Справа № 489/5779/18 Суддя першої інстанції Рум'янцева Н.О.
Провадження № 22-ц/812/337/19 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 лютого 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Прокопчук Л.М., Самчишиної Н.В.,

із секретарем - Богуславською О.М.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 грудня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Румянцевої Н.О., в залі судового засідання в м. Миколаїв, повний текст якого складений 13 грудня 2018 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів та зміну способу стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

19 вересня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_3 на доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позову посилався на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 липня 2006 року, з нього на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 травня 2006 року і до досягнення дитиною повноліття, а потім - 1/4 до повноліття ОСОБА_2. На теперішній час його сімейний та матеріальний стан значно змінилися, оскільки він створив нову сім'ю, у нього в новому шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_3 року, народився син ОСОБА_6. На сьогоднішній день його доходи не є стабільними, а тому з урахуванням своїх можливостей та специфіки роботи просив суд зменшити розмір аліментів на утримання дитини ОСОБА_2 визнавши його у твердій грошовій сумі у розмірі 3 500 грн. щомісячно до повноліття дочки.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 грудня 2018 року позов задоволено частково. Зменшено розмір аліментів, визначений рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 липня 2006 року та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 з ј частки від всіх видів заробітку (доходу) до 1/6 частки всіх видів доходу щомісячно але не менше 50 процентів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, до досягнення дитиною повноліття. Відкликано виконавчий лист виданий на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 липня 2006 року по цивільній справі № 2-2877/06 про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, доньки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, починаючи з 12 травня 2006 року та до повноліття - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, а потім до 1/4 до повноліття - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, допущене негайне виконання рішення суду в частині стягнення місячного платежу.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд дійшов висновку, що позивачем надані докази на підтвердження зміни його сімейного та матеріального стану після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів від 07 липня 2006 року, проте зміна способу стягнення аліментів з частки від заробітку на тверду грошову суму можлива лише за заявою відповідача або за домовленістю сторін, однак таких обставин не встановлено, а тому районний суд вважав за можливе зменшити розмір аліментів у частці.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставин справи, ненадання позивачем доказів на підтвердження своїх вимог, просила суд скасувати рішення та ухвалити у справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовувала тим, що ОСОБА_4 зазначаючи в позовній заяві про те, що у зв'язку з народженням у нього дитини в іншому шлюбі, його матеріальне становище змінилось та він не може сплачувати аліменти у раніше визначеному судом розмірі на утримання доньки, не надав доказів того, що народжена від іншого шлюбу дитина перебуває на його утриманні: не надано а ні довідки про місце проживання дитини разом з батьком, а ні рішення суду, а ні договору між батьками про стягнення аліментів з позивача на утримання малолітнього ОСОБА_6.

Крім того, зазначаючи про погіршення свого матеріального стану через нестабільність доходів та висловлюючи припущення про своє можливе звільнення з роботи найближчим часом, ОСОБА_4 не надав суду довідки про отримані доходи з тенденцією до їх зменшення та жодних доказів на підтвердження необхідності звільнення з займаної посади (наказу підприємства про скорочення штату, наказу про переведення на інше місце робити, медичного висновку про погіршення стану здоров'я та неможливість виконувати професійні обов'язки тощо).

З наведеного вбачається, що позивач не довів обставини, на які посилається в своєму позові та не надав доказів погіршення свого матеріального стану, внаслідок чого він не мав би змоги сплачувати аліменти в раніше визначеному розмірі.

Натомість, відповідач надала суду виписку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 31 жовтня 2018 року № 2SCHPI8USVS33KVA про надходження по картці аліментів на користь ОСОБА_7 за період з 01 січня 2018 року по 10 серпня 2018 року на загальну суму 83 135 грн. 91 коп., що згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 липня 2006 року складає 1/3 частку від усіх видів доходу позивача та згідно якій можна зробити висновок про те, що середньомісячний прибуток позивача складає 41 567 грн. 96 коп., він є стабільним та не має тенденції до зменшення.

Як вбачається із позовної заяви, ОСОБА_4 просив суд фактично зменшити розмір аліментів, змінивши спосіб їх стягнення, але норми чинного законодавства виключають можливість платника аліментів змінювати саме спосіб стягнення аліментів, через що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, чим порушив принцип диспозитивності цивільного процесу, що є грубим порушенням норм процесуального права, оскільки норми матеріального права не повинні суперечити нормам процесуального права, якими суд керується при вирішенні спору.

Крім того, виходячи з позовних вимог ОСОБА_4, при вирішенні справи суд першої інстанції мав би застосувати норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом удосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-III, яким внесені зміни до ч. 3 ст. 181 СК України, що свідчить про порушення норм матеріального права під час розгляду справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу доводи апеляційної скарги не визнав, посилаючись на те, що рішення суду винесено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення.

Доводи відзиву скарги мотивував тим, що на сьогоднішній день, є всі підстави вважати, що йому необхідно буде звільнитися з роботи (робота носитиме контрактний характер), він вважає правильним застосувати відносно нього стягнення аліментів саме так, як зазначено в оскарженому рішенні суду.

Також зазначав, що на його утриманні знаходиться малолітня дитина, яка народилась нещодавно та батьки пенсіонери, за якими він також доглядає. Його мати є інвалідом другої групи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивача та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В частині 1 ст. 3 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини 1989 року, що 27 вересня 1991 року набула чинності для України, наголошується, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Про такі ж засади регулювання сімейних відносин зазначається в ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За приписами ст. 192 СК України, розмір аліментів визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Під зміною матеріального положення сторін розуміється, як покращення так і погіршення майнового положення платника або одержувача аліментів; під зміною сімейного стану розуміється з'явлення у сім'ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов'язані надавати утримання і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 липня 2006 року на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, починаючи з 12 травня 2006 року та до повноліття - ОСОБА_4, а потім 1/4 частки- до повноліття дочки ОСОБА_8.

Отже, на момент звернення до суду з позовом, ОСОБА_4 сплачував аліменти на одну дитину у розмірі ј частки з усіх видів заробітків, а саме доньки ОСОБА_7, яка продовжує проживати разом зі своєю матір'ю.

23 квітня 2016 року ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_9, в якому ІНФОРМАЦІЯ_3 року у них народився син ОСОБА_6.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

До складу диспозитивності належать правомочності щодо: визначення характеру та обсягу позовних вимог або заперечень, їх зміни, тобто збільшення або зменшення; підстав позовних вимог чи заперечень, їх зміни; розпорядження матеріальними правами та процесуальними засобами їх захисту.

В позові позивач просив зменшити розмір аліментів на дочку ОСОБА_8 та визначити такий розмір у твердій грошові сумі у розмірі 3 500 грн.

Отже позивач просив зменшити розмір щомісячних аліментів до 3 500 грн.

Свої доводи щодо зміни сімейного стану підтвердив, надавши суду докази створення нової сім'ї та народження сина.

На підтвердження зміни майнового стану зазначив, що його доходи є нестабільними з урахуванням специфіки роботи, а також існують всі підстави вважати, що його буде звільнено з роботи, а тому вважає правильним стягнення аліментів саме у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, з огляду на встановлені обставини та наведені норми процесуального права, колегія суддів вважає, що позивач не довів відповідними доказами, що його майновий стан змінився після одруження та народження сина ОСОБА_10. Посилання позивача на зміну майнового стану в майбутньому (звільнення з роботи) не може вважатися в правовому значенні погіршенням майнового стану, оскільки обставини, що зазначаються в позові, повинні вже настати на день звернення особи до суду.

Крім того, не підтверджено відповідними письмовими доказами, що позивач має не стабільний дохід та не має постійного місця роботи. Між тим, за твердженнями відповідача, ОСОБА_4 має місце роботи, на якому працює вже тривалий час та саме підприємство здійснює відрахування аліментів на банківський рахунок відповідача. З наданої відповідачем банківської роздруківки такого рахунку вбачається, що в період з січня по серпень 2018 року сума аліментів складала від 7 000 до 13 000 грн., що свідчить про стабільний дохід позивача.

З огляду на встановлені обставини та надані сторонами докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково зробив висновок про доведеність позивачем правових підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього за рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 липня 2006 року.

Що стосується знаходження на утриманні позивача батьків пенсіонерів, в тому числі матері ОСОБА_11, яка є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що вказані особи знаходяться саме на його утриманні. Крім того, про ці обставини позивач не зазначав в позові та ці обставини районний суд не досліджував.

Отже, доказів того, що після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів на утримання доньки в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) позивача його матеріальний стан змінився, внаслідок чого він позбавлений можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, ОСОБА_4 не надав.

На погіршення стану свого здоров'я або інші обставини, які впливають на зміну розміру аліментів, позивач не посилається.

Крім того, районний суд, зменшивши розмір аліментів з 1/4 до 1/6 частки вийшов за межі позовних вимог, порушивши принцип диспозитивності цивільного судочинства, оскільки позивач обґрунтовував свої вимоги та просив стягнути аліменти саме у твердій грошовій сумі.

При цьому суд першої інстанції відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України дійшов правильного висновку, що зміна способу стягнення аліментів, визначеного рішенням суду можлива тільки за рішенням суду за позовом одержувача аліментів, тобто ОСОБА_3 - відповідача у справі.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції на підставі ст. 376 ЦПК України відповідно скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України підлягають розподілу між сторонами судові витрати. Оскільки відповідач ОСОБА_3 була звільнена від сплати судового збору за подачу апеляційної інстанції, то виплати по сплаті судового збору у розмірі 1 057 грн. 20 коп. підлягають стягненню з ОСОБА_4 в дохід держави.

Керуючись ст. 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 грудня 2018 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнавши їх у твердій грошовій сумі у розмірі 3 500 грн. щомісячно до повноліття дитини, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 1 057 грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Л.М. Прокопчук

Н.В. Самчишина

Повний текст постанови складено 28 лютого 2019 року.