печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

27 листопада 2019 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого : судді Соколова О.М.,

при секретарі: Омельчук Є.В.

справа № 757/54417/18-ц,

учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: Державне підприємство Міністерства внутрішніх справ України

«ІНФОРМ-РЕСУРСИ»,

вимоги позивача: про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позову вказує, що 23.02.2017 року автомобіль «Toyota Camry» ( НОМЕР_1 ), на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/2200/17-к, вилучено та поміщено на спеціальний майданчик у м. Києві, з метою збереження речових доказів. 07.06.2018 року Шевченківським районним судом м. Києва постановлено ухвалу у справі № 761/15811/18 про зобов`язання уповноваженої службової особи, на досудовому розслідуванні якої перебуває кримінальне провадження № 0013002 від 15.10.2016, повернути ОСОБА_1 на відповідальне зберігання автомобіль «Toyota Camry» ( НОМЕР_1 ) з ключами від нього. В подальшому автомобіль було передано позивачеві, на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 07.06.2018, але після сплати на рахунок відповідача грошової суми у розмірі 14 256, 00 грн - за зберігання авто та 840, 00 грн - за послуги евакуатора. Зазначену суму позивач сплатив відповідачеві, оскільки отримав повідомлення від відповідача, що транспортний засіб не буде передано без сплати цієї суми грошових коштів. На підставі викладеного, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про місце день і час розгляду справи повідомлений належним чином, проте подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, просив задовольнити та не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, в порядку встановленому ст.128 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив.

У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що слідчим відділом Шевченківського управління поліції ГУ НП в м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0013002 від 15.10.2016 року, за ознаками вчинення злочину передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

В ході досудового слідства за вказаним кримінальних провадженням встановлено, що 14.10.2016 приблизно о 13:00 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 незаконно заволоділи автомобілями, в тому числі «Toyota Camry» ( НОМЕР_1 ), який належить позивачу. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.10.2016 року по справі № 761/40146/16-к, накладено арешт на майно, а саме заборонено використання та розпорядження транспортного засобу «Toyota Camry» ( НОМЕР_1 ). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19.01.2017, скасовано арешт в частині заборони використання транспортного засобу «Toyota Camry» ( НОМЕР_1 ).

Проте, 23.02.2017 року на підставі ухвали слідчого судді у справі № 761/40146/16-к та №761/2202/17 в ході вказаного кримінального провадження, з метою збереження речових доказів вилученого транспортний засіб «Toyota Camry» ( НОМЕР_1 ) номер кузова: НОМЕР_2 та ключ від нього.

В подальшому позивач, звернувся зі скаргою на бездіяльність слідчого, за результатом розгляду якого Шевченківським районним судом м. Києва від 07.06.2018 року зобов`язано повернути ОСОБА_1 на відповідальне зберігання автомобіль «Toyota Camry» номер кузова: НОМЕР_2 та ключ від нього.

Проте, при особистому зверненні до Київської філії Державного підприємства МВС України «Інформ-ресурси», посадові особи останнього відмовились повернути позивачу належний йому транспортний засіб, мотивуючи, що транспортний засіб зберігається на спеціальному майданчику на підставі ПКМУ від 17.12.2008 року № 1102, в якості тимчасово затриманого транспортного засобу, а його повернення можливе лише після сплати власником витрат пов`язаних з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу

При цьому, працівники Центральної міжрегіональної філії Державного підприємства МВС України «Інформ-ресурси» проігнорували пояснення ОСОБА_1 з приводу того, що вказаний транспортний засіб є речовим доказом у кримінальному провадженні і чинним законодавством не передбачено покриття власником витрат за його зберігання.

У зв`язку з тим, що позивач прибув до м. Києва з м. Біляївки, Одеської області спеціального для того, аби забрати транспортний засіб, а також враховуючи, те що відмову у поверненні транспортного засобу без оплати виставлених рахунків, позивач був змушений оплатити рахунки відповідача було сплачено грошові кошти у сумі 14256,00 грн. за зберігання авто та 840, 00 грн. за послуги евакуатора відповідно (а. с. 52, 53,54).

Відповідно до Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду рішення щодо речових доказів підлягає виконанню після набрання вироком (ухвалою) законної сили або після закінчення строку оскарження ухвали, постанови про закриття справи.

Якщо речові докази та інше майно знаходяться на спеціальному зберіганні, за місцем їх зберігання надсилається копія або виписка з вироку, ухвали, постанови, де вказується про подальшу долю цих об`єктів. Прийняте рішення є обов`язковим для керівників тих установ, де зберігаються речові докази.

Відповідно до Прядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України 19 листопада 2012 року № 1104 фінансування витрат, пов`язаних із зберіганням чи пересиланням речових доказів, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для утримання органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, який здійснив пересилання речових доказів або їх передачу на зберігання.

Відповідно до ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю.

Речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини другої ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20 березня 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до частиною першою ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно загальна умова частини першої ст. 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах таким чином, що отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно з частиною першою ст. 1213 Цивільного кодексу України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року № 6-88цс13 предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Згідно з п. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з п. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідачем не повернуто безпідставно набуті кошти, то позов підлягає задоволенню в межах заявлених позивачем вимог.

У зв`язку із задоволенням позову у повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 704,80 грн. відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 8, 21, 22, 24, 55, 57, 61, 129, 129-1 Конституції України, ст.ст. 1-16, 1212, 1215 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1-18, 76-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 274-279, 289, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «ІНФОРМ-РЕСУРСИ», про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «ІНФОРМ-РЕСУРСИ» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти в сумі 15 096 грн.

Стягнути з Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «ІНФОРМ-РЕСУРСИ» на користь ОСОБА_1 , 704,80 грн. витрат з оплати судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 паспорт НОМЕР_3 .

Відповідач: Державне підприємство Міністерства внутрішніх справ України

«ІНФОРМ-РЕСУРСИ», м. Київ, пр. Військовий, 8, код 32248749.

Суддя О.М.Соколов