Провадження № 22-ц/4808/386/19
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю: представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_3, заінтересовані особи Старосамбірський районний відділ ДВС ГТУЮ у Львівській області, головний державний виконавець Старосамбірського районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області Телічак Святослав Зенонович, ОСОБА_6 на бездіяльність державного виконавця, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену суддею Антоняком Т.М. 21 січня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року ОСОБА_3 звернувся зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Старосамбірського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Телічака Святослава Зеноновича, яка полягала у невинесенні останнім у встановлені ст.41 ЗУ «Про виконавче провадження» строки і порядку постанови про відновлення виконавчого провадження №52068004 про стягнення з ОСОБА_6 на його користь боргу у сумі 6 578,47 доларів США та 1 353,19 грн судового збору. Посилаючись на те, що державним виконавцем не вчинялось жодних дій щодо відновлення виконавчого провадження по стягненню з ОСОБА_6 на його користь боргу, просив поновити строк на оскарження бездіяльності державного виконавця та задовольнити вимоги скарги.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 21 січня 2019 року в задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на неповне з'ясування судом правовідносин, які виникли між сторонами, на неповне дослідження судом матеріалів справи, а також на незаконність та необґрунтованість постановленої ухвали суду. Зокрема, зазначає апелянт, судом першої інстанції не враховано того, що ухвала Івано-Франківського міського суду від 30 січня 2018 року про визнання неправомірними дій державного виконавця та скасування ухваленої державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документу стягувачу була отримана відділом ДВС 09 лютого 2018 року, що підтверджується відповідним повідомленням про вручення поштових відправлень. А тому, на думку ОСОБА_3, державний виконавець був зобов'язаний у відповідності до ст. 41 ЗУ «Про виконавче провадження» не пізніше 12 лютого 2018 року відновити виконавче провадження. Однак, жодних вищезазначених дій державним виконавцем вчинено не було. Натомість, вказує апелянт, виконавче провадження було відновлено лише 05 вересня 2018 року і жодних дій щодо пошуку майна боржника та виконання рішення суду державним виконавцем протягом семи місяців не вчинялося. Посилаючись на те, що такі дії державного виконавця є порушенням ЗУ «Про виконавче провадження», скаржник ОСОБА_3 просив оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою вимоги його скарги задовольнити в повному обсязі, а саме визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Старосамбірського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Телічака С.З., яка полягала у невинесенні у встановлені ст.41 ЗУ «Про виконавче провадження» строки і порядку постанови про відновлення виконавчого провадження №52068004 про стягнення з ОСОБА_6 на його користь боргу у сумі 6 578,47 доларів США та 1 353,19 грн судового збору.

У запереченні на апеляційну скаргу представник Старосамбірського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області доводи апеляційної скарги заперечив, вважаючи, що у діях державного виконавця Телічака С.З. бездіяльності не вбачається, а право стягувача не порушено. Також зазначив, що виконавче провадження у даній справі ним на час розгляду судом даної справи відновлено і проведено передбачені чинним законодавством дії для з'ясування наявності майна у боржника, а тому просить апеляційну скаргу залишити без розгляду.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених у ній.

Представник Старосамбірського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області та ОСОБА_6 в засідання апеляційного суду не з'явилися з невідомих причин, хоч судові повідомлення були направлені їм завчасно. Отже, є правові підстави для розгляду справи у їх відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність державного виконавця Старосамбірського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Телічака С.З., суд першої інстанції прийшов до висновку, що в діях вказаного державного виконавця відсутня бездіяльність, оскільки останнім відновлено виконавче провадження та вчинено дії, спрямовані на виконання рішення суду, що свідчить про відсутність підстав для задоволення скарги. Однак, погодитись із цим висновком суду першої інстанції апеляційний суд не може з огляду на таке.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні Старосамбірського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області перебувало виконавче провадження №52068004 по виконанню виконавчого листа №344/7250/15-ц, виданого Івано-Франківським міським судом 16.05.2016 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 6578,47 доларів США, що еквівалентно 168540,40 грн. та 1353,19 грн. витрат по оплаті судового збору.

Постановою головного державного виконавця Старосамбірського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Телічака С.З. від 30 травня 2017 року вищезгаданий виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п.2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв'язку із відсутністю майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення (а.с.33).

Однак, ухвалою Івано-Франківського міського суду від 30 січня 2018 року зазначену постанову державного виконавця скасовано, а дії державного виконавця Телічака С.З. щодо ухвалення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу визнано неправомірними. Цією ж ухвалою державного виконавця зобов'язано відновити виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №344/7250/15-ц, виданого Івано-Франківським міським судом 16.05.2016 року (а.с.2-3).

За змістом ст. 41 ЗУ "Про виконавче провадження" у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Із зазначеного слідує, що Законом встановлено обов'язок державного виконавця здійснити дії, направлені на відновлення виконавчого провадження, у разі скасування відповідної постанови судом.

З матеріалів справи, зокрема із копій повідомлень про вручення поштових відправлень вбачається, що копію ухвали Івано-Франківського міського суду від 30.01.2018 року про скасування постанови державного виконавця про повернення виконавчого листа стягувачу ОСОБА_3 та зобов'язання державного виконавця відновити виконавче провадження Старосамбірський РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області та державний виконавець Телічак С.З. одержали 09 лютого 2018 року (а.с.4,5).

З огляду на вищезазначене, державний виконавець Старосамбірського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Телічак С.З. у відповідності до ст. 41 ЗУ «Про виконавче провадження» не пізніше наступного робочого дня, тобто не пізніше 12 лютого 2018 року, був зобов'язаний відновити виконавче провадження №52068004 з виконання виконавчого листа №344/7250/2015 від 16 травня 2016 року. Однак, такі дії були вчинені лише 05 вересня 2018 року, тобто після спливу семи місяців з моменту постановлення ухвали про скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, що підтверджується постановою про відновлення виконавчого провадження (а.с.35). Апеляційний суд зауважує, що постанова про відновлення виконавчого провадження державним виконавцем була ухвалена лише після звернення до суду стягувача ОСОБА_3 у серпні 2018 року зі скаргою на його протиправну бездіяльність.

Такою бездіяльністю, на думку апеляційного суду, державним виконавцем Старосамбірського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Телічаком С.З. було порушено право стягувача ОСОБА_3 на своєчасне здійснення передбачених Законом України «Про виконавче провадження» дій щодо стягнення в його користь з ОСОБА_6 визначених судовим рішенням грошових коштів.

Також слід зазначити, що у п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року дано роз'яснено про те, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

У зв'язку із цим у разі доведення факту зловживання процесуальними правами чи невиконання обов'язків, передбачених статтею 12 Закону про виконавче провадження, під час здійснення виконавчого провадження зазначене може бути підставою для відповідного реагування, зокрема звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України згідно з пунктом 18 частини третьої статті 11 Закону про виконавче провадження тощо.

За змістом ч.2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Разом з тим, оскільки державний виконавець після пред'явлення до суду ОСОБА_3 скарги на бездіяльність вчинив дії щодо відновлення виконавчого провадження у даній справі, підстав для зобов'язання його в порядку ч.2 ст. 451 ЦПК України поновити порушене право заявника немає.

Таким чином, оскільки державний виконавець Старосамбірського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Телічак С.З. допустив порушення ст.41 Закону України «Про виконавче провадження», яке полягало у невинесенні у встановлені зазначеною статтею строки і порядку постанови про відновлення виконавчого провадження №52068004 щодо стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 боргу у сумі 6 578,47 доларів США та 1 353,19 грн судового збору, скарга ОСОБА_3 на неправомірні дії державного виконавця є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Також апеляційний суд зауважує, що передбачений ст. 449 ЦК України строк звернення ОСОБА_3 зі скаргою на дії державного виконавця попущений з поважних причин, оскільки інформацію щодо дій державного виконавця було ним отримано лише 08 серпня 2018 року. З огляду на вищенаведене, строк на звернення до суду зі скаргою ОСОБА_3 належить поновити.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 21 січня 2019 року в даній справі скасувати. Постановити нову ухвалу.

Скаргу ОСОБА_3, заінтересовані особи Старосамбірський районний відділ ДВС ГТУЮ у Львівській області, головний державний виконавець Старосамбірського районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області Телічак Святослав Зенонович, ОСОБА_6 на бездіяльність державного виконавця задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Старосамбірського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Телічака Святослава Зеноновича, яка полягала у невинесенні у встановлені статтею 41 ЗУ «Про виконавче провадження» строки і порядку постанови про відновлення виконавчого провадження №52068004 щодо стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 боргу у сумі 6 578,47 доларів США та 1 353,19 грн судового збору.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Повний текст постанови складено 27 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк