ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2019 року м. Чернівці

справа № 722/1334/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів Кулянди М.І.,Одинака О.О.

секретаря Собчук І.Ю.

учасники справи

скаржник ОСОБА_1

заінтересовані особи головний державний виконавець Сокирянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Боянжій Дмитро Іванович, ОСОБА_3

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 23 жовтня 2018 року, головуючий у першій інстанції ОСОБА_4,

встановила:

ОСОБА_1 у вересня 2018 року звернувся до суду з скаргою за участю заінтересованих осіб головного державного виконавця Сокирянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Боянжій Д.І., ОСОБА_3 на постанову державного виконавця про накладення штрафу.

Зазначав, що рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 28 лютого 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зобов'язано передати малолітню ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 на виховання та утримання матері ОСОБА_3

Справа №722/1334/18 Головуючий у 1 інстанції Побережна О.Д.

Провадження №22-ц/822/159/19 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Постановою головного державного виконавця Сокирянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Боянжій Д.І. від 7 лютого 2018 року відкрито провадження №55726683 з виконання виконавчого документа № 722/1778/16-ц, виданого Сокирянським районним судом Чернівеької області 28 лютого 2017 року, про зобов'язання ОСОБА_1 передати малолітню ОСОБА_6 на виховання і утримання матері ОСОБА_3

Головним державним виконавцем Сокирянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Боянжій Д.І. постановою від 7 вересня 2018 року у виконавчому провадженні №55726683 накладено штраф в сумі 1700 грн. за невиконання рішення суду.

Посилався на неналежне повідомлення про дату проведення виконавчих дій, відсутність вини у невиконанні судового рішення у зв»язку із небажанням малолітньої ОСОБА_6 повернутися до матері ОСОБА_3

Просив визнати постанову головного державного виконавця Сокирянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Боянжій Д.І. від 7

вересня 2018 року у виконавчому провадженні №55726683 про накладення штрафу на ОСОБА_1 протиправною та скасувати.

Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 23 жовтня 2018 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 23 жовтня 2018 року скасувати та постановити нову судове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця задовольнити.

Посилається на неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, підстави притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, відсутності у ОСОБА_1 умислу на невиконання судового рішення, позбавлення ОСОБА_1 та ОСОБА_5 статусу прийомної сім»ї, відмови дитини повертатися до стягувача ОСОБА_3

Вказує на неправильне застосування норм матеріального права, не врахування при накладенні стягнення індивідуалізації адміністративної відповідальності.

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до суду не подано.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця, суд першої інстанції керувався положеннями ст.129-1 Конституції України, ч.1,2 ст.18 ЦПК України, ч.4,5,8 ст.19, ч.1,2 ст.32, ч.1,3,4 ст.33, ч.1,2 ст.63, ч.1 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» та вважав, що постанова головного державного виконавця Сокирянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Боянжій Д.І від 7 вересня 2018 року прийнята в межах повноважень державного виконавця, право ОСОБА_1 не порушено.

Водночас суд першої інстанції зазначив, що підставою накладення на ОСОБА_1 штрафу є невиконання без поважних причин боржником у строки встановлені Законом рішення суду.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає.

Встановлено, що рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 28 лютого 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зобов'язано передати малолітню ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 на виховання та утримання матері ОСОБА_3

Постановою головного державного виконавця Сокирянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Боянжій Д.І. від 7 лютого 2018 року відкрито провадження №55726683 з виконання виконавчого документа № 722/1778/16-ц, виданого Сокирянським районним судом Чернівеької області 28 лютого 2017 року, про зобов'язання ОСОБА_1 передати малолітню дитину ОСОБА_6 на виховання і утримання матері ОСОБА_3

Головним державним виконавцем Сокирянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Боянжій Д.І. постановою від 7 вересня 2018 року у виконавчому провадженні №55726683 накладено на боржника ОСОБА_1 штраф в сумі 1700 грн. за невиконання рішення суду.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону Українивід 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

На підставі ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім спорів, що здійснюються в порядку іншого судочинства.

Відповідно до абз.1, 2 п.3 постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (стаття 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

За змістом ст.1 Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно із пунктом 7 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18).

Отже, з набранням чинності статтею 74 Закону України від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження» з 05 жовтня 2016 року такі позови пред'являються в порядку КАС України до відповідного адміністративного суду.

З огляду на зазначене постанова головного державного виконавця Сокирянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Боянжія Д.І. від 07 вересня 2018 року по виконавчому провадженню № 55726683 про накладення на ОСОБА_1 штрафу не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, а належить до компетенції адміністративного суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі ч.1, 2 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

За таких обставин ухвала Сокирянського районного суду Чернівецької області від 23 жовтня 2018 року підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись п.4 ч.1 ст.374, ч.1ст.377 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 23 жовтня 2018 року скасувати.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 за участю заінтересованих осіб головного державного виконавця Сокирянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Боянжій Дмитра Івановича, ОСОБА_3 на постанову державного виконавця про накладення штрафу закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 28 лютого 2019 року.

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

Судді О.О. Одинак

М.І. Кулянда