Справа №345/3659/18
Провадження № 2/345/69/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.02.2019 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Миговича О.М.

секретаря Бабійчук Л.В.

з участю: представника позивача відповідача ОСОБА_1

представника відповідача-позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Калуші справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії ТВБВ 10008/0142 Івано-Франківського обласного управління, третя особа на стороні відповідача: приватний нотаріус Калуського районного нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору іпотеки припиненим, припинення обтяження нерухомого майна та зобовязання вчинити дії та за зустрічним позовом ОСОБА_4 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії ТВБВ 10008/0142 Івано-Франківського обласного управління до ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором, суд -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася до суду із вищенаведеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 21.12.2007 року між нею та ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії ТВБВ 10008/0142 Івано-Франківського обласного управління було укладено кредитний договір №344, відповідно до якого ОСОБА_3 було надано кредит в сумі 100 000 грн., строком на 120 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 20.12.2017 року.

Для забезпечення виконання зобовязань за цим кредитним договором 21 грудня 2007 було укладено договір іпотеки нерухомого майна, відповідно до якого позивачкою було передано в іпотеку незавершене будівництво житлового будинку площею забудови 160,4 м. кв., яке знаходиться на вул. Карпатська, 77, в с. Новиця Калуського району, та земельну ділянку, на якій розташоване незавершене будівництво житлового будинку.

Договір іпотеки нерухомого майна був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу ОСОБА_5 та внесений в реєстр за № 7544.

Відповідно до п. 1.5 кредитного договору позиваяка, як позичальник, зобовязувалась щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 833,33 гривні.

Через скрутне матеріальне становище вона не мала змоги сплачувати за кредитним договором вчасно згідно визначеного графіку, внаслідок чого станом на 28 вересня 2011 року виникла заборгованість на суму 45421,33 грн., в тому числі прострочений борг в сумі 17333,26 грн. нараховані відсотки 9332 грн. та пеня 18756,07 грн. Крім того, на той час залишалась сума непогашеного кредиту 62500,15 грн. Всього заборгованість перед банком за кредитним договором разом із простроченими платежами становила 107921,48 грн.

У звязку з простроченням погашення заборгованості по кредиту прокурор Калуського району звернувся до Калуського міськрайонного суду з позовом в інтересах держави в особі філії ВАТ «Державний ощадний банк України» Калуського відділення № 6344 (на даний час ТВБВ 10008/0142 Івано-Франківського обласного управління) про стягнення в солідарному порядку з позивачки, ОСОБА_3, та ОСОБА_6, який був поручителем за кредитним договором, 107921,48 грн., в тому чмслі 17333,26 грн. простроченого боргу, 9332,00 грн. нарахованих відсотків, 18756,07 грн. пені та 62500,15 грн. основного боргу.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 28 вересня 2011 року позов прокурора Калуського району задоволено частково і стягнуто в солідарному порядку з мене та ОСОБА_6 в користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Калуського відділення № 6344 62500,15 грн. основного боргу, 17333,26 грн. простроченого несплаченого боргу та 9332,00 грн. нарахованих відсотків, а всього 89165,41 грн. Вказане рішення набрало законної сили 09 жовтня 2011 року.

На підставі виконавчого листа № 2-878/2011р, виданого 09 листопада 2011 року Калуським міськрайонним судом, відділом державної виконавчої служи Калуського міськрайонного управління юстиції було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанні рішення Калуського міськрайонного суду від 28 вересня 2011 року.

17 березня 2015 року головним державним виконавцем відділу ДВС Калуського міськрайонного правління юстиції ОСОБА_7 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у звязку з тим, що відповідно до листа ВАТ «Державний ощадний банк України» № 272 від 20 лютого 2015 року заборгованість за виконавчим листом сплачено в повному обсязі.

Після цього позивачка неодноразово зверталась до відповідача з письмовими та усними заявами про повернення документів на предмет іпотеки тобто на незавершене будівництво та земельну ділянку. Їй в цьому було відмовлено. При цьому відповідач мотивував свою відмову тим, що у неї є заборгованість за кредитним договором.

Виходячи із норм ст. ст. 598, 653 ЦК України після набрання сили закону рішенням Калуського міськрайонного суду від 28 вересня 2011 року в справі № 2-878/11 кредитні відносини між мною та відповідачем припинились, оскільки на підставі даного рішення було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. Подальше стягнення заборгованості проводилось в межах виконавчого провадження. Позивачка добровільно в межах виконавчого провадження сплатила всю суму заборгованості встановлену рішенням суду, що підтверджується листом № 272 від 20 лютого 2015 за підписом керуючої ТВБВ №1008/0142 ОСОБА_8 За таких обставин відповідач незаконно та безпідставно нараховував проценти за кредитним договором та пеню. Дана обставина свідчить про відсутність у неї будь-якої заборгованості перед банком.

Крім того, відповідно до ст. 611 ЦК України, після того як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. Тобто, визначений кредитним договором термін повернення кредиту частинами до 20 грудня 2017 року, був правомірно змінений кредитором на повернення всією сумою в термін 30 днів з моменту отримання вимоги.

За таких обставин сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Оскільки кредитний договір припинив свою дію, то у кредитора відсутні підстави для стягнення відсотків після дати направлення вимоги про дострокове припинення кредиту.

22.10.2018 року до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_4 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії ТВБВ 10008/0142 Івано-Франківського обласного управління до ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором.

В обґрунтування зустрічної позовної заяви ПАТ «Державний ощадний банк України» вказав, що 21.12.2007 року між позивачкою та ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії ТВБВ 10008/0142 Івано-Франківського обласного управління було укладено кредитний договір №344, відповідно до якого ОСОБА_3 було надано кредит в сумі 100 000 грн., строком на 120 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 20.12.2017 року.

У звязку з простроченням погашення заборгованості по кредиту прокурор Калуського району звернувся до Калуського міськрайонного суду з позовом в інтересах держави в особі філії ВАТ «Державний ощадний банк України» Калуського відділення № 6344 (на даний час ТВБВ 10008/0142 Івано-Франківського обласного управління) про стягнення в солідарному порядку з позивачки, ОСОБА_3, та ОСОБА_6, який був поручителем за кредитним договором, 107921,48 грн., в тому числі 17333,26 грн. простроченого боргу, 9332,00 грн. нарахованих відсотків, 18756,07 грн. пені та 62500,15 грн. основного боргу.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 28 вересня 2011 року позов прокурора Калуського району задоволено частково і стягнуто в солідарному порядку з мене та ОСОБА_6 в користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Калуського відділення № 6344 62500,15 грн. основного боргу, 17333,26 грн. простроченого несплаченого боргу та 9332,00 грн. нарахованих відсотків, а всього 89165,41 грн.

17 березня 2015 року головним державним виконавцем відділу ДВС Калуського міськрайонного правління юстиції ОСОБА_7 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у звязку з тим, що відповідно до листа ВАТ «Державний ощадний банк України» № 272 від 20 лютого 2015 року заборгованість за виконавчим листом сплачено в повному обсязі.

В процесі виконання рішення суду остання оплата в рахунок погашення боргу здійснена 20.02.2015 року. Тобто в процесі виконання рішення суду була стягнута сума, яка була заборгованою на 2011 рік, а оскільки п.8.1 кредитного договору передбачено дію договору до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань по цьому договору, то до моменту виконання відповідачем в повному обсязі 20.02.2015 року нарахована заборгованість в сумі 25 951,09 грн. з яких: 14 427,60 заборгованість за кредитом, 11 523,49 грн. заборгованість за відсотками.

Просить стягнути дану суму заборгованості та судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача-відповідача первісну позовну заяву підтримав та просив її задовільнити з підстав викладених у позовній заяві. Щодо зустрічного позову вказав, що згідно розрахунку заборгованості по кредиту станом на 16.10.2018 року, за період з часу звернення банку до суду із позовом до дня сплати мною всієї суми заборгованості згідно з рішенням Калуського міськрайонного суду від 28 вересня 2018року, тобто в період з вересня 2011 року по 20 лютого 2015 року, його довірителькою сплачено на рахунок банку 106421(сто шість тисяч чотириста двадцять одна) грн. 57 коп. В той же час згідно вказаного рішення суду позивачка мала сплатити 89165 грн. 41 коп. Різниця, тобто переплата становить 17256,16 грн.

Крім того, як вбачається з вказаного розрахунку ПАТ «Ощадний банк України» безпідставно та незаконно нараховував відсотки та пеню після звернення до суду із позовом про дострокове повернення усієї суми кредиту. Більше того, як вбачається із цього розрахунку, банк безпідставно та незаконно зараховував кошти, сплачені мною в рахунок погашення заборгованості за рішенням суду , як сплату пені та заново нарахованих процентів. Так на звороті розрахунку, доданого до позовної заяви, в графі «Фактично сплачена пеня» вказано про зарахування банком в рахунок сплати пені 18756,07 грн. Саме про стягнення такого розміру пені вказувалось в позовній заяві прокурора Калуського району при зверненні до суду в 2011 році. Проте рішенням Калуського міськрайонного суду в цій частині позовних вимог було відмовлено. Це свідчить про шахрайські дії банку стосовно ОСОБА_3

Всі ці обставини свідчать про те, що ОСОБА_3 повністю було погашено заборгованість за кредитним договором встановлену рішенням суду від 28.09.2011 року, а тому вважає, що позовні вимоги ПАТ «Ощадний банк України» в особі філії Івано-Франківського обласного управління АТ «Ощадбанк» про стягнення з ОСОБА_3 - 25 951,09 грн, безпідставні, не відповідають вимогам чинного законодавства, в силу чого не підлягають до задоволення.

В судовому засіданні представник відповідача-позивача вимоги первісного позову не визнав. Щодо зустрічної позовної заяви, вказав, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовільнити.

Третя особа на стороні відповідача: приватний нотаріус Калуського районного нотаріального округу ОСОБА_5 в судове засідання не зявився,хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи.

Суд заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши представлені у справі докази, дослідивши письмові матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 21.12.2007 року між нею та ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії ТВБВ 10008/0142 Івано-Франківського обласного управління було укладено кредитний договір №344, відповідно до якого ОСОБА_3 було надано кредит в сумі 100 000 грн., строком на 120 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 20.12.2017 року.

Для забезпечення виконання зобовязань за цим кредитним договором 21 грудня 2007 було укладено договір іпотеки нерухомого майна, відповідно до якого позивачкою було передано в іпотеку незавершене будівництво житлового будинку площею забудови 160,4 м. кв., яке знаходиться на вул. Карпатська, 77, в с. Новиця Калуського району, та земельну ділянку, на якій розташоване незавершене будівництво житлового будинку.

Договір іпотеки нерухомого майна був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу ОСОБА_5 та внесений в реєстр за № 7544.

Відповідно до п. 1.5 кредитного договору позиваяка, як позичальник, зобовязувалась щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 833,33 гривні.

У звязку з простроченням погашення заборгованості по кредиту прокурор Калуського району звернувся до Калуського міськрайонного суду з позовом в інтересах держави в особі філії ВАТ «Державний ощадний банк України» Калуського відділення № 6344 (на даний час ТВБВ 10008/0142 Івано-Франківського обласного управління) про стягнення в солідарному порядку з позивачки, ОСОБА_3, та ОСОБА_6, який був поручителем за кредитним договором, 107921,48 грн., в тому чмслі 17333,26 грн. простроченого боргу, 9332,00 грн. нарахованих відсотків, 18756,07 грн. пені та 62500,15 грн. основного боргу.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 28 вересня 2011 року позов прокурора Калуського району задоволено частково і стягнуто в солідарному порядку з мене та ОСОБА_6 в користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Калуського відділення № 6344 62500,15 грн. основного боргу, 17333,26 грн. простроченого несплаченого боргу та 9332,00 грн. нарахованих відсотків, а всього 89165,41 грн. Вказане рішення набрало законної сили 09 жовтня 2011 року.

На підставі виконавчого листа № 2-878/2011р, виданого 09 листопада 2011 року Калуським міськрайонним судом, відділом державної виконавчої служи Калуського міськрайонного управління юстиції було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанні рішення Калуського міськрайонного суду від 28 вересня 2011 року.

17 березня 2015 року головним державним виконавцем відділу ДВС Калуського міськрайонного правління юстиції ОСОБА_7 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у звязку з тим, що відповідно до листа ВАТ «Державний ощадний банк України» № 272 від 20 лютого 2015 року заборгованість за виконавчим листом сплачено в повному обсязі, проте у знятті обтяження із заставного майна відмовлено.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобовязання, а саме: зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Законом України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди); з інших підстав, передбачених Законом (стаття 17).

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 653 ЦК України якщо договір змінюється або розривається в судовому порядку, зобовязання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобовязанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобовязання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-зіпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.

При таких обставинах, оскільки на сьогоднішній день ОСОБА_3 повністю виконано основне зобовязання по кредитному договору яке відповідно до рішення суду було трансформовано у виконавче провадження, то договір іпотеки іпотеки нерухомого майна від 21 грудня 2007 року, що був укладений між ОСОБА_3 та ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі керуючої філією Калуське відділення №6344 ВАТ «Ощадбанк» ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за №7544 - підлягає припиненню, а здійснені записи в державному реєстрі обтяжень рухомого майна скасуванню.

Отже, «основне зобовязання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору. (правовий висновок ВСУ України по справі №6-53цс14 від 17 вересня 2014 року.).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено, тому з відповідача-позивача слід стягнути на користь позивача-відповідача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2114,44 грн.

Що стосується вимоги про стягненя про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу то суд зазначає наступне.

Право на правову допомогу в Україні гарантованост. 59 Конституції Українитаст. 15 ЦПК України. За змістом ст. ст. ст.133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Як передбачено ст. ст. 15, 60, 62 ЦПК УкраїнитаЗаконом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»,правничу допомогу в суді може надавати адвокат, повноваження адвоката як представника посвідчується довіреністю або ордером.

Згідност. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнта. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини справи. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Тобто, суд зобовязаний оцінити рівень адвокатських послуг, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, а й також чи сума їх була обґрунтованою.

Суд не зобовязаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до угоди про надання правової допомоги від 31.08.2017 р. ОСОБА_3 доручила, а адвокат ОСОБА_1 взяв на себе зобов'язання виконати таку правову допомогу: захист та представництво прав і законних інтересів ОСОБА_3 в справі за її позовною заявою про визнання договору іпотек припиненим в суді першої інстанції.

Представником позивача надано детальний розрахунок вартості адвокатських робіт (наданих послуг) за надану правничу допомогу - (а.с.77).

Відповідно до розрахунку про виконання зобов'язання за виконані зобов'язання за вищезазначеним договором ОСОБА_3 оплачено адвокатові гонорар у розмірі 10 000 грн.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила, або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Представником позивача до закінчення судових дебатів у справі було заявлено про судові витрати сторони, зокрема витрати на професійну правничу допомогу, які можуть виникнути після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Суд дійшов висновку, що стягнення 5000 гривень за правничу допомогу на користь ОСОБА_3 є обґрунтованим, враховуючи складність справи, кваліфікацію адвоката, час затрачений в судових засіданнях, підготовку позовної заяви, участь адвоката в судових засіданнях. Такий розмір винагороди є співрозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову - частково.

Щодо вимог зустрічного позову, то суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК Українизобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другоїстатті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина першастатті 546 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що банк, пред'явивши до суду позов про стягнення кредитної заборгованості, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, скористався своїм правом дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором, змінивши строк виконання основного зобов'язання в повному обсязі.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-41цс14, від 07 червня 2017 року у справі № 6-298цс17.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другоюстатті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другоїстатті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, пені.

Такий висновок суду відповідає правовому висновку ОСОБА_9 Верховного Суду, висловленому у постанові від 04 липня 2018 року № 14-154цс18 та від 28 березня 2018 року провадження № 14-10цс18.

Отже, оскільки після пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другої статті 1050 ЦК Україниправо позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення пені та відсотки.

Дослідивши в судовому засіданні рішення суду від 28.09.2011 року, суд приходить до переконання, що саме позивач ОСОБА_4 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії ТВБВ 10008/0142 Івано-Франківського обласного управління, звернувшись до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості, скориставшись своїм правом на зміну строку основного зобовязання, тим самим змінив строк виконання основного зобов'язання.

Отже, змінивши строк виконання основного зобовязання про дострокове погашення всієї заборгованості, кредитний договір припинив свою дію, а відповідач-позивач втратив можливість нарахування з відповідача відсотків та пені за кредитним договором.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки рішення суду про стягнення коштів за рішення суду виконано 20 лютого 2015 року тому, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 в користь ОСОБА_4 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Івано-Франківського управління АТ «Ощадбанк» - 14 427,60 грн. заборгованості за кредитним договором та 1762,00 грн. судового збору.

У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем-відповідачем ОСОБА_4 акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Івано-Франківського управління АТ «Ощадбанк» при поданні зустрічного позову до суд сплачено судовий збір у сумі 1762,00 грн, що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи (а.с.48). Таким чином, з відповідача-позивача ОСОБА_3 на користь позивача-відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Івано-Франківського управління АТ «Ощадбанк» необхідно стягнути судовий збір у сумі 1762,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 258, 259, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

р і ш и в :

Первісний позов задоволити частково.

Визнати припиненим договір іпотеки нерухомого майна від 21 грудня 2007 року, що був укладений між ОСОБА_3 та ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі керуючої філією Калуське відділення №6344 ВАТ «Ощадбанк» ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за №7544.

Зобовязати приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу ОСОБА_5 виключити з державного реєстру іпотек запис №7545 про обтяження майна незавершене будівництво житлового будинку площею забудови 160,4 м.кв., яке знаходиться на вул.Карпатська,77 в с.Новиця Калуського району Івано-Франківської області та земельну ділянку, на якій розташоване незавершене будівництво житлового будинку, зняти заборону на відчуження і виключити з єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про обтяження цього майна.

Зобовязати ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії ТВБВ 10008/0142 Івано-Франківського управління повернути ОСОБА_3 оригінали документів на предмет іпотеки.

Стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії ТВБВ 10008/0142 Івано-Франківського управління в користь ОСОБА_3 7 114,44 грн. судових витрат.

В задоволенні решти первісного позову відмовити.

Зустрічний позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 в користь ОСОБА_4 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Івано-Франківського управління АТ «Ощадбанк» - 14 427,60 грн. заборгованості за кредитним договором та 1762,00 грн. судового збору.

В задоволенні решти зустрічного позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: