КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/824/3857/2019 Головуючий у 1-й інстанції: Новак А.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 лютого 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

секретар - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 вересня 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» Білої Ірини Володимирівни до ОСОБА_5, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

у с т а н о в и в :

У грудні 2015 року позивач пред'явив позов до відповідача, у якому просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 перед ПАТ «Український Бізнес Банк» за кредитним договором № 7/Ф від 15.02.2008 року в розмірі 5151483, 92 гривень звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки від 15.02.2008 року, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Зазначає, що між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір за № 7/Ф від 15 лютого 2008 року, за умовами якого позивач надав ОСОБА_6 кредит в сумі 3131000 гривень на строк до 15 лютого 2018 року зі сплатою відсотку за користування кредитними коштами у розмірі 20.00% річних. 15 лютого 2008 року між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ОСОБА_6 було укладено іпотечний договір, згідно з умовами якого відповідач забезпечив предметом іпотеки своє зобов'язання відповідати перед ПАТ «Український БізнесБанк» за виконання нею, як боржником усіх зобов'язань в повному обсязі, що виникли з кредитного договору № 7/Ф від 15 лютого 2008 року. Предметом іпотеки за вказаним договором є нежилі приміщення з № 1 по № 12 (групи приміщень № 22 в Літ. «А»), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 126.2 кв. м.

08 грудня 2014 року між ТОВ «Велес-Д» та ПАТ «Український Бізнес Банк» було укладено Договір факторингу № 2, за яким ПАТ «Український Бізнес Банк» відступило ТОВ «Велес-Д» право вимоги за договором іпотеки (посвідченим 15 лютого 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 2563), який посвідчений 08.12.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрований в реєстрі за № 6642.

У подальшому зазначений договір, рішенням уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес Банк» №4 від 30.11.2015 року було визнано нікчемним.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 50435093 від 22.12.2015 року власником предмета іпотеки є ОСОБА_5.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Оскільки боржник ОСОБА_6 свої зобов'язання за договором кредиту не виконала, то іпотека на зазначений предмет іпотеки є дійсною, а іпотекодавцем є відповідач - ОСОБА_5.

Станом на 01.12.2015 року основний борг складав 1714670.26 гривень, 2025822.37 гривень нарахованих відсотків, 342030 гривень нарахованої комісії, 911006.83 гривні нарахованої пені за простроченими процентами, 152518.87 гривень пені за простроченими комісіями, 5435.59 гривень іншої заборгованості, а всього 5151483.92 гривень.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 18 вересня 2017 року позов задоволено. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 перед ПАТ «Український БізнесБанк» за кредитним договором № 7/Ф від 15 лютого 2008 року у розмірі 5151483 гривні 92 копійки, у тому числі основний борг 1714670 гривень 26 копійок, 2025822 гривні 37 копійок відсотків, 342030 гривень комісії, 911006 гривень 83 копійки пені за простроченими процентами, 152518 гривень 87 копійок пені за простроченими комісіями, 5435 гривень 59 копійок іншої заборгованості, звернено стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки відповідно до Договору іпотеки від 15 лютого 2008 року, посвідченого 15 лютого 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 2563, а саме нежилі приміщення з № 1(один) по № 12(дванадцять) (групи приміщень № 22(двадцять два) в Літ. «А»), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 126.2 кв. м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Ухвалою від 05.05.2018 року Голосіївським районним судом м. Києва виправлено описку, допущену у виконавчому листі № 752/21043/15-ц, виданому Голосіївським районним судом м. Києва 01.03.2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» Білої Ірини Володимирівни до ОСОБА_5, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, - зазначивши у графі боржника замість «Бондаренко Оксана Олександрівна», вірно - «Максимова Кристина Юріївна».

19.12.2018 року Голосіївський районний суд м. Києва замінив сторону стягувача з Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» на його правонаступника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Паритет» та замінив сторону боржника з ОСОБА_5 на боржника ОСОБА_9 та боржника ОСОБА_2.

Не погоджуючись з указаним рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що 19.04.2017 року між ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець -1) та ОСОБА_9 (покупець-2) укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень, за умовами якого продавець передає у власність (продає) нежилі приміщення №1 по №10 (групи приміщень №22) (в літ.А), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 126, 2 кв.м, у цілому покупцям у рівних частках по 1/2 частці кожному. 21.12.2018 року за адресою проживання заявник отримала ухвалу про призначення до розгляду на 19.12.2018 року заяви ТОВ «ФК «Паритет» щодо заміни сторін у виконавчому провадженні у справі №752/21043/15-ц.

28.12.2018 року, після ознайомлення з матеріалами справи стало відомо, що наразі вона є боржником у справі №752/21043/15-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки. До цього часу, заявник не знала про існування даної цивільної справи, хоча на момент винесення заочного рішення від 18.09.2017 року вона (ОСОБА_2.) вже була співвласником нежилих приміщень з №1 по №10 (групи приміщень № 22) (в літ.А), які знаходяться за адресою : АДРЕСА_1, які, як з'ясувалось, були предметом іпотеки.

Крім того, на момент ухвалення судом першої інстанції даного рішення іпотека була припиненою відповідно до інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав від 25.01.2017 року.

Уважає, що судом першої інстанції не було перевірено дійсну суму заборгованості за кредитним договором № 7/Ф від 15.02.2008 року та не надано належну оцінку рішенням за цими правовідносинами в інших справах щодо стягнення суми заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки. Заочним рішенням від 13.03.2012 року в справі № 752/21043/15-ц з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Український Бізнес Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 7/Ф від 15.02.2008 року в розмірі 2 399 762, 65 грн.. Окрім стягнення суми заборгованості за кредитним договором, банк просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки, однак суд дійшов висновку, що позивач намагається захистити своє право шляхом проведення стягнення у подвійному розмірі та відмовив у задоволенні вказаної частини позову. Указане рішення не оскаржувалося та набрало законної сили. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13.03.2012 року № 2-953/12 також містить встановлення того факту, що звернувшись до суду банк скористався своїм правом на дострокове припинення дії кредитного договору. Згідно з умовами кредитного договору № 7/Ф банк використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України та пені, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в іпотеку майна.

Посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 04.07.2018 року № 310/11534/13-ц.

Уважає, що право банку на погашення суми заборгованості ОСОБА_6 та звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації було задоволено рішенням суду у 2012 році, а тому правовідносини між сторонами припинилися, а право повторного звернення до суду щодо цих правовідносин реалізовано банком поза межами трирічного строку позовної давності.

Відповідно до правової позиції ВСУ викладеної у постанові від 02.11.2016 року в справі № 6-117цс16, якщо сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміну строку виконання основного зобов'язання та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення і позичальник повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Факторингова компанія «Паритет», зазначив, що29.11.2018 року між ПАТ "УКРАЇНСЬКИЙ БІЗНЕСБАНК" та ТОВ "ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ "ПАРИТЕТ" було укладено Договір про відступлення прав вимоги за Договором іпотеки нежилих приміщень, посвідченим 15.02.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. за реєстровим №2563, відповідно до якого на умовах, викладених у цьому Договорі, та у зв'язку з укладенням Договору про відступлення прав вимоги від 29.11.2018 року, щодо відступлення прав за Кредитним договором №7/Ф від 15.02.2008 року (зі всіма змінами і доповненнями, надалі - Кредитний договір), укладеним між Первісним кредитором та ОСОБА_6, Первісний кредитор відступає Новому кредиторові права за іпотечним договором, визначеним в пункті 1.2. цього Договору, а Новий кредитор приймає це відступлення. 29.11.2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було проведено заміну іпотекодержателя з ПАТ "УКРАЇНСЬКИЙ БІЗНЕС БАНК" на ТОВ "ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ "ПАРИТЕТ".

Дійсно, 21.08.2012 року заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва у справі №2601/8165/12 було вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом самостійного продажу предмету іпотеки третім особам. Власником спірних приміщень на той момент була ОСОБА_6.

На підставі Договору факторингу №2 від 08.12.2014 року та Договору про відступлення прав вимоги за Договором іпотеки від 08.12.2014 року, укладених між ТОВ "Велес-Д" та ПАТ "УКРАЇНСЬКИЙ БІЗНЕС БАНК" було передано права іпотекодержателя на користь ТОВ "Велес-Д".

Указані договори уступки було укладено за 2 тижні до віднесення банку до категорії неплатоспроможних на підставі Постанови НБУ від 25.12.2014 року №844 та запровадження у банку тимчасової адміністрації.

10.02.2015 року приватним нотаріусом Морозовою С.В. було перенесено запис про іпотеку з Державного реєстру іпотек до новоствореного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і рішенням №19213604 від 10.02.2015 року було припинено чинність запису про іпотеку (номер запису №8669276). Також було перенесено запис про обтяження (запис №8669222) від 10.02.2015 року та рішенням №19213604 від 10.02.2015 року було припинено його чинність.

Підставою для припинення запису про іпотеку та про обтяження слугувала заява ТОВ "Велес-Д" від 09.02.2015 року №8, зі змісту якої вбачається, що начебто у зв'язку з повним виконанням ОСОБА_6 зобов'язань за кредитним договором. Зазначене в заяві не відповідає дійсності, оскільки жодним з учасників не було надано жодного належного доказу на погашення такої заборгованості. В даному випадку належними засобами доказування є документи, що підтверджують факт перерахування грошових коштів від ОСОБА_6 у рахунок погашення боргу за кредитом.

10.02.2015 року, у день припинення чинності іпотечних записів, з метою ухилення від цивільно-правової відповідальності перед банком, ОСОБА_6 відчужила іпотечне майно на користь ОСОБА_5.

Рішенням №4 від 30.11.2015 року Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ "УКРАЇНСЬКИЙ БІЗНЕС БАНК" визнано нікчемними правочини щодо передачі прав вимоги та прав іпотекодержателя на користь ТОВ "Велее-Д".

22.12.2015 року ПАТ "УКРАЇНСЬКИЙ БІЗНЕС БАНК" з метою захисту своїх прав як іпотекодержателя - звернувся до суду з вимогою про звернення стягнення до зміненого іпотекодавця - ОСОБА_5, яка була власником предмету іпотеки на момент звернення до суду, оскільки виконати заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21.08.2012 року по справі №2601/8165/12 відносно ОСОБА_6, з урахуванням пануючої на той час судової практики не вбачалось можливим (потрібно було звертатись з новим позовом до нового власника -іпотекодавця та доводити свої права на іпотечне майно).

14.11.2016 року Постановою Київського апеляційного господарського суду у справі №910/32311/15 від 14.11.2016 року (в касаційному порядку не оскаржувалось) було визнано недійсним Договір факторингу № 2 від 08.12.2014 року та Договір про відступлення прав вимоги за Договором іпотеки від 08.12.2014 року, укладених між ТОВ "Велес-Д" та ПАТ "УКРАЇНСЬКИЙ БІЗНЕС БАНК".

Відповідно до ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 236 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Зважаючи на недійсність договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки, правочин ТОВ "Велес-Д" у формі заяви №8 від 09.02.2015 року щодо припинення чинності Договору іпотеки від 15.02.2008 року не має жодних правових наслідків, оскільки вчинений особою, яка не мала права іпотекодержателя.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18.09.2017 року вирішено в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 (за кредитним договором №7/Ф від 15.02.2008 року) перед ПАТ "УКРАЇНСЬКИЙ БІЗНЕС БАНК" звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки - нежилі приміщення з №1 по №12 (групи приміщень 22) в Літ. "А", що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 126,2 кв. м. (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00) шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Оскільки станом на момент подання позову іпотекодавцем, і як наслідок - відповідачем була ОСОБА_5, банк обґрунтовано ініціював виправлення описки, оскільки судом в якості відповідача (боржника) у виконавчому документі було вказано ОСОБА_6. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.05.2018 року описку було виправлено.

28.11.2018 року державним реєстратором Урупою А.Ф.за заявою ПАТ "УКРАЇНСЬКИЙ БІЗНЕС БАНК» у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було відновлено чинність запису про іпотеку за банком на підставі постанови Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2016 року по справі №910/32311/15, відповідно до якого було визнано недійсним Договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 08.12.2014 року (укладений між ПАТ "Український Бізнес Банк" та ТОВ "Велес- Д"), на підставі якого ТОВ "Велес-Д" припинило у протиправний спосіб чинність іпотечного запису.

Пославшись на правові позиції Верховного Суду, представник ТОВ «ФК «Паритет» зазначила, що оскільки іпотека за іпотечним договором не припинена у встановлений законом спосіб і є чинною станом на день розгляду справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_9 є іпотекодавцями за іпотечним договором, аТОВ "ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ "ПАРИТЕТ" є іпотекодержателем.

Стосовно доводів про те, що іпотека є припиненою внаслідок скасування запису про неї в Державному реєстрі прав, то вважає, що ці доводи спростовуються чинною судовою практикою, відповідно до якої внесення запису про припинення речового права без належного підтвердження цього факту іншими належними доказами не є фактичним припиненням речового права.

При розгляді даної справи судом першої інстанції установлено, що у відповідача ОСОБА_6 станом на 01.12.2015 року за договором кредиту № 7/Ф від 15.02.2008 року основний борг складає 1714670.26 гривень, 2025822.37 гривень нарахованих відсотків, 342030 гривень нарахованої комісії, 911006.83 гривні нарахованої пені за простроченими процентами, 152518.87 гривень пені за простроченими комісіями, 5435.59 гривень іншої заборгованості, а всього 5151483.92 гривень.

З матеріалів договору іпотеки від 15.02.2008 року укладеного між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ОСОБА_6 вбачається, що іпотекодавцем передано іпотекодержателю предмет іпотеки - нежилі приміщення з № 1 по № 12 (групи приміщень № 22 в Літ. «А»), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 126.2 кв. м.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Умовами договору іпотеки від 15.02.2008 року, укладеного між між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ОСОБА_6 визначено, що іпотекодержатель набуває права звернути стягнення та реалізувати Предмет іпотеки, у тому числі, якщо у момент настання строку виконання Основного зобов'язання за Кредитним договором воно не буде виконано належним чином, а зокрема при повному або частковому неповерненні кредиту та/або при повній чи частковій несплаті процентів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зазначивши про те, що при наявності заборгованості за кредитним договором кредиту № 7/Ф від 15 лютого 2008 року в розмірі 5151483 гривень 92 копійки, суд дійшов категоричного висновку про можливість задоволення вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки і таке задоволення не суперечитиме ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33, ст. 38-39 Закону України «Про іпотеку».

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2, її представника ОСОБА_7, представника ТОВ «ФК «Паритет», обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, колегія суддів уважає, що рішення суду не можна визнати законним та обґрунтованим з огляду на ст.ст. 264-265 ЦПК України, оскільки воно не містить фактичних обставин справи.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є зокрема неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права ( ч. 1 ст. 376 ЦПК України).

При цьому порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі ( п.4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції в повному обсязі з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Пред'являючи даний позов до ОСОБА_5, ПАТ «Український Бізнес Банк», пославшись на обставини викладені вище, зазначав, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 50435093 від 22.12.2015 року власником предмета іпотеки є ОСОБА_5. Оскільки боржник ОСОБА_6 свої зобов'язання за договором кредиту не виконала, то іпотека на зазначений предмет іпотеки є дійсною, а іпотекодавцем є відповідач - ОСОБА_5 відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про іпотеку».

Статтями 264, 265 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду та зміст рішення суду.

Зокрема, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження ( п. 1,2 ч. 1 ст. 264 ЦПК України).

Ухвалюючи рішення в даній справі 18.09.2017 року та пославшись як на підставність вимог до ОСОБА_5 на Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 50435093 від 22.12.2015 року, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що з дати вказаної довідки до дати ухвалення рішення пройшло майже два роки.

У суді апеляційної інстанції установлено, що 19.04.2017року між ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець -1) та ОСОБА_9 (покупець-2) укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень, за умовами якого продавець передає у власність (продає) нежилі приміщення №1 по №10 (групи приміщень №22) (в літ.А), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 126, 2 кв.м, у цілому покупцям у рівних частках по 1/2 частці кожному.

Тобто, на момент ухвалення рішення судом першої інстанції 18.09.2017 року, предмет іпотеки, яким є нежилі приміщення №1 по №10 (групи приміщень №22) (в літ.А), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 126, 2 кв.м та на які судом звернуто стягнення за позовом ПАТ «Український Бізнес Банк» до ОСОБА_5, останній не належали, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 19.04.2017 року та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 140242240 від 04.10.2018 року ( а.с. 69-74 том 2).

Ні до ОСОБА_2, ні до ОСОБА_9 у даній справі ПАТ «Український БізнесБанк» вимог не пред'являв, хоча саме останні ще до ухвалення рішення в даній справі були власниками майна, яке було предметом розгляду даної справи.

Отже, суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі, що є порушенням норм процесуального права, яке тягне обов'язкове скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч. 6 ст. 367 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

За тих обставин позовні вимоги до ОСОБА_2 та до ОСОБА_9 не були предметом розгляду в суді першої інстанції у даній справі, то суд апеляційної інстанції не приймає та не розглядає доводи ОСОБА_2 та ТОВ «ФК «Паритет» щодо припинення та/або неприпинення іпотеки на нежилі приміщення №1 по №10 (групи приміщень №22) (в літ.А), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 126, 2 кв.м..

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення позову ПАТ «Український Бізнес Банк» до ОСОБА_5 без задоволення .

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 вересня 2017 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Український БізнесБанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» БілоїІрини Володимирівни до ОСОБА_5, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: А.О. Чобіток

Судді: О.В. Немировська

Т.І. Ящук