Справа № 361/2869/18
Провадження № 2/361/341/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

/заочне/

20 лютого 2019 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Селезньової Т.В., при секретарі Корніюк К.А., розглянувши у судовому засіданні без участі сторін в м. Бровари цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу,-

встановив:

Позивач просить стягнути з відповідача в порядку регресу витрати по виплаті страхового відшкодування потерпілому у розмірі 6415,47 грн., мотивуючи тим, що 13.07.2016 р. сталася ДТП, за участю транспортного засобу «Opel Vivaro», р.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, і транспортного засобу «Kia Rio», р.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 В даній ДТП пошкоджено транспортний засіб «Opel Vivaro», дану ДТП визнано страховим випадком і на підставі заяви потерпілого страховою компанією виплачена сума страхового відшкодування у розмірі 6415,47грн. На момент вчинення ДТП цивільно правова відповідальність водія транспортного засобу «Kia Rio» була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», страхувальник ОСОБА_1 Позивач, посилаючись на підстави, вказані у ст. 38 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , і на те, що ні страхувальник ОСОБА_1, ні винуватець ДТП водій ОСОБА_3 у визначений законом строк не повідомили страхову компанію про настання страхового випадку, вважає, що має право вимагати від страхувальника як від сторони договору обовязкового страхування цивільно правової відповідальності, який не повідомив страховика про настання страхового випадку, сплати суму страхового відшкодування в порядку регресу.

Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності і про згоду на ухвалення заочного рішення.

Відповідач повторно не явився в судове засідання; був повідомлений належним чином, шляхом направлення йому рекомендованих листів за адресою його останнього відомого зареєстрованого місця проживання і через оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті суду, тобто у належний спосіб, передбачений ЦПК. Відповідач відзив на позов не подав. Разом з тим, відсутність відзиву та заперечень від відповідача не означає визнання ним позову і тих обставин, на які позивач посилається.

Суд, прийнявши всі заходи по виклику відповідача, вважає можливим розглянути справу заочно, згідно ст.223 та ст.280 ЦПК України.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд дійшов таких висновків:

Судом встановлено, що 13.07.2016 р. о 20-30 год. сталася ДТП з участю транспортного засобу «Opel Vivaro», р.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, і транспортного засобу «Kia Rio», р.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3

14 липня 2016 р. потерпілий ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» із заявою про настання страхового випадку дорожньо транспортної пригоди, яка сталася 13.07.2016 р.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 30.09.2016 р. водія транспортного засобу «Kia Rio», р.н. НОМЕР_2, ОСОБА_3 визнано винним у даній ДТП через порушення останнім правил дорожнього руху. Постанова набрала законної сили.

Вартість матеріального збитку пошкодженого транспортного засобу визначена на підставі акту огляду ТЗ (дефектна відомість) від 14.07.2016 р., ремонтної калькуляції від 18.07.2016 р. і склала 6415,17 грн.

За страховим актом № ЦРЦВ 596 від 08.12.2016 р. ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» визнав дану ДТП страховим випадком.

На підставі заяви потерпілого від 02.12.2016 р. ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» сплатив потерпілому ОСОБА_2 суму страхового відшкодування в розмірі 6415,47 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 23260 від 13.12.2016 р.

Щодо наявності підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 суми страхового відшкодування, сплаченого ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» потерпілому, то суд дійшов таких висновків:

З полісу № АІ/9633001 встановлено, що 05.05.2016р. між ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» і ОСОБА_1 був укладений договір обов'язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії полісу з 06.05.2016 р. до 06.05.2017 р., забезпечений транспортний засіб «Kia Rio», р.н. НОМЕР_2, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілого -100000 грн.

Підставою для пред'явлення регресних вимог до страхувальника позивач вказує факт неповідомлення страхувальником та/або водієм-винуватцем ДТП про настання дорожньо транспортної пригоди, що на думку позивача як зазначено у позовній заяві, згідно ст. 38 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дало йому підставу для пред'явлення регресного позову до страхувальника і є підставою для стягнення з відповідача на його користь вказаного збитку.

Відповідно до п.22.1 ст. 22 ЗУ України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому законом порядку шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до пп. ґ п.38.1.1. п. 38.1 ст. 38 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Згідно пп.33.1.2 пункту 33.1 статті 33 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди.

Відповідно до пп. 33.1.4 п.33.1 ст. 33 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Таким чином, даним Законом чітко і виключно визначено підстави, при наявності яких страховик має право предявити регресний позов до страхувальника:

Так, з аналізу зазначених правових норм слідує, що у страховика виникає право пред'явлення регресного позову до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу лише у разі наявної сукупності таких обставин: 1) неповідомлення страховика про дорожньо транспортну пригоду (п.33.1.4), і 2) не вжиття заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди (п.33.1.2), тобто що може призвести до подальшої шкоди необґрунтованих виплат страховика.

З наданих доказів встановлено, що страховик був обізнаний з тим, що сталась ДТП протягом не більше 3 днів (у звязку з поданням потерпілим відповідної заяви);

також встановлено, що страховик визнав ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу страховим випадком;

дану ДТП і пошкодження автомобілів було зафіксовано правоохоронними органами;

шкоду і наслідки були своєчасно зафіксовані, тому сам факт неповідомлення страховика безпосередньо водієм чи страхувальником не потягло настання наслідків, які передбачаються у п.33.1.2;

виплата потерпілому здійснена у межах ліміту відповідальності, і через недотримання страхувальником положень п.33.1.4 не відбулось збільшення шкоди;

будь яких доказів, які б вказували на те, що неповідомлення водієм, причетним до ДТП або страхувальником про настання дорожньо транспортної пригоди призвело до необґрунтованих виплат потерпілому, позивач суду не надав.

Позивач неодноразово викликався у судові засідання для надання пояснень по суті позову, але жодного разу представник позивача в судове засідання не з'явився, тому суд розглядаючи позов, виходить лише з тих обґрунтувань, які наведені у позовній заяві, і лише з поданих доказів. При цьому суд також виходить з того, що рішення має ґрунтуватись на доказах, і не може ґрунтуватись на припущеннях.

Крім того, відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Саме такий правовий висновок міститься у постанові ОСОБА_4 Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц від 4 липня 2018 року.

Таким чином, при наданих доказах і виходячи з тих підстав, з яких позов заявлено, суд не вбачає підстав для його задоволення і для стягнення з страхувальника (відповідача) на користь страховика (позивача) вказаної суми. А сам той факт, що відповідач не подав відзиву, не означає визнання відповідачем обставин, наведених у позовній заяві, і не знімає з позивача обовязку по доказуванню позовних вимог і законних підстав для задоволення позову.

Таким чином, позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 22, 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 1194 ЦК України, ст.ст. 12,13, 81, 141, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У позові Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку він може подати протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Т.В. Селезньова