Справа № 357/8112/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Л. М. ,

при секретарі - Вангородська О. С.,

за участі представника позивача адвоката Танцюри Ю.Б.

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» до ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», Державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Олійник Оксани Петрівни, про визнання недійсним договору оренди, скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року позивач ТОВ Агрофірма «Матюші» звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивований тим, що 19 червня 2014 року Агрофірма уклала із відповідачкою ОСОБА_1 договір оренди належної відповідачці земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,2392 га, розташованої у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер :01:001:0033. Договір оренди був укладений строком на десять років та у встановленому законом порядку зареєстрований державним реєстратором реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області на підставі рішення від 09.02. 2015 року за № 19206000. Наприкінці березня 2018 року Агрофірмі стало відомо із відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про те, що 15 березня 2018 року державним реєстратором КП Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» здійснено державну реєстрацію договору оренди землі, укладеного 02 березня 2018 року між відповідачкою ОСОБА_1 і ТДВ «Шамраївський цукровий завод», предметом якого є земельна ділянка , що перебуває в оренді у Агрофірми. Вказував, що укладений між відповідачами договір оренди земельної ділянки суперечить діючому законодавству і порушує права Агрофірми як орендаря, оскільки попередній договір оренди, укладений 19 червня 2014 року між Агрофірмою та відповідачкою ОСОБА_1 , є чинним, не визнаний недійсним та не розірваний сторонами, а тому відповідачка не мала права передавати ділянку в оренду іншій особі. З огляду на незаконність укладеного між відповідачами договору оренди підлягає скасуванню рішення державного реєстратора про реєстрацію за відповідачем права оренди як похідне.

У зв`язку із наведеним, позивач ТОВ Агрофірма « Матюші» просив суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 4,2392 га, розташованої у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер :01:001:0033 укладений між ОСОБА_1 та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» 02 березня 2014 року року та скасувати рішення державного реєтратора про державну реєстрацію права оренди від 15 березня 2018 року.

Ухвалою судді Цуранова А.Ю. від 06.08.2018 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження .

Ухвалою суду від головуванням судді Цуранова АЮ від 04.10.2018 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів, яка не була виконана.

26.10.2018 р. справу прийнято до провадження суддею Кошель Л.М.

Ухвалою суду від 26.11.2018 року задоволено клопотання представника позивача ТОВ Агрофірма « Матюші» про витребування доказів, яка частково виконана.

Ухвалою від 02.01.2019 року ТОВ Агрофірма « Матюші» відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову .

Постановою Київського апеляційного суду від 19.03.2019 року ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.01.2019 року скасовано, заяву ТОВ Агрофірма « Матюші» задоволено частково, вжито заходів забезпечення позову.

Представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Кузьменком Є.А. 22.01.2019 року подано відзив, в якому він просив відмовити ТОВ Агрофірма « Матюші» в задоволенні позову за безпідставністю вимог.

Представником позивача ТОВ « Агрофірма « Матюші» адвокатом Танцюрою Ю.Б. подано 13.02.2019 року відповідь на відзив та 29.10.2019 року детальний опис робіт / наданих послуг/ та здійснення витрат в процесі надання правничої допомоги.

Представником ТДВ «Шамраївський цукровий завод» адвокатом Кузьменком Є.А . 24.05.2019 року подано заяву про відвід судді Кошель Л.М. Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 04.07.2019 року заяву про відвід судді залишено без задоволення.

Відповідачі ТДВ «Шамраївський цукровий завод», державні реєстратори Янчук С.В. та Мироненко Ю.Ю. відзив не подавали, в судове засідання не з`явилися, про день час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 є власником земельної ділянки розміром 4,2392 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля), кадастровий номер :01:001:0033, розташованої у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

19 червня 2014 року між ТОВ Агрофірма «Матюші» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_1 передала, а Агрофірма прийняла у строкове платне користування для сільськогосподарського використання належну ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договір оренди укладений строком на 10 років і у встановленому законом порядку зареєстрований реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області на підставі рішення державного реєстратора від 9 лютого 2015 року за № 19206000

Згідно п.37 договору оренди цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Також, судом встановлено, що наказом МЮ України № 729/5 від 15 березня 2018 року задоволена колективна скарга громадян, в тому числі відповідачки ОСОБА_1 , та серед іншого скасовано рішення про державну реєстрацію права оренди за ТОВ Агрофірма «Матюші» на належну ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0033, яке було зареєстроване на підставі договору оренди від 19 червня 2014 року. Підставою для скасування рішення про державну реєстрацію права оренди на спірну земельну ділянку за ТОВ Агрофірма «Матюші» стало звернення власників земельних ділянок до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України із скаргою, яка обґрунтована тим, що договори оренди із ТОВ «Матюші» були зареєстровані за відсутності необхідних на те документів, зокрема, без підписаних власниками земельних ділянок договорів, заяв на вчинення реєстраційних дій, відповідних проплат за вчинення реєстраційних дій та інше.

Судом встановлено, що 02 березня 2015 року між відповідачами ОСОБА_1 і ТДВ «Шамраївський цукровий завод» було укладено договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_1 передала ТДВ « Шамраївський цукровий завод» у строкове платне користування належну їй земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,2392 га, розташовану у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер :01:001:0033. Договір оренди укладений строком на сім років і 15 березня 2018 року зареєстрований державним реєстратором КП Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав».

При вирішенні спору суд виходив з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України та Законом України «Про оренду землі».

Аналогічні положення містить ст.6 Закону України «Про оренду землі», згідно якої орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності, зокрема, громадян, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (ст.124 ЗК України, ст.13 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до ч.5 ст.6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про оренду землі» об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.2 ст.3 цього Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

А згідно ч.4 ст.3 цього Закону будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

Судом встановлено, що укладений 19 червня 2014 року між ТОВ Агрофірма «Матюші» і ОСОБА_1 договір оренди землі було у встановленому законом порядку зареєстровано, однак наказом МЮ України № 729/5 від 15 березня 2018 року рішення державного реєстратора від 9 лютого 2015 року про реєстрацію права оренди за позивачем скасовано.

Наведене у свою чергу свідчить, про те, що скасувавши рішення державного реєстратора про реєстрацію права оренди, держава офіційно не визнає і не підтверджує факту набуття позивачем права оренди на спірну земельну ділянку, належну відповідачці ОСОБА_1 , оскільки відповідні відомості виключені з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За таких обставин, реєстрація права оренди на спірну земельну ділянку за відповідачем ТДВ «Шамраївський цукровий завод» на підставі договору оренди, після скасування реєстрації права оренди позивача, не порушує прав останнього, оскільки такі права відсутні, бо як вище вказувалося право оренди виникає виключно з моменту державної реєстрації цих прав.

Отже, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, оскільки встановлено, що на момент здійснення державної реєстрації права оренди на спірну земельну ділянку розміром 4,2392 га за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» державна реєстрація права оренди цієї ж ділянки за позивачем ТОВ Агрофірма «Матюші» була скасована, що у свою чергу свідчить про відсутність у позивача права оренди і як наслідок відсутність порушення його прав оспорюваним договором оренди як на момент реєстрації зазначених договорів так і на момент пред`явлення позову.

Наведене підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, з якого вбачається, що станом на 15.03.2018 року день державної реєстрації права оренди за відповідачем на підставі оспорюваного договору оренди землі, що був укладений між ОСОБА_1 і ТДВ «Шамраївський цукровий завод», не існувала державна реєстрації договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_1 і ТОВ Агрофірма «Матюші», оскільки остання була скасована раніше в цей же день (т.1 а.с.25-27). З викладених вище підстав не підлягають до задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди від 15 березня 2018 року.

Доводи ТОВ Агрофірма «Матюші» про відсутність у Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації МЮ України повноважень по розгляду колективної скарги на дії державного реєстратора за 2014-2015 роки, тобто до 01 січня 2016 року, та порушення Міністерством юстиції України норм чинного законодавства, суд відхиляє як необгрунтовані. На час розгляду даної справи наказ МЮ України № 729/5 від 15 березня 2018 року про скасування рішення про державну реєстрацію права оренди за ТОВ Агрофірма «Матюші» на належну ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0033, є чиним, не змінено, не скасовано, не визнано недійсним.

Слід зазначити, що договір оренди земельної ділянки відповідно до положень ч.1 ст.210 ЦК України, ст.125 ЗК України, ч.5 ст.6, ст.17 Закону України «Про оренду землі», ч.2 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є вчиненим з моменту державної реєстрації цих прав, а саме право оренди виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно земельна ділянка за договором оренди вважається переданою орендодавцем орендареві теж з моменту державної реєстрації права оренди (ст.17 Закону України «Про оренду землі»).

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (п.п.37-38 постанови), де Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Відповідно до ст.141 ЦПК України понесені судові витрати залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.202, 210, 638,792 ЦК України, ст.ст.125,126 ЗК України, ст.ст.6,13,17 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 2, 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст..ст. 4, 12, 76 - 82, 141, 223, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» в задоволенні позову.

Понесені судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення буде складено 07.11.2019 р.

СуддяЛ. М. Кошель