Справа № 461/2516/16-ц
Провадження № 4-с/461/9/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2019 року.

Галицький районний суд міста Львова у складі:

голосуючого судді Фролової Л.Д.,

за участі:

секретаря судового засідання Збожної О.Р.,

заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові скаргу ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність головних державних виконавців Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у квітні 2016 року звернувся до суду із скаргою на дії та бездіяльність головних державних виконавців Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України по виконанню судового рішення № 461/11862/13-ц. В обґрунтування заявленої скарги ОСОБА_1 зазначає, що 04 квітня 2016 року ним була отримана постанова державного виконавця Медведєва О.В. про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 50614797 по виконавчому листу №461/11862/13-ц Галицького районного суду м. Львова про стягнення солідарно з Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, старшого державного виконавця відділу ПВР управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4 400,00 гривень судових витрат на користь ОСОБА_1 В постанові про відмову у відкритті виконавчого провадження головний державний виконавець Медведєв О.М. зазначає, що заявником пропущений строк для предявлення виконавчого документ до виконання. З даною постановою скаржник не погоджується і вважає її незаконною. Заявник зазначає також, що ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2015 року визнано незаконною та скасовано постанову державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження від 23 січня 2015 року ВП №46161265, визнано неправомірною бездіяльність та дії, а також зобовязано головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України ОСОБА_2 вчинити виконавчі дії по ВП №46161265 щодо примусового виконання вказаного виконавчого листа № 461/11862/13ц.

Після уточнення своїх вимог (а.с. 169-170) ОСОБА_1 просить суд: визнати незаконною та скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 28 березня 2016 року № 50614797 за виконавчим листом Галицького районного суду м. Львова від 17 березня 2014 року; визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 щодо невчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 46161265; визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 28 березня 2016 року № 50614797, невиконання ухвали Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2015 року, невідновлення виконавчого провадження № 46161265 та невчинення виконавчих дій за виконавчим листом; зобов'язати головного державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 відновити виконавче провадження № 46161265 та вчинити виконавчі дії щодо примусового виконання виконавчого листа.

Крім того, заявник просив стягнути солідарно з головних державних виконавців Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2, ОСОБА_3 8935,75 грн судових витрат, що складаються з компенсації за відрив від звичайних занять та компенсації витрат на проїзд з місця проживання до суду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 скаргу підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Державні виконавці, представники Департаменту ДВС Міністерства юстиції України та Управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області, які зазначені у скарзі як заінтересовані особи, до суду не прибули. Органи юстиції були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення повідомлень на офіційну електронну адресу державного органу.

Суд, заслухавши пояснення ОСОБА_1, розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заявника, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є стягувачем у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 461/11862/13-ц, виданого Галицьким районним судом м. Львова, про солідарне стягнення з Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4 400,00 грн судових витрат на користь ОСОБА_1

Рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист, набрало законної сили 25 грудня 2013 року.

15 грудня 2014 року ОСОБА_1 подав до відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області заяву про примусове виконання цього виконавчого листа, який був направлений для виконання за належністю до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_2 від 23 січня 2015 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження з тих підстав, що виданий судом виконавчий лист не відповідає вимогам закону. Копію цієї постанови разом з оригіналом виконавчого листа було направлено стягувачеві супровідним листом.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2015 року визнано незаконною та скасовано постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 23 січня 2015 року; визнано неправомірною бездіяльність та дії головного державного виконавця Мазура Г.І. щодо відмови у відкритті виконавчого провадження та зобов'язано вчинити виконавчі дії щодо примусового виконання виконавчого листа № 461/11862/13-ц.

10 березня 2016 року ОСОБА_1 надіслав до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України заяву, в якій просив відкрити виконавче провадження. До заяви додав копію ухвали Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2015 року та виконавчий лист.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 від 28 березня 2016 року, яка є предметом оскарження у цій справі, відмовлено у відкритті виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 461/11862/13-ц.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) у чинній на момент прийняття постанови редакції виконавчий лист, виданий судом, може бути пред'явлений до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Перебіг цього строку починається з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Пунктом 1 частини першої статті 23 Закону передбачено, що строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред'явленням виконавчого документа до виконання.

Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується (частина друга статті 23 Закону).

Стягувач, який пропустив строк для пред'явлення виконавчого документа для виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 24 Закону).

Частиною першою статті 25 Закону визначено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Пунктом першим частини першої статті 26 Закону передбачено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання.

Після скасування судом 10 березня 2015 року первинної постанови державного виконавця про відмову у відкриті виконавчого провадження від 23 січня 2015 року стягувач ОСОБА_1 подав до відділу державної виконавчої служби виконавчий лист лише у березні 2016 року.

Як було зазначено, ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2015 року визнано незаконною та скасовано постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 23 січня 2015 року; визнано неправомірною бездіяльність та дії головного державного виконавця Мазура Г.І. щодо відмови у відкритті виконавчого провадження та зобов'язано головного державного виконавця Мазура Г.І. вчинити виконавчі дії щодо примусового виконання виконавчого листа № 461/11862/13-ц.

В апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції не оскаржувалася, отже, річний строк пред'явлення виконавчого листа до виконання розпочався 10 березня 2015 року та закінчився 10 березня 2016 року.

Саме 10 березня 2016 року ОСОБА_1 надіслав до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України заяву, в якій просив відкрити виконавче провадження. До заяви додав копію ухвали Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2015 року та виконавчий лист.

Відтак, з урахуванням викладеного, ґрунтуються на законі підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 про визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3, визнання неправомірною та скасування постанови від 28 березня 2016 року ВП № 50614797 про відмову у відкритті виконавчого провадження за виконавчим документом виконавчим листом Галицького районного суду м. Львова № 461/11862/13-ц від 14 березня 2014 року.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України, суд зобовязує головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Галицького районного суду м. Львова № 461/11862/13-ц від 14 березня 2014 року та здійснити необхідні виконавчі дії

У задоволенні іншої частини вимог скарги слід відмовити, виходячи з наступного.

Безпідставними є доводи ОСОБА_1 про невиконання державним виконавцем ухвали Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2015 року, оскільки в силу вимог ч.1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець не може відкрити виконавче провадження без предявлення стягувачем оригіналу виконавчого листа, а такий стягувачем було предявлено до Департаменту ДВС Мінюсту лише у березні 2016 року.

Не може бути задоволена і вимога заявника щодо відновлення (відкриття) виконавчого провадження № 16161265 та зобовязання державного виконавця Мазура Г.І. вчиняти виконавчі дії у цьому провадженні, оскільки норма ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» підлягає застосуванню лише у випадку визнання судом незаконної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу, а ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2015 року визнано незаконною постанову державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Крім того, цією ж ухвалою суду було вже визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Мазура Г.І., зобовязано його вчинити певні дії.

До уточнення заявлених вимог ОСОБА_1 додана заява про компенсацію за відкрив від звичайних занять, в якій заявник просить стягнути солідарно з головних державних виконавців Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2, ОСОБА_3 судові витрати. Зазначає, що компенсація за відрив від звичайних занять розрахована ним відповідно до розміру мінімальної заробітної плати у 2019 році за 60 днів вивчення законодавства, написання скарги, апеляційної скарги та складає 8346,00 грн. Крім того, як зазначено у заяві, відрив від звичайних занять ОСОБА_1 у звязку з явкою до суду, у 5 судових засідань, що з урахуванням часу, необхідного для проїзду, склало 17 год. 30 хв., оцінюється ним у 439,75 грн, а вартість проїзду з с. Басівка Пустомитівського району до міста Львова у ці засідання 150,00 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 138 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, заявником ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів придбання проїзних документів на міжміський (приміський, міський) транспорт, про їх вартість, час перебування в дорозі. Відтак, відсутні відомості, які б могли бути взяті судом до уваги при визначенні суми компенсації за відрив від звичайних занять у зв'язку з прибуттям до суду та вартості проїзду.

Крім того, виходячи з назви та норми статті 138 ЦПК України, компенсації підлягають лише ті витрати за відрив від звичайних сторони у справі занять, що повязані з явкою до суду. Отже, час, пов'язаний з вивченням законодавства, підготовкою та написанням процесуальних документів, не підлягає компенсації в порядку, визначеному для судових витрат.

В матеріалах справи судом вивчені журнали та протоколи судових засідань, де ОСОБА_1 брав участь, зокрема:

1) 25 січня 2017 року 30 хв., 01 лютого 2017 року 10 хв., 13 березня 2017 року 50 хв., 13 червня 2017 року 50 хв., всього у 2017 році 02 год. 20 хв.;

2) 25 січня 2019 року 10 хв., 26 лютого 2019 року - 30 хв., всього у 2019 році 40 хв.

Відтак, вказані періоди часу є відривом ОСОБА_1 від звичайних занять, що підтверджені документально, тому суд вважає за можливе компенсувати заявникові витрати за рахунок органу ДВС саме за такий час.

Розрахунок компенсації здійснений відповідно до вимог ст. 138 ЦПК України, відповідно до розміру мінімальної заробітної плати, яка законодавством про Державний бюджет України була встановлена у 2017 році 19,34 грн на годину, у 2019 році 25,13 грн на годину. Так:

2 год. 20 хв. х 19,34 грн = 44,48 грн;

40 хв. х 25,13 грн = 16,59 грн;

44,48 + 16,59 = 67,07 грн.

У зв'язку з викладеним, частковим задоволенням скарги, беручі до уваги участь ОСОБА_1 в судових засіданнях суду першої та апеляційної інстанції у цій справі, відсутність доказів на підтвердження інших випадків відриву від звичайних занять, суд приходить до висновку про стягнення в порядку ст. 138 ЦПК України з Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України суми компенсації 67,07 грн.

Керуючись ст.ст. 447, 450-451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 та його постанову від 28 березня 2016 року ВП № 50614797 про відмову у відкритті виконавчого провадження за виконавчим документом виконавчим листом Галицького районного суду м. Львова № 461/11862/13-ц від 14 березня 2014 року, постанову скасувати.

Зобовязати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Галицького районного суду м. Львова № 461/11862/13-ц від 14 березня 2014 року та здійснити необхідні виконавчі дії.

Стягнути з відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 судові витрати компенсацію за відкрив від звичайних занять у сумі 61 (шістдесят одна) грн 07 коп.

Ухвала постановлена в нарадчій кімнаті, в судовому засіданні 26 лютого 2019 року проголошено її вступну та резолютивну частини.

Повний текст ухвали суду виготовлений 01 березня 2019 року.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом 15 діб з дня отримання копії ухвали.

Суддя Л.Д. Фролова