РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Провадження № 2/510/500/19

Справа № 510/2356/18

26.02.2019 року м. Рені Одеської області

Ренійський районний суд Одеської області у складі

Головуючого судді Гончарової-Парфьонової О.О.

При секретарі Міхайліченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рені Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 13 липня 2014 року помер її чоловік ОСОБА_3, після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді права власності на земельну ділянку площею 2,39 га, яка розташована на території Новосільської сільської ради Ренійського району Одеської області, за кадастровими номерами :01:0010124 та :01:0050871, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державний акт серії ЯБ № 439201 від 16 березня 2006 року.

За життя ОСОБА_3 не залишив заповідальне розпорядження, а тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги на майно померлого є його дружина позивач по справі ОСОБА_1 та його донька відповідач по справі ОСОБА_2

У встановлений законом строк позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

20 лютого 2018 року рішення Ренійського районного суду Одеської області за позивачем було визнано право власності на частину спадкового майна після смерті чоловіка. Однак про наявність спірної земельної ділянки ОСОБА_1 дізналася вже після ухвалення зазначеного рішення.

Через деякий час, відповідно до вимог чинного законодавства, ОСОБА_1 звернулася до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Позивач у судове засідання зявилася, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позов визнала в повному обсязі та не заперечувала проти його задоволення.

Суд, заслухавши пояснення сторін та розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, 13 липня 2014 року помер чоловік позивача ОСОБА_3, після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді права власності на земельну ділянку площею 2,39 га, яка розташована на території Новосільської сільської ради Ренійського району Одеської області, за кадастровими номерами :01:0010124 та :01:0050871, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державний акт серії ЯБ № 439201 від 16 березня 2006 року.

За життя ОСОБА_3 не залишив заповідальне розпорядження, а тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги на майно померлого є його дружина позивач по справі ОСОБА_1 та його донька відповідач по справі ОСОБА_2

У встановлений законом строк позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦПК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця отримати майно після смерті спадкодавця. Тобто ОСОБА_1 прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦПК України, оскільки її воля, як спадкоємця за законом, була виражена у її діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса.

20 лютого 2018 року рішення Ренійського районного суду Одеської області за позивачем було визнано право власності на частину спадкового майна після смерті чоловіка. Однак про наявність спірної земельної ділянки ОСОБА_1 дізналася вже після ухвалення зазначеного рішення.

Частиною 2 ст. 1268 ЦК України передбачено, що не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася.

Відповідно до п. 3.14. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться.

Отже відповідно до рішення Ренійського районного суду Одеської області від 20 лютого 2018 року за ОСОБА_1 було визнано право власності на на житловий будинок з надвірними спорудами № 11 по вул. Бесарабська в с. Новосільське Ренійського району Одеської області, який складається з житлового будинку літ. А. загальною площею 104,92 кв. м, житлова площа 57,60 кв. м, допоміжна площа 47,32 кв. м, літньої кухні літ. Б, вбиральні літ. Д, сараю літ. В, тамбуру літ. а, навісу літ. г, № 2,3 огорожа, №1 -споруда, та право власності на право на земельну частку (пай), розміром 2,92 в умовних кадастрових га на підставі сертифікату серія ОД №0094931, виданого 15 жовтня 1996 року, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4.

Оскільки згідно вимог чинного законодавства спадкоємець у разі прийняття спадщини приймає її у повному обсязі, то є всі підстави для визнання права власності на спірну земельну ділянку, яка також належала померлому ОСОБА_3, за позивачем.

Крім того, судом встановлено, що у визначений законом строк відповідач не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька.

Частиною 1 ст. 1268 ЦПК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 1 статі 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Через деякий час, відповідно до вимог чинного законодавства, ОСОБА_1 звернулася до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

У підтвердження своїх позовних вимог, позивач надала суду копії документів, які підтверджують: право власності та видавалися на імя померлого ОСОБА_3; документи, що підтверджують звернення позивача у встановлений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, та інші докази, що підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцем.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а надані суду документи у повному обсязі підтверджують обґрунтованість та законність позовних вимог, а тому позов має бути задоволено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13, 18, 81, 89, 133, 141, 206, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серія КК № 789077, виданий Ренійським РВ УМВС України в Одеській області від 06 грудня 2001 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право власності на земельну ділянку площею 2,39 га, яка розташована на території Новосільської сільської ради Ренійського району Одеської області, за кадастровими номерами :01:0010124 та :01:0050871, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державний акт серії ЯБ № 439201 від 16 березня 2006 року.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.О. Гончарова-Парфьонова