 102/33073, у разі якщо розмір аліментів, що сплачується на дитину, не перевищує розміру двох прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку (на кожну дитину), оцінюється рівень забезпечення базових потреб дитини, а саме: забезпечення харчуванням, необхідними ліками у разі потреби, одягом та взуттям відповідно до сезону, іграшками та іншими засобами для розвитку та навчання дитини відповідно до її віку; у разі якщо розмір аліментів складає понад два прожиткових мінімуми для дитини відповідного віку (на кожну дитину), підтвердженням цільового використання аліментів на дитину можуть бути: наявність облаштованих відповідними меблями та речами місць для сну та відпочинку дитини; її розвитку та навчання; приміщень для прийняття їжі та санітарно-гігієнічних потреб; обладнання для занять спортом; музичних інструментів; відвідування дитиною навчальних курсів, гуртків та секцій; відкриття на ім`я дитини банківського рахунку; витрати на оздоровлення та лікування дитини, придбання засобів реабілітації тощо.

З матеріалів справи суд не може встановити, яку саме суму сплачує відповідач на користь позивача.

Отже, на переконання суду та з урахуванням даного Порядку, аліменти, що сплачуються на дитину, повинні бути спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, таких як харчування, лікування, гігієна, одяг, придбання речей, необхідних для розвитку й виховання дитини.

Таким чином, копії чеків на придбання іграшок, канцелярських товарів, сезонного одягу, періодичного лікування та оплату харчування дітей у дошкільному закладі, які позивач додає до позову, суд розцінює як цільове використання аліментів, сплачених відповідачем.

Проте, на думку суду, такі витрати позивача не відносяться до додаткових витрат на дітей у розумінні ст.185 СК України, а є забезпеченням їхніх базових потреб, на які з ОСОБА_2 вже стягнуті аліменти.

У матеріалах справи відсутні докази, що малолітні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 мають хронічні захворювання та потребують постійного лікування.

Крім того, позивач, яка ініціювала судовий процес та якій відомо про наявність справи у суді, доказів на підтвердження необхідності дітей у домашньому догляді, після закінчення терміну дії довідки № 2 14.07.2019 року щодо ОСОБА_3 , станом на дату винесення рішення суду не надала.

Разом з тим довідка про потребу дитини в домашньому лікуванні, на думку суду, сама по собі, не свідчить про наявність додаткових витрат на утримання дитини.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З огляду на зазначене, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача знайшли не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог .

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 користувалася передбаченою п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» пільгою щодо звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви про збільшення розміру аліментів та оплату додаткових витрат на дитину.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову, судові витрати по справі на суму 1536,80 грн. на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.141,180,185,196 СК України, ст.ст. 10-12,76-81,141, 258, 263, 265, 280, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на дітей та стягнення додаткових витрат - відмовити у повному обсязі.

Судові витрати по справі у сумі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його повного складення через Нікопольський міськрайонний суд.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 07.11.2019 року.

Дані про учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_2 , адреса місця проживання згідно позову: АДРЕСА_3 .

Суддя: А. Г. Багрова