ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 листопада 2019 року

м. Харків

справа № 638/17046/18

провадження № 22-ц/818/4433/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2019 року в складі судді Шишкіна О.В.,

у с т а н о в и в:

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що він є батьком малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Матір`ю дитини є ОСОБА_6 Сторони не перебували у зареєстованому шлюбі. Зазначає, що донька мешкає з ним за адресою: АДРЕСА_1 та знаходиться на його утриманні. Мати дитини фінансової допомоги не надає, хоча має таку можливість. Посилаючись на вказані обставини, просив стягнути з відповідачки аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з часу подання позову.

04 лютого 2019 року ОСОБА_6 подала до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якому просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзив мотивовано тим, що після припинення шлюбних відносин дитина залишилась проживати з нею. Зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з ОСОБА_1 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_8 щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивача до суду. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що дитина фактично мешкає з позивачем. Отже, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При вирішенні питання про розмір аліментів, суд враховував те, що відповідачка отримує стабільну заробітну плату.

22 липня 2019 року ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не з`ясував, з ким проживає дитина. Зазначає, що Акт про обстеження житлових умов для проживання дитини не є підтвердженням того, що дитина проживає разом з позивачем. Акт сусідів не містить номеру, дати його складення та належним чином не засвідчений. Стверджує, що спільна дитина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з часу припинення фактичних сімейних стосунків з позивачем проживає разом з нею в квартирі АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою КЗ «ДНЗ № 158» від 20 листопада 2018 року та листом КНП «Міська дитяча поліклініка №14» від 29 листопада 2018 року, копію колективної заяви батьків дітей (з підписами 20 батьків), які навчалися в одному класі з донькою.

06 листопада 2019 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін.

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішення спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, щоОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Мають доньку - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Посилаючись на те, що відповідачка не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, ОСОБА_1 звернувся у суд із відповідним позовом.

Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного комісією посадових осіб та затвердженим Начальником Служби у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 13 грудня 2018 року №179, дитина проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина 3 статті 181 СК України).

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з вимогами частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до Законів України «Про державний бюджет на 2018 рік», «Про державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01 липня 2018 року становить 1944 грн., з 01 січня 2019 - 2027 грн.

Згідно з частинами першою, третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, повно та всебічно дослідив докази у справі, надав їм належну оцінку, та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_8 щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивача до суду.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуальногоправа.

Доводи апеляційної скарги про те, що дитина проживає з матерію, не можуть бути прийняті до уваги.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 пояснили, що на даний час дитина проживає разом з батьком в квартирі АДРЕСА_3 . На підтвердження цього надали Акт сусідів будинку АДРЕСА_1 , відповідно до якого дитина проживає разом з батьком за вказано адресою.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 08 листопада 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова