КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 363/1125/18

07 листопада 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Коломійця Івана Олександровича на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 30 вересня 2019 року, постановлену під головуванням судді Котлярової І.Ю., про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс», третя особа: Головне управління Держпраці у Київській області про стягнення обов`язкової індексації заробітної плати, компенсації її витрат та 3 % річних,-

в с т а н о в и в:

02 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс», третя особа: Головне управління Держпраці у Київській області та просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» на свою користь заборгованість по індексації заробітної плати та компенсації її втрат через невиплату та 3% річних за період з травня 2003 року по травень 2015 року включно в сумі 146 195,99 грн., з яких: 63443,35 грн. - індексація заробітної плати, 78494,50 грн. - сума компенсації втрат через невиплату та 4258,14 грн. - 3 % річних.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 06 квітня 2018 року відкрито провадження у даній справі.

23 вересня 2019 року представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Коломійцем Іваном Олександровичем подано заяву про залишення позову без розгляду.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 30 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс», третя особа: Головне управління Держпраці у Київській області про стягнення обов`язкової індексації заробітної плати, компенсації її витрат та 3 % річних - залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» понесені судові витрати на проведення судової експертизи в сумі 28600 грн.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат, 11 жовтня 2019 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Коломієць Іван Олександрович подав до суду апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 30 вересня 2019 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» понесених судових витрат та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви відповідача про стягнення судових витрат.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала суду в оскаржуваній частині є незаконною, постановлена з порушенням норм процесуального права. Зазначив, що жодних рішень про повне чи часткове задоволення позову або про відмову в позові суд не ухвалював, що унеможливлює розподіл судових витрат у справі. Звертав увагу на те, що подання заяви про залишення позову без розгляду є правом позивача, яке не містить обмежень в його реалізації, подання такої заяви не передбачає стягнення судових витрат з позивача на користь відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» Савін Олексій Олександрович просив відмовити ОСОБА_1 в задоволенні апеляційної скарги посилаючись на те, що заява про залишення позову без розгляду була подана після отримання висновку експертів та результатів експертизи, яким встановлено необґрунтованість та безпідставність позовних вимог. Звертав увагу на те, що стягнення судового збору з позивача в разі залишення позову без розгляду передбачено ч.5 ст. 142 ЦПК України та ч.3 ст. 257 ЦПК України.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Борух Віктор Анатолійович підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» Савін Олексій Олександрович в судовому засідання проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Представник третьої особи: Головного управління Держпраці у Київській області в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з позовом, просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» на свою користь заборгованість по індексації заробітної плати та компенсації її втрат через невиплату та 3% річних за період з травня 2003 року по травень 2015 року включно в сумі 146 195,99 грн., з яких: 63443,35 грн. - індексація заробітної плати, 78494,50 грн. - сума компенсації втрат через невиплату та 4258,14 грн. - 3 % річних.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 06 квітня 2018 року було відкрито провадження у даній справі.

23 жовтня 2018 року представником відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» подано клопотання про призначення даній справі судово-бухгалтерської експертизи.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 23 жовтня 2018 року клопотання представника відповідача задоволено. Призначено у справі судово-бухгалтерську експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідницького інституту судових експертиз (м. Київ, вул. Смоленська, 6), попередивши їх про кримінальну відповідальність згідно із ст. ст. 384, 385 КК України, на вирішення експертів поставлено наступні питання:

Чи є достатніми вихідні та первинні дані, на підставі яких здійснено розрахунок ОСОБА_1 ?

Чи дотримано ОСОБА_1 вимоги ч. 1 ст. 4 ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення", абзацу другому пункту 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року стосовно того, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, відповідно до встановленого на той період розміру. Якщо ні, то за який період/періоди ОСОБА_1 не мав би здійснювати відповідний розрахунок?

Чи застосовано ОСОБА_1 при здійсненні розрахунку індексації заробітної плати, компенсації її втрат та пені, дані щодо підвищення окладу. Якщо ні, то чи потрібно було ОСОБА_1 їх застосовувати. Якщо так, то чи вірно вони застосовані?

Чи вірно ОСОБА_1 розраховано розмір індексації, компенсації та 3 % річних. Якщо ні, то в чому саме ОСОБА_1 припустив помилок та який має бути розмір індексації, компенсації та 3 % річних?.

За висновком експертів за результатами проведення комісійної економічної експертизи від 04.07.2019 року №24844/18-71/19033-19037/19-71, вихідні та первинні дані, на підставі яких здійснено розрахунок ОСОБА_1 до позову є недостатніми. Відповідний розрахунок ОСОБА_1 не мав би здійснювати у періоди з нульовими значеннями. При здійсненні розрахунку індексації заробітної плати, компенсації її втрат та пені ОСОБА_1 не застосовано дані щодо підвищення окладу. За результатами дослідження встановлено, що ОСОБА_1 невірно розраховано розмір індексації, компенсації та 3% річних. У зв`язку з тим, що дослідженням не встановлено втрати частини доходів ОСОБА_1 при проведенні індексації заробітної плати, підстави для розрахунку компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та проведення нарахування 3% річних відсутні. Дослідженням встановлено, що за період з травня 2003 року по травень 2015 року індексації заробітної плати ОСОБА_1 становить 2569,23 грн. Згідно наданих на дослідження документів, ТОВ «Комплекс Агромарс» була нарахована індексація у розмірі 2535,43 грн. Розбіжність між даними дослідження та даними, які надані підприємством, становить 33,80 грн.

23 вересня 2019 року представник позивача адвокат Коломієць Іван Олександрович подав заяву про залишення позову без розгляду.

30 вересня 2019 року представником відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» подано заяву про розподіл судових витрат, в якій просив розглянути питання про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат по сплаті вартості послуг з проведення судово-економічної експертизи в розмірі 28600 грн., понесених відповідачем згідно договору №371/11-18.

З доданих до вказаного клопотання документів вбачається, що в п 3.2. договору №372/11-18 на проведення судової експертизи від 30.11.2018 року, укладеного між КНДІСЕ та ТОВ «Комплекс Агромарс» визначено, що ціна послуг становить 28600 грн. На виконання вказаного договору ТОВ «Комплекс Агромарс» сплачено 28600 грн., що підтверджується платіжним дорученням № від 22 березня 2019 року.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 30 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс», третя особа: Головне управління Держпраці у Київській області про стягнення обов`язкової індексації заробітної плати, компенсації її витрат та 3 % річних - залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» понесені судові витрати на проведення судової експертизи в сумі 28600 грн.

Ухвала Вишгородського районного суду Київської області від 30 вересня 2019 року оскаржується представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Коломійцем Іваном Олександровичем в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» понесених судових витрат.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи приписи зазначеної вище правової норми, судом апеляційної інстанції переглядається ухвала суду першої інстанції лише в частині стягнення з позивача на користь відповідача понесених судових витрат.

Стягуючи з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» понесені товариством судові витрати по оплаті вартості судової експертизи в сумі 28600 грн., суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем були понесені вказані судові витрати й вони мають бути відшкодовані позивачем.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати пов`язані з проведенням експертизи (п.2 ч.3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 5 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу (ч. 6 ст. 142 ЦПК України).

Згідно ч.9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Отже зі змісту частини 5 статті 142 ЦПК України вбачається, що про залишення позову без розгляду виноситься ухвала, в якій може бути вирішене питання про розподіл між сторонами судових витрат.

Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відсутність рішення по суті позовних вимог унеможливлює розподіл судових витрат по справі, а також про те, що подання заяви про залишення позову без розгляду не передбачає стягнення судових витрат.

Разом з тим, необхідною умовою для застосування частини 5 статті 142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду є доведення факту вчинення позивачем необґрунтованих дій. Під такими діями слід розуміти завідомо безпідставне та/або штучне ініціювання судового провадження, тощо. При цьому відповідач у такому випадку повинен надати суду вмотивоване та підтверджене доказами клопотання про компенсацію відповідних витрат із зазначенням, у чому саме полягають відповідні необґрунтовані дії позивача.

Аналіз процесуальної норми вказує на те, що для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Як вбачається зі змісту заяви відповідача про розподіл судових витрат, вказана заява подана на підставі ст. 141 ЦПК України та не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивача ОСОБА_1 , на що суд першої інстанції не звернув уваги.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин, за яких можна вважати дії позивача необґрунтованими та такими, що призвели до безпідставного понесення витрат відповідачем, так само матеріалами справи не підтверджується і зловживання позивачем своїми процесуальними правами.

У свою чергу, залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року по справі №148/312/16-ц.

Суд першої інстанції, не мотивувавши підстав для стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат у зв`язку з залишенням позову без розгляду, не звернув уваги на те, що подання заяви про залишення позову без розгляду є процесуальним правом позивача та його реалізація не свідчить про необґрунтованість дій позивача, зловживання ним процесуальними правами в ході розгляду справи в суді першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що у даній справі, відповідач не довів, а суд не встановив факту вчинення з боку позивача дій, які можна визнати необґрунтованими в розумінні частини п`ятої статті 142 ЦПК України. Звернення до суду із заявою про залишення позову без розгляду не свідчить про пред`явлення позивачем безпідставного позову.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо наявності правових підстав для задоволення заяви відповідача про розподіл судових витрат та стягнення з позивача на користь відповідача витрат по оплаті вартості судової економічної експертизи в сумі 29 600,00 грн.

Згідно вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_1 адвоката Коломійця Івана Олександровича підлягає частковому задоволенню, ухвала Вишгородського районного суду Київської області від 30 вересня 2019 року в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» про розподіл судових витрат. В іншій частині ухвала суду не оскаржується та набрала законної сили.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Коломійця Івана Олександровича задовольнити частково.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 30 вересня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» понесених судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» про розподіл судових витрат - відмовити.

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2019 року.

Головуючий: Судді: