Номер провадження: 22-ц/813/144/19
Головуючий у першій інстанції Абухін Р.Д
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,

встановив:

06 серпня 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на користь сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування позову зазначила, що 16.01.2014 року між нею та ОСОБА_4 було укладено шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5. Із травня 2008 року подружжя живе окремо, син ОСОБА_5 проживає разом із матір'ю ОСОБА_3 і повністю перебуває на її утриманні, тоді як батько ОСОБА_4 не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_3 просила стягнути з ОСОБА_4 на свою користь аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. щомісячно до набуття дитиною повноліття.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково, зазначили по відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1600 грн. щомісячно, та надали письмовий відзив на позовну заяву.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 1 600 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 06.08.2018 року та до досягнення дитиною повноліття, а саме до 08.04.2032 року. Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. В задоволенні решти вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2018 року, та постановлення нового, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а саме: всупереч вимогам ст.ст. 263,265 ЦПК України, районний суд обмежився лише посиланнями на норми права та залишив поза увагою доводи сторін по справі, не надав їм належної оцінки; районний суд не врахував, що відповідач є працездатною особою, має у власності дві квартири у місті Одесі, не має на утриманні інших дітей.

13 лютого 2019 року від ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3, де він зазначає, що вважає рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2018 року таким, що винесене із дотриманням норм матеріального та процесуального права, а вимоги та доводи апеляційної скарги вважає безпідставними та необґрунтованими.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

У відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 26.02.2019 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У зв'язку цим, судове засідання не проводиться.

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв'язку з цим, датою ухвалення цього рішення є 26.02.2019 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, районний суд виходив з того, що відповідач участі в утриманні своєї дитини в повному обсязі не приймає, при цьому домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, а стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1600 грн. не буде обтяжливим для відповідача та перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.

Разом з тим, колегія судів вважає, що розмір аліментів, який визначений судом першої інстанції - 1600 грн. щомісячно, не відповідає вимогам сімейного законодавства і не може забезпечити дитині належне матеріальне утримання.

Такого висновку колегія суддів дійшла, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.01.2014 року між позивачем - ОСОБА_3 та відповідачем - ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, який 17.10.2018 року було розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Батько дитини надає матеріальну допомогу на утримання сина, однак зазначених коштів недостатньо.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції правильно виходив із того, що у відповідності до ст. 180 СК України батьки несуть рівний обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховав обставини, передбачені ст.182 СК України.

За змістом ч. 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Також при визначенні розміру аліментів суд обгрунтовано прийняв до уваги, що відповідач має мінливий дохід, що відповідно до ст. 184 СК України є підставою для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, про що також просила позивач.

Відповідно до ЗУ «Про державний бюджет на 2018 рік», прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років, на момент подачі позову складав 1559 грн.

Виходячи із обставин справи, суд дійшов висновку про те, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини, в розмірі 1600,00 грн. щомісячно.

Однак, частково не погоджуючись із даним висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що відповідач є працездатною особою, не має на утриманні інших дітей. Батьки відповідача є працездатними особами не пенсійного віку та можуть самостійно себе забезпечувати.

Крім того, відповідно до довідки № 184 виданої ТОВ «Полімер-Граніт» 15 серпня 2018 року між ТОВ «Полімер-Граніт» та відповідачем ОСОБА_4 були укладені два договори купівлі-продажу майнових прав на придбання двох квартир, а саме № 7/19.3-92 від 02.09.15р. на суму 440 013,60 грн. та 9/25.4-127 від 09.11.16р. на суму 530 000 грн., а всього на загальну суму 970 013,60 грн. (а.с. 58).

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає, що відповідач приховує від суду свої реальні доходи, з метою зменшення розміру аліментів, що є недопустимим.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вищезазначений оскаржуваним рішенням суду розмір аліментів 1600 грн. є недостатнім для належного утримання сина сторін і має бути збільшеним до 2000 грн. на місяць, які відповідач в змозі сплачувати на користь позивача, на утримання їх неповнолітнього сина.

При вирішенні питання про необхідність збільшення розміру аліментів з 1600 грн. до 2000 грн., колегія суддів бере до уваги вимоги і практику Європейського суду з прав людини та Європейської конвенції з прав людини.

Крім того, відповідно до ст.ст. 8,12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Також у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом ч.ч.1,2 ст. 27 вказаної Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване судове рішення змінити, збільшивши суму аліментів з 1600 грн. до 2000 грн. щомісячно. В решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2018 року змінити, збільшивши суму аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_2) на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1600 грн. до 2000 грн. щомісячною.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра