Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.,

з участю секретаря - Кузьменко А.М.,

за участю сторін:

позивач, який є і представником третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою посилаючись на те, що на підставі Договору дарування частини квартири від 18.12.2010 року йому належить 1/6 частини квартири АДРЕСА_1. Квартира має загальну площу 29,2 м2, житлова - 17,6 м2. Іншими власниками квартири є ОСОБА_1 та ОСОБА_4. Всі власники входять до складу різних сімей. У спірній квартирі зареєстровано три особи - ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, який є повнолітнім сином ОСОБА_4 Підставою для реєстрації ОСОБА_3 в свій час була наявність в нього права власності на 1/2 частину квартири. У 2010 році на підставі рішення суду відповідач втратив право власності у зв'язку з її продажем на прилюдних торгах в процесі виконанні вироку суду, який засудив його до позбавлення волі. Таким, чином відповідач, що втратив право власності на квартиру, втратив й право користування нею, як складової частини права власності. На цей час, відповідач, що відбув покарання, має можливість проживати за іншою адресою, де він час від часу проживає, але на вимогу свого батька для вчинення перешкод іншим власникам квартири, змушений час від часу з'являтися в квартирі. Відповідач до квартири приходить пізно, буває, що опівночі й на підпитку. Між батьком та сином часто виникають сварки, які зачіпають і його (позивача). Між відповідачем та іншими співвласниками квартири неприязні стосунки. Спірна квартира є однокімнатною готельного типу, яку не можливо переобладнати для її співвласників в квартиру з ізольованими жилими та іншими приміщеннями з самостійними виходами, є неподільною. Квартира не може використовуватись трьома сім'ями одночасно. Коли відповідач вдома, його батько змушений спати на підлозі з частковим розміщенням свого торсу та ніг на половині квартири, яка за усною згодою всіх співвласників відгороджена для них із ОСОБА_1 В свій час вони із ОСОБА_1 пропонували батькові відповідача розпорядитись квартирою таким чином, щоб вона залишилася за однією сім'єю через неможливість в ній проживати декільком сім'ям. Але, батько відповідача відмовився від усіх варіантів такого розпорядження квартирою. Не встановлено в добровільному порядку і право користування квартирою. Коли до квартири вони із ОСОБА_1 помістили одну особу чоловічої статі для догляду за технічним станом та збереження їх речей, батько відповідача вирішив його виселити за рішенням суду. Відповідач, який не є власником квартири, разом із батьком усіляко намагаються створювати конфлікти та нестерпні умови для проживання щоб позбавитись співвласників й залишитись в квартирі самим. Проживання відповідача в спірній квартирі додає значної напруги у взаємних стосунках, порушує права та інтереси співвласників квартири. У зв'язку з викладеними обставинами вважав, що у відповідача відсутні підстави на право користування кватирою та реєстрації його місця проживання за адресою квартири, а сам він підлягає виселенню з квартири. В судовому засіданні позивач, який є і представником третьої особи ОСОБА_1, підтримав обставини викладені в позовній заяві, позовні вимоги, просив їх задовольнити. Додатково зазначив, що вони із ОСОБА_5 не давали згоду на проживання відповідача. Квартира переповнена, порушено усі санітарно-гігієнічні норми. Відповідач проходить в ночі переночувати. Відповідач був зареєстрований в спірній квартирі, ще коли був власником. Вважає, що відповідач не має права користування квартири, так як втратив право власності на квартиру.

В судове засідання відповідач не з'явився, про день час та місце розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства.

В судове засідання третя особа ОСОБА_4 не з'явився, подав заяву про відкладення, яке судом була відхилена.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ухвали суду від 25.10.2017 року у даній справі відкрито провадження.

В суді встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу нерухомості від 11.06.1996 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були власниками квартири АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтва від 16.01.2010 року ОСОБА_6 на прилюдних торгах придбала 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_3.

18.12.2014 року ОСОБА_6 подарувала 1/6 частину квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_2 на підставі Договору дарування частини квартири.

Згідно Довідки № 366 від 13.04.2016 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано три особи: ОСОБА_4 з 1996 року, ОСОБА_3 з 1996 року, та ОСОБА_1 з 2016 року.

По даній справі позивач посилається в обґрунтування своїх позовних вимог на ст.ст. 16, 183, 317, 319, 355, 356, 364, 405 ЦК України, ст.ст. 47, 50, 91, 93 ЖК України, Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», як на підставу своїх позовних вимог.

В позовній заяві та у своїх поясненнях, позивач посилається на те, що спірна квартира є однокімнатною, власниками є три особи, які мають різні сім'ї. Квартиру не можливо поділити, і в ній недостатньо місця для проживання усіх осіб. Відповідач приходить до квартири ночувати, і тоді його батько частково займає частину кімнати ОСОБА_1 Крім того, вважає, що у разі втрати права власності, колишній власник втрачає і право користування майном.

Аналізуючи норми законодавча, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, суд дійшов висновку, що жодна з вказаних норм не передбачає втрату відповідачем права користування житловою площею. Законодавством України визначено дві норми щодо вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування - ст. 71 ЖК України та ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В суді було встановлено, що відповідач набув право власності на частину квартиру в 1996 році, з того часу зареєстрований в спірній квартирі. За рішенням суду, частка його квартири була реалізована на прилюдних торгах. Відбувши покарання, відповідач повернувся до місця своєї реєстрації. Як підтверджено позивачем, відповідач в квартирі проживає. Наявність між сторонами неприязних стосунків, недостатності місця, не є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Хибним є твердження сторони позивача про те, що при припиненні права власності на житло особи, припиняється і право користування на це житло.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

По даній справі позивач не навів жодної підстави та не надав відповідних доказів, що дає підстави суду для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 319, 321, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 47, 50, 91, 93 ЖК України, Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-78, 81, 137, 258, 259, 264, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення - 01.03.2019 року.

Суддя: