справа № 208/3137/17
№ провадження 2/208/807/19
РІШЕННЯ

Іменем України

04 жовтня 2019 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Івченко Т.П.

за участю:

секретаря судового засідання: Корнієнко К.Є.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Кам`янське Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про зміну розміру часток у спільній частковій власності», суд

встановив:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 «про зміну розміру часток у спільній частковій власності», в якій просить:

-встановити частки у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 НОМЕР_1 розташовану АДРЕСА_2 будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_1 в розмірі 19/20 часток і ОСОБА_2 в розмірі 1/20 частки.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 29.08.2006 року, виданого згідно з розпорядженням Дніпродзержинської міської ради від 29.08.2006 року № 5/2396-р., квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 належить на праві спільної часткової власності в рівних частках позивачу - ОСОБА_1 і відповідачу - ОСОБА_2 . В Державному реєстрі за позивачем і відповідачем зареєстроване право власності по 1/2 частині вказаної квартири. Однак, з 1984 року і до приватизації позивач - ОСОБА_1 , як відповідальний квартиронаймач, одноосібно мала право користування зазначеною квартирою на підставі договору міни квартир і ордеру. Позивач одноосібно вживала заходів щодо набуття права власності, а саме: подавала та отримувала заяви і відповідні документи, сплачувала розходи з підготовки і отримання документів, організовувала технічну інвентаризацію та реєструвала право власності. Відповідач, в свою чергу, тільки номінально був прописаний (зареєстрований) в квартирі на момент її приватизації. ОСОБА_2 починаючи з 2005 року і до теперішнього часу у спірній квартирі не проживає, заходів щодо набуття права власності на неї не вживав, участі у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна не приймав. Весь зазначений і в теперішній час він мешкає за адресою: АДРЕСА_5 . Зазначена квартира дісталась позивачці у спадщину від померлої в 2011 році її матері - ОСОБА_3 , яка до смерті фактично мешкала на дачі в садовому товаристві «Коксохімік-2». Відсутність родичів в бабусиній квартирі влаштовувала відповідача і він до сих пір в ній мешкає. При цьому, позивач за свої особисті кошти здійснювала поліпшення спільного нерухомого майна, а саме: двічі у 2007 році та 2012 році робила ремонт спірної квартири із встановленням пластикових вікон, вхідних броньованих дверей, заміною всіх міжкімнатних дверей, двічі укладався кахель у кухні, ванні і туалеті, заміною сантехніки, кранів і змішувачів. Крім того, позивач, як до, так і після приватизації квартири одноосібно бере участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), що підтверджується доданими квитанціями. Виходячи з викладеного, позивач і відповідач ще в 2012 році уклали письмовий договір про зміну розміру часток у спільній частковій власності, згідно якого квартира АДРЕСА_6 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 - 19/20 частки і ОСОБА_2 - 1/20 частка, що відповідає нормам діючого законодавства України. Відповідач - ОСОБА_2 ухиляється від нотаріального посвідчення договору, посилаючись на брак коштів, і тим самим не визнаючи права позивача на збільшення її частки, а з іншого боку - сам договір про зміну розміру часток у спільній частковій власності не є підставою для виникнення, переходу або припинення права власності, оскільки внаслідок укладення договору про зміну розміру часток здійснюється перерозподіл часток, але право спільної часткової власності не припиняється. Такий договір лише змінює режим права власності, що була набута на підставі іншого документа, в якому вказані всі співвласники. Отже, Договір про зміну розміру часток є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. Враховуючи вище викладе позивач просить суд збільшити свою частку в спільній квартирі.

Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08.06.2017 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі.

Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25.04.2018 року згідно до Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України, вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження.

Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку, щодо обґрунтованості позовних вимог, з огляду на наступне.

Позивач ОСОБА_1 до суду надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, на заявлених вимогах наполягає з підстав, наведених у заявах по суті справи.

Відповідач ОСОБА_2 до суду надане клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти заявлених позивачем вимог не заперечує з підстав, наведених у заявах по суті справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Судом з матеріалів справи встановлено.

Відповідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 29.08.2006 року, виданого згідно з розпорядженням Дніпродзержинської міської ради від 29.08.2006 року № 5/2396-р., квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 належить на праві спільної часткової власності в рівних частках позивачу - ОСОБА_1 і відповідачу - ОСОБА_2 (а.с. 8)

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №12723980 в Державному реєстрі за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зареєстроване право власності по 1/2 частині квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 9).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

З 1984 року і до приватизації - ОСОБА_1 , як відповідальний квартиронаймач, одноосібно мала право користування зазначеною квартирою на підставі договору міни квартир і ордеру № 353 виданим виконавчим комітетом районної ради народних депутатів міста Дніпродзержинська (а.с. 13).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був прописаний (зареєстрований) в квартирі на момент її приватизації, що підтверджується копією паспорту а.с. 11 (а.с.4).

ОСОБА_1 , як до, так і після приватизації квартири одноосібно бере участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), що підтверджується доданими квитанціями (а.с. 15-23).

Частинами третьою, четвертою статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна; співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , в 2012 році уклали письмовий договір про зміну розміру часток у спільній частковій власності, згідно якого квартира АДРЕСА_6 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 - 19/20 частки і ОСОБА_2 - 1/20 частка, що відповідає нормам діючого законодавства України (а.с. 12).

Положеннями ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Зі змісту п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року встановлено, що частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Відповідно до положень п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Отже, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Виходячи зі змісту положень ст. 372 ЦК України, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Так, статтею 150 ЖК УРСР визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до статті 155 ЖК УРСР власник квартири чи її частки не може бути позбавлений права користування житловим приміщенням, крім випадків, передбачених законодавством.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює « право на суд », в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» ( Colder v. the United Kingdom ), п. п. 28 - 36. Series A № 18). Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення «спору судом».

Згідно ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Отже, враховуючи вище викладене, судом встановлено, що співвласник ОСОБА_1 , має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, так як поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені нею своїми коштами за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Крім того, враховуючи вимоги позивача, та оскільки відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, Суд стягує з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 640,00 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 76, 77, 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про зміну розміру часток у спільній частковій власності», - задовольнити повністю.

Збільшити розмір частки ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_6 загальною площею 44,2 кв.м, житловою площею 30,2 кв.м, реєстраційний номер майна 16964164, яка належить на праві спільної часткової власності в рівних частках ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , та ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_4 , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серії НОМЕР_2 від 29.08.2006 року, виданого Фондом комунальної власності м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, згідно до розпорядження від 29.08.2006 року № 5/2396-р, з 1/2 частки на 19/20 часток, зменшив розмір частки у спірному майні ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_4 , з 1/2 частки до 1/20 часток.

Визнав розмір часток у праві спільної часткової власності в рівних частках ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , та ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_4 , на квартиру АДРЕСА_6 площею 44,2 кв.м, житловою площею 30,2 кв.м, реєстраційний номер майна 16964164, відповідно:

- ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , у розмірі 19/20 часток;

- ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_4 , у розмірі 1/20 часток.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , - 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок - у відшкодування понесених витрат на оплату судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручена у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення виготовлений 09.10.2019 року.

Суддя Івченко Т. П.