Єдиний унікальний номер судової справи 472/432/17 Доповідач апеляційного суду Лисенко П.П.
Номер провадження 22-ц/812/387/19
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 лютого 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Данилової О.О., Серебрякової Т.В.,

з секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за участю:

прокурора - Цвікілевич Н.В.,

представника Миколаївської обласної державної адміністрації - Михайленко Г.В.,

відповідачів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_4, подану його представником ОСОБА_5 рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області,яка ухвалено 12 листопада 2018 рокуо 17 годині 20 хвилин, в приміщенні того ж суду під головуванням судді Орленко Л.О., у цивільній справі за позовом заступника керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, ОСОБА_6, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача: Державне підприємство «Веселинівське лісове господарство», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача: Веселинівська районна державна адміністрація Миколаївської області - про визнання незаконним та скасування наказу (в певній частині), визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, витребування земельної ділянки,

в с т а н о в и л а:

В травні 2017 року керівник Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації пред'явив до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, ОСОБА_6 та ОСОБА_4зазначений позов, який обґрунтовував наступним.

Вознесенською місцевою прокуратурою у ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 20 травня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000323, встановлено порушення при розпорядженні землями лісового фонду державної власності.

Зокрема, пунктами 1, 22 наказу Головного управління Держземагенства у Миколаївській області від 13 січня 2015 року № 4-сг затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України, у тому числі і ОСОБА_6, та надано останній у власність земельну ділянку площею 2 га ріллі з кадастровим номером НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності в межах території Луб'янської сільської ради Веселинівського району.

Реєстраційною службою Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області 21 лютого 2015 року зареєстровано право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №9037575 та ОСОБА_6 13 березня 2015 року видано свідоцтво про право власності на вищевказану земельну ділянку НОМЕР_2. Вважає, що зазначені пункти наказу прийняті з порушенням вимог земельного та лісового законодавства, у зв'язку з чим наказ в цій частині підлягає визнанню незаконним та скасуванню.

Відповідно до інформації державного підприємства "Веселинівське лісове господарство" від 02 липня 2015 року №№250, 252, Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства від 09 вересня 2015 року №1084 та Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об'єднання ВО "Укрдержліспроект" від 21 липня 2015 року №489, вищевказана земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 розташована у виділі 1 кварталі 13 урочища "Безуварове" Варюшинського лісництва та відноситься до земель лісового фонду, переданих в постійне користування ДП "Веселинівський лісове господарство".

Згідно з даними ДП "Веселинівське лісове господарство" від 02 липня 2015 року №253, вказаним підприємством не надавалася згода на зарахування спірної земельної ділянки до земель запасу Веселинівського району.

Отже, наявні інформації цих органів беззаперечно свідчать про те, що спірна земельна ділянка надана ОСОБА_6 за рахунок земель державного лісового фонду, які перебувають у користуванні ДП "Веселинівське лісове господарство".

Проте, будь-які погоджувальні документи, які свідчать про належне вилучення земельної ділянки у ДП "Веселинівське лісове господарство" у проекті відведення відсутні та не надавались.

Відповідно до інформації Миколаївської обласної державної адміністрації №3768/0/05-47/3-15 від 09 вересня 2015 року, розпорядження про вилучення з постійного користування ДП "Веселинівське лісове господарство" земель державного лісового фонду урочища "Безуварове" Варюшинського лісництва, розташованих в межах території Луб'янської сільської ради Веселинівського району, не приймались.

За даними Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства від 09 вересня 2015 року №1084 вказана земельна ділянка із земель держлісфонду не вилучалась, повідомлення про добровільну відмову ДП "Веселинівське лісове господарство" від цієї ділянки не надходили.

В ході перевірки, прокуратурою встановлено, що на час пред'явлення позову спірна земельна ділянка надана в оренду ОСОБА_4 на підставі договору оренди землі від 29 липня 2016 року, укладеного з ОСОБА_6, та акту приймання-передачі земельної ділянки.

Посилаючись на викладене та уточнивши позовні вимоги, прокурор кінцево просив визнати та скасувати п.п. 1, 22 наказу Головного управління Держземагенства у Миколаївській області від 13 січня 2015 року № 4-сг, в частині затвердження проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки та надання у власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером НОМЕР_1 в межах території Луб'янської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності НОМЕР_2, видане 13 березня 2015 року ОСОБА_6 реєстраційною службою Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, та витребувати від ОСОБА_4 у власність держави, в особі Миколаївської обласної державної адміністрації, земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером НОМЕР_1, розташовану в межах території Луб'янської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області.

Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 05 липня 2017 року до участі в справі було залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, Веселинівську районну державну адміністрацію Миколаївської області.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 12 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Постановлено: визнати незаконними та скасувати п.п. 1, 22 наказу Головного управління Держземагенства у Миколаївській області від 13 січня 2015 року № 4-сг в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність ОСОБА_6, земельної ділянки площею 2,0 га ріллі з кадастровим номером НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства в межах території Луб'янської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 13 березня 2015 року ОСОБА_6., Реєстраційною службою Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області на земельну ділянку площею 2 га, що розташована за адресою: Миколаївська область, Веселинівський район, сільська рада Луб`янська, кадастровий номер НОМЕР_1.

Витребувати від ОСОБА_4 у власність держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером НОМЕР_1, розташовану в межах території Луб'янської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_5- представникОСОБА_4,подав на це рішення апеляційну скаргу, в якій, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В скарзі він посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду 1 інстанції - без змін.

Так, задовольняючи позов, суд 1 інстанції виходив з того, що з державної власності, без згоди власника (розпорядника) (держави), в особі Миколаївської обласної державної адміністрації та землекористувача ДП "Веселинівське лісове господарство"), в порушення порядку вилучення та зміни цільового призначення земель лісового фонду, незаконно вибула вказана земельна ділянка, шляхом прийняття оскаржуваного наказу Головного управління Держземагенства у Миколаївській області від 13 січня 2015 року № 4-сг та видачі оспорюваного Свідоцтва про право власності на земельну ділянку, чим порушено інтереси держави.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду, погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом І інстанції, вважає їх вірними, обґрунтованими й законними.

За Конституцією України, ст. 4 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, слід зауважити, що, виходячи із загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, в порядку цивільного судочинства регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

Відповідно до статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» - рішення суду у цивільній справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Для цього він досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

При цьому, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції виходить з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 374 ЦПК України, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 375, 383 ЦПК України.

Зокрема, він повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Як результат розгляду, апеляційний суд визначає підстави перегляду судового рішення, і відповідно до наданих йому повноважень формулює резолютивну частину своєї ухвали чи рішення.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка з поміж іншого здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Право прокурора на звернення до суду в інтересах держави передбачено також статями 56,57 ЦПК України та статтею 23 Закону України "Про прокуратуру".

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також в разі відсутності такого органу.

Постановами Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року №422 та від 14 січня 2015 року №5 реорганізовано територіальні органи Державного агенства земельних ресурсів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру. Тобто, фактично Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області є правонаступником прав та обов'язків Головного управління Держземагенства у Миколаївській області, а отже відповідачем у справі визначено Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області.

Згідно з пунктом 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" від 01 березня 2013 року за № 3 земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу.

Згідно з вимогами ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 14 Конституції України та 373 ЦК України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Згідно з статтею 1 ЛК України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місце розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Незаконне вилучення земель державної власності лісогосподарського призначення та подальша передача їх у приватну власність грубо порушують інтереси держави у сфері ефективного використання земельних та лісових ресурсів, оскільки унеможливлюють реалізацію державної політики по забезпеченню охорони, відтворення та сталого використання земельних і лісових ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства.

Статтями 116, 141, 149 ЗК України (в редакції на час прийняття спірного наказу) передбачено, що земельні ділянки, які перебувають у користуванні осіб, передаються у власність чи користування іншим особам лише після їх вилучення у встановленому законом порядку у попереднього користувача.

Частиною 6 ст. 149 ЗК України передбачено, що обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п'ятою, дев'ятою цієї статті.

Частиною 3 статті 186-1 ЗК України визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки лісогосподарського призначення підлягає також погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що розпорядженням Веселинівської районної державної адміністрації Миколаївської області від 23 грудня 2011 року № 333- р, було надано 17 особам, в тому числі ОСОБА_6, дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність. Пунктами 1, 22 наказу Головного управління Держземагенства у Миколаївській області від 13 січня 2015 року № 4-сг затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України (34 особам), у тому числі ОСОБА_6, та останній надано у власність земельну ділянку площею 2,0 га ріллі з кадастровим номером НОМЕР_1, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності в межах території Луб'янської сільської ради Веселинівського району (т.1 а.с.30-31, 35).

Реєстраційною службою Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області 21 лютого 2015 року зареєстровано право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №9037575 та ОСОБА_6 13 березня 2015 року видано свідоцтво про право власності на вищевказану земельну ділянку НОМЕР_2 (т.1 а.с.55).

29 липня 2016 року ОСОБА_6 передала ОСОБА_4 в оренду земельну ділянку. Право оренди земельної ділянки 07 вересня 2016 року було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 16337971 (т.1 а.с. 70-72).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що спірна земельна ділянка надана ОСОБА_6 фактично не за рахунок земель запасу Веселинівського району (із категорії земель сільськогосподарського призначення), а за рахунок земель лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні ДП «Веселинівське лісове господарство» та розташовані у виділі 1 кварталі 13 урочища "Безуварове" Варюшинського лісництва.

Відповідно до інформації державного підприємства "Веселинівське лісове господарство" від 02 липня 2015 року №№250, 252, Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства від 09 вересня 2015 року №1084 та Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об'єднання ВО "Укрдержліспроект" від 21 липня 2015 року №489 вищевказана земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 розташована у виділі 1 кварталі 13 урочища "Безуварове" Варюшинського лісництва та відноситься до земель лісового фонду, переданих в постійне користування ДП "Веселинівський лісгосп" (т.1 а.с. 32,58)

Згідно з даними ДП "Веселинівське лісове господарство" від 02 липня 2015 року №253 вказаним підприємством не надавалася згода на зарахування спірної земельної ділянки до земель запасу Веселинівського району.

Проте будь-які погоджувальні документи, які свідчать про належне вилучення земельної ділянки у ДП "Веселинівське лісове господарство" у проекті відведення відсутні та не надавались.

Відповідно до інформації Миколаївської обласної державної адміністрації №3768/0/05-47/3-15 від 09 вересня 2015 року розпорядження про вилучення з постійного користування ДП "Веселинівське лісове господарство" земель в урочищі "Безуварове" на території Луб'янської сільської ради не приймались.

За даними Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства від 09 вересня 2015 року №1084 вказана земельна ділянка із земель держлісфонду не вилучалась, повідомлення про добровільну відмову ДП "Веселинівське лісове господарство" від цієї ділянки не надходили.

З вище вказаної інформації вбачається, що головою облдержадміністрації, розпоряджень, щодо вилучення у ДП «Веселинівське лісове господарство» земель державного лісового фонду урочища «Безуварове» Варюшинського лісництва, не видавалось, Управлінням лісового та мисливського господарства Миколаївської області не погоджувався проект землеустрою щодо вилучення та зміни цільового призначення спірної земельної ділянки, повідомлення про добровільну відмову ДП «Веселинівське лісове господарство» від земельної ділянки на користь ОСОБА_6 до Управління не надходило і самим Управлінням згода на надання добровільної відмови не надавалася (т. 1 а.с.51-53, 57-58).

Виходячи з наведеного, спірна земельна ділянка, яка перебувала у державній власності та мала лісогосподарське призначення, у ДП «Веселинівське лісове господарство» у встановленому порядку, передбаченому ст.ст.149-151 ЗК України, повноважним органом не вилучалась та зміна цільового призначення щодо неї не здійснювалась.

Згідно з нормами статей 181-184, 202-204 ЗК України та законів України "Про державний земельний кадастр" та "Про землеустрій" дані державного земельного кадастру - це документальне підтвердження відомостей про правовий режим земель, їх цільове призначення, їх розподіл серед власників землі і землекористувачів за категоріями земель, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, які ґрунтуються на підставі землевпорядної документації.

З даних Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП "Веселинівське лісове господарство" Миколаївського обласного лісового та мисливського господарства та Планшету № 2 вбачається, що спірна земельна ділянка обліковувалась та знаходилась в постійному користуванні ДП "Веселинівське лісове господарство". Крім того, зазначено, що Планшет №2 складено на основі матеріалів лісовпорядкування 1994 року і ортофотопланів зйомки 2010 року (т. 1 а.с. - 134-135,137).

Перебування земельної ділянки у складі державного лісового фонду Варюшинського лісництва ДП "Веселинівське лісове господарство" станом на 13 січня 2015 року підтверджується також повідомленнями ВО "Укрдержліспроект" з фрагментом накладки картографічної бази даних квартал 12-13 Варюшинського лісництва ДВ "Веселинівське лісове господарство" на публічну кадастрову карту України від 21 липня 2015 року № 489. В даному повідомленні зазначено, що площа та межі кварталу 13 збереглися відповідно даним базового лісовпорядкування 1992 року, інформація про вилучення земельних ділянок до лісовпорядкування не надходила (т. 1 а.с. 32-33).

Відповідно до повідомлень директора ДП "Веселинівське лісове господарство" ОСОБА_8 за №№ 250, 252, 253, від 02 липня 2015 року спірна земельна ділянка перебувала в постійному користуванні ДП "Веселинівське лісове господарство" та належала до земель державного лісового фонду, згоди про зарахування її до земель запасу Веселинівського району лісогосподарського призначення не надавалось (т.1 а.с. 51-53).

Із листа керівника апарату Миколаївської облдержадміністрації ОСОБА_9 вбачається, що головою облдержадміністрації розпорядження про вилучення у ДП "Веселинівське лісове господарство" земель державного лісового фонду урочища "Безуварове" Варюшинського лісництва, розташованих в межах території Луб'янської сільської ради Веселинівського району, не видавались (т. 1 а.с.57).

В листі начальника відділу лісового господарства та охорони праці Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства від 09 вересня 2015 року №1084, зазначав, що за інформацією державного підприємства "Веселинівське лісове господарство" та згідно з матеріалами лісовпорядкування земельні ділянки, розміщені в кварталі 13 виділі 1 урочища "Безуварове" Варюшинського лісництва, надані у власність ОСОБА_10 та ОСОБА_6, входять до складу земель лісогосподарського призначення державного підприємства "Веселинівське лісове господарство". Розпорядження або рішення відповідних органів влади чи органів місцевого самоврядування щодо вилучення цих земельних ділянок зі складу земель лісового фонду ДП "Веселинівське лісове господарство " на користь ОСОБА_10 та ОСОБА_6 до управління не надходили. Також до управління не надходили звернення від зазначених громадян, не надходили на розгляд і відповідно не погоджувались проекти землеустрою щодо вилучення або зміни цільового призначення вказаних земельних ділянок (т.1 а.с.58). Повідомлення про добровільну відмову ДП "Веселинівське лісове господарство" від ділянок на користь цих громадян до управління не надходило і управлінням згода на надання добровільної відмови не надавалася.

З акту обстеження земельної ділянки від 22 лютого 2017 року вбачається, що комісія в складі: т.в.о. старости ОСОБА_11, спеціаліста державної служби ОСОБА_12, головного лісничого ДП "Веселинівське лісове господарство" ОСОБА_13 провели огляд земельної ділянки, яка знаходиться на території Луб'янської сільської ради (т. 1 а.с. 60). Згідно з матеріалами лісовпорядкування 2014 року земельна ділянка відноситься до Варюшинського лісництва ДП "Веселинівське лісове господарство", загальною площею 8,3 га, категорія - рілля. На момент обстеження, земельна ділянка знаходиться в приватній власності громадян ОСОБА_10 та ОСОБА_6

Таким чином, суд дійшов висновку, що матеріали лісовпорядкування, відповідають вимогам статті 48 ЛК України, підтверджують правовий статус належності спірної земельної ділянки до земель державного лісового фонду та перебування її у державній власності і в постійному користуванні ДП "Веселинівське лісове господарство".

Відповідно до ч. 2 ст. 117 ЗК України спірна земельна ділянка відноситься до земель державної власності, а її власником (розпорядником), враховуючи положення ст.ст. 122, 149 ЗК України та ст. 31 Лісового Кодексу України, є Миколаївська обласна державна адміністрація. Отже, обласна державна адміністрація в даному випадку є уповноваженим державою органом, який розпоряджається землями зазначеної категорії.

Таким чином, вибуття спірної земельної ділянки відбулося без волі власника - держави, в особі Миколаївської обласної державної адміністрації. Тому належним способом захисту порушеного права власності є витребування земельної ділянки від ОСОБА_4 на користь належного власника - держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації.

При вирішенні даного спору, суд вірно враховує правові позиції, висловлені у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року справа № 6-2510 цс15, справа № 369/1777/13-ц, справа № 368/1158/16-ц, справа № 469/777/16-ц, № 469/1291/16-ц.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слід оцінювати три критерії на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу.

Принцип «пропорційності» передбачає дотримання справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання.

Судом встановлено, що спірна земельна ділянка вибула з державної власності протиправно, через прийняття незаконних рішень органом місцевого самоврядування.

З огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом першої інстанції обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності ОСОБА_6 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном.

Так, земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об'єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.

Прийняття рішення про передачу земель державної власності в комунальну власність, а також земельної ділянки в приватну власність із земель відповідно державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Отже правовідносини, пов'язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Крім того, витребування спірної земельної ділянки з володіння ОСОБА_4 на користь держави відповідає критерію законності: витребування з його власності земельної ділянки здійснюється на підставі норм статті 153 ЗК України, статті 388 ЦК України, в зв'язку з порушенням органом місцевого самоврядування вимог ЛК України та ЗК України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності, офіційні тексти зазначених нормативно-правових актів в актуальному стані є публічними та загальнодоступними. Сумніви суб'єктів звернення в правильності тлумачення та застосування цих норм судами не можуть свідчити про незаконність втручання в право власності.

Доводи представника ОСОБА_4 про те, що надані позивачем матеріали лісовпорядкування є недостовірними, суперечать встановленим обставинам спору та ґрунтуються на помилковому тлумаченні положень закону, що регулює спірні правовідносини.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм цивільного законодавства, апеляційна скарга не містить. Тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником ОСОБА_5- залишити без задоволення, а рішення Веселинівського районного суду Миколаївської областівід 12 листопада 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий П.П. Лисенко

Судді: О.О. Данилова

Т.В. Серебрякова

____________________________________________________________________

Повний текст постанови складено 27 лютого 2019 року.