Справа № 462/6923/18 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/811/2870/18 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Струс Л.Б.,

секретар: Бадівська О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова в складі судді Румілової Н.М. від 05 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Залізничний відділ ДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області - головний державний виконавець Залізничного ДВС Пазиняк Г.Я., ПАТ «Укрсиббанк», ДП «Сетам» про визнання майна сумісною власністю, визнання права власності на частку майна, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 05 листопада 2018 року відмовлено у відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Залізничний відділ ДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області - головний державний виконавець Залізничного ДВС Пазиняк Г.Я., ПАТ «Укрсиббанк», ДП «Сетам» про визнання майна сумісною власністю, визнання права власності на частку майна.

Вказану ухвалу оскаржила ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та направити дану справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вважає ухвалу необґрунтованою, оскільки при постановленні такої судом неповно встановлені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Зазначає, що з судового рішення від 08.06.2018 року у справі №462/4100/17 вбачається, що предметом позову були вимоги про визнання права спільної сумісної власності та виділення у власність 2/3 частки, зняття арешту з майна та стягнення компенсації з позивача. Однак цим же судовим рішенням не було спростовано того факту, що майно є спільною сумісною власністю та вимога про визнання майна спільною сумісною власністю взагалі упущена судом та не була вирішена. Також, не досліджено тієї обставини, що порука позивача була припинена рішенням Апеляційного суду Львівської області від 19.10.2015 року у справі №462/8380/14, а підставою для відмови у виділенні частки 2/3 з майна була недоведеність, не надано позивачем належних доказів в підтвердження дійсної вартості майна та не внесення позивачем на депозит суду компенсації вартості частки в майні відповідача. Вказує на те, що у вказаній справі позивач просить визнати спільне майно об'єктом спільної сумісної власності та визнати право власності на Ѕ частку в майні. Тобто дана вимога не є тотожною з вимогою про виділення у власність 2/3 частки зі спільного майна у справі №462/4100/17, оскільки вимога у даній справі передбачає саме визначення ідеальної частки в майні на відміну від виділення в натурі із спільної власності.

В судове засідання учасники справи (їх представники) не з'явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників),зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також те, що сторонами висловлено позиції по суті предмету перегляду у апеляційній скарзі, відзиві на неї АТ «Укрсиббанк» та відповіді на відзив ОСОБА_2, крім цього у відповіді на відзив ОСОБА_2 просить розгляд справи проводити без її участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів позовної заяви, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу АТ «Укрсиббанк» та відповіді на відзив, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на п.2 ч.1 ст. 186 ЦПК України та відмовляючи у відкритті провадження у справі, - виходив з того, що позивач долучив у якості доказів рішення Залізничного районного суду м.Львова від 8 червня 2018 року, з якого вбачається що на розгляді суду перебував позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи головний державний виконавець Залізничного ДВС Пазиняк Г.Я., ПАТ «Укрсиббанк», про визнання автомобіля MERSEDES-BENZ, 1988 р.в, номерний знак НОМЕР_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та визнання права власності на 2/3 частки зазначеного автомобіля, зняття арешту на майно стягнення компенсації за частку у майні. У задоволенні позову відмовлено. Рішення набрало законної сили 19.07.2018р. Суд вважав, що слід відмовити у відкритті провадження по справі, оскільки рішення про спір між тими самими сторонами та про той самий предмет спору і з тих самих підстав набрало законної сили.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають.

Позивач ОСОБА_2 1.11.2018р. звернулась в суд з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3, треті особи Залізничний відділ ДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області - головний державний виконавець Залізничного ДВС Пазиняк Г.Я., ПАТ «Укрсиббанк», ДП «Сетам», у якій просила визнати транспортний засіб марки MERSEDES-BENZ, 1988 р.в., модель - 209D; тип - загальний легковий пасажирський - В; номер шасі (кузова) - НОМЕР_2; номерний знак НОМЕР_1, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2; визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частки транспортного засобу марки MERSEDES-BENZ, 1988 р.в., модель - 209D; тип - загальний легковий пасажирський - В; номер шасі (кузова) - НОМЕР_2; номерний знак НОМЕР_1.

У відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами;

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішені по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Позови вважаються тотожними тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави. У випадку зміни хоча б одного з цих елементів, позови не можна вважати тотожними, що позбавляє суд права закрити провадження у справі чи відмовляти у відкритті провадження у справі.

Також, із змісту правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України у справі №6-1133цс15 від 21 жовтня 2015 року, що прийнята в порядку п.2 ч.1 ст. 355 ЦПК України та у якій йдеться про схожі правовідносини, вбачається таке: згідно з пунктом 2 частини першої статті 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо є таке, що набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

З матеріалів справи вбачається, що судом не було з'ясовано, який спір був розглянутий і чи такий дійсно був розглянутий між тими самими сторонами, з приводу того самого предмету та з тих самих підстав, оскільки судом справа №462/4100/17 не витребовувалась, оглянута не була та в матеріалах справи відсутня навіть належна копія судового рішення у такій справі, натомість міститься копія де учасники справи знеособлені (не ідентифіковані).

Крім цього, якщо навіть припустити, що наявна в матеріалах справи копія рішення дійсно стосується сторін даного спору, суду слід звернути увагу при новому розгляді справи на предмет позову, який є частково відмінним від заявленого у справі №462/4100/17, з'ясувати підстави заявлення обох позовів та, зокрема, питання тотожності таких, а також з'ясувати чи таким рішенням вирішені усі заявлені позовні вимоги. Крім цього, суду слід з'ясувати інші питання, які матимуть значення та вирішити питання про відкриття провадження у справі.

Тому оскаржувану ухвалу, як таку, що постановлена передчасно, без з'ясування обставин, що мають значення та без чіткого дотримання вимог закону слід скасуватиз направленням справи для вирішення питання про відкриття провадження у справі до суду першої інстанції, що повинне бути вирішене з суворим дотриманням вимог процесуального закону та з'ясування обставин, про які, зокрема, йшлося вище.

Вказаним доводи апеляційної скарги слід визнати підставними та саму скаргу - задовольнити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 05 листопада 2018 року - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Залізничний відділ ДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області - головний державний виконавець Залізничного ДВС Пазиняк Г.Я., ПАТ «Укрсиббанк», ДП «Сетам» про визнання майна сумісною власністю, визнання права власності на частку майна - направити до Залізничного районного суду м. Львова для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 26.02.2019 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

Л.Б. Струс