Постанова

Іменем України

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 644/4083/16-ц

провадження № 61-29525св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - Харківська міська рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Харківської області, у складі колегії суддів: Кругової С. С., Піддубного Р. М., Пилипчук Н. П., від 14 серпня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності на майно у порядку спадкування за заповітом.

Позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що його дід, ОСОБА_4, з 1999 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 У 2008 році їх шлюб було розірвано, проте ОСОБА_5 та ОСОБА_4 продовжували проживати разом як подружжя. Після смерті ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 року, ОСОБА_4, як спадкоємець четвертої черги (спадкоємці першої-третьої черги відсутні), звернувся до Четвертої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, через відсутність рішення суду, яке встановлює факт його проживання однією сім'єю з ОСОБА_5 на час її смерті понад 5 років, у зв'язку з чим ОСОБА_4 звернувся до суду з відповідною заявою і провадження по справі було відкрито, проте ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 року помер, а провадження у справі було закрито. За життя ОСОБА_4 склав заповіт на користь ОСОБА_2, але оформити свої спадкові права він не може, через відсутність реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_4

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2 просив суд встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 року, разом із ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року, понад п'ять років до часу смерті спадкодавця ОСОБА_5 (з 27 грудня 2000 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 року) у квартирі АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на вказану квартиру у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, у складі судді Бугери О. В., від 29 вересня 2016 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року, разом із ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року, понад 5 років до часу смерті спадкодавця ОСОБА_5, а саме з ІНФОРМАЦІЯ_7 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 року, у квартирі за адресою АДРЕСА_2. Визнано право власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1, у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, щопісля смерті ОСОБА_5 спадщину у порядку спадкування за законом прийняв ОСОБА_4, а ОСОБА_2 прийняв спадщину у виді спірної квартири після смерті ОСОБА_4, однак позбавлений можливості реалізувати свої права у встановленому законом порядку.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

24 травня 2017 року рішення суду першої інстанції оскаржено Харківською міською радою, яка не приймала участі у справі.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 14 серпня 2017 року скасовано рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2016 року та ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції не з'ясував усіх обставин, що мають значення для справи, не залучив до участі у справі Харківську міську раду і постановив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права.Розгляд справи за відсутності осіб, що беруть участь у справі, є порушенням основних засад судочинства, встановлених статтею 129 Конституції України, оскільки він позбавляє таких осіб реальної можливості здійснювати право захисту своїх прав, а суд - можливості повного та всебічного дослідження обставин справи на засадах змагальності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2017 року ОСОБА_2 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Апеляційного суду Харківської області від 14 серпня 2017 рокута залишити в силі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2016 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що апеляційним судом повно і всебічно не з'ясовано обставини справи, при вирішенні спору по суті не враховано, що незалучення до участі у справі Харківської міської ради не впливає на правильність висновків місцевого суду.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

07 лютого 2019 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності на майно у порядку спадкування за заповітом, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 14 серпня 2017 року призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Відзивів на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

27 серпня 1999 року ОСОБА_4 зареєстрував шлюб із ОСОБА_5, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського райвиконкому м. Харкова видано свідоцтво про одруження № НОМЕР_1 від 27 серпня 1999 року (а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 від 30 січня 2008 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвано (а.с. 10).

Відповідно до інформації комунального підприємства «Жилкомсервіс» № 6581/2/0705 від 04 квітня 2016 року у квартирі АДРЕСА_1 з 2000 року були зареєстровані та постійно проживали ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Допитані судом першої інстанції у судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили суду ті обставини, що після одруження ОСОБА_5 та ОСОБА_4 проживали разом і вели спільне господарство. Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було розірвано через релігійні переконання та факт розірвання шлюбу нічого в їх сумісному житті не змінив.

Встановлено, що всі витрати, пов'язані з похованням померлої ОСОБА_5, були понесені ОСОБА_4

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 05 травня 1998 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_5 (а.с. 5).

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року (а.с. 13).

Спадщиною, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5, є квартира АДРЕСА_1, яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло.

Відповідно до листа Четвертої Харківської державної нотаріальної контори № 3609/02-14 від 13 липня 2016 року у шестимісячний строк після смерті ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини за законом до нотаріальної контори звернувся ОСОБА_4 Була заведена спадкова справа № 1020/2013. Інших заяв про прийняття або про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не надходило, свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалося. Заповіт від імені померлої не посвідчувався (а.с. 54).

ОСОБА_4 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру у зв'язку з відсутністю підтвердження факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як 5 років до відкриття спадщини.

Для встановлення зазначеного факту та визнання права власності на спірну квартиру ОСОБА_4 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова із позовною заявою про визнання права власності у порядку спадкування (справа № 644/9984/15-ц), провадження по справі було відкрито 07 жовтня 2015 року (а.с. 17). 04 грудня 2015 року провадження у справі № 644/9984/15-ц було закрито у зв'язку зі смертю ОСОБА_4 (а.с. 16).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 від 05 листопада 2015 року (а.с. 14).

Відповідно до листа Четвертої Харківської Державної нотаріальної контори № 3608/02-14 від 13 липня 2016 року у шестимісячний строк після смерті ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини за законом до нотаріальної контори звернувся ОСОБА_2 Була заведена спадкова справа № 48/2016, інших заяв не надходило, свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалося. Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 44441770 від 13 липня 2016 року був посвідчений заповіт від імені померлого, зареєстрований у реєстрі № 2462 (а.с. 57).

Відповідно до заповіту, зареєстрованого у реєстрі за № 2462, ОСОБА_4 все належне йому майно, де б таке не знаходилось, та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде йому належати на день його смерті та на що він буде мати право за законом, заповів своєму онукові ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.15).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

Відповідно до положень статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно частини першої статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За правилами статті 1269 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, у разі якщо він подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до правил частини першої статті 292 ЦПК України, 2004 року, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

У травні 2017 року Харківською міською радою було подано апеляційну скаргу на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2016 року, з посиланням на те, що її не було залучено до участі у справі, однак рішенням місцевого суду було вирішено питання про права та обов'язки заявника, з огляду на те, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2016 року у справі № 644/2379/16-ц було задоволено заяву Харківської міської ради про визнання спадщини відумерлою та передачу майна до комунальної власності. Визнано відумерлою спадщиною квартиру АДРЕСА_3, яка належала на праві власності ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 року. Передано відумерлу спадщину у комунальну власність територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради Харківської області.

Згідно частини третьої статі 10 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи апеляційну скаргу Харківської міської ради, суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що рішення у справі № 644/2379/16-ц було ухвалено пізніше ніж рішення, що було предметом апеляційного перегляду у цій справі.

Разом з тим, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2016 року у справі № 644/2379/16-ц було скасовано Апеляційним судом Харківської області 08 червня 2017 року, тобто на день ухвалення оскарженого судового рішення (14 серпня 2017 року), рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2016 року не існувало.

Апеляційний суд, ухвалюючи нове рішення у справі, вищевказаного не врахував.

На момент перегляду справи у касаційному порядку рішення Апеляційного суду Харківської області від 08 червня 2017 року у справі № 644/2379/16-ц скасовано постановою Верховного Суду від 05 грудня 2018 року, а заяву Харківської міської ради, заінтересована особа - управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, про визнання спадщини відумерлою та передачу майна у комунальну власність залишено без розгляду.

За таких обставин рішення апеляційного суду про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, як спадкоємця за заповітом, заявлених до іншого спадкоємця за законом, не може вважатись таким, що відповідає вищенаведеним нормам матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції виконав вимоги статті 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі. Доводи Харківської міської ради, висловлені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

Встановивши, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у період з 27 грудня 2000 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 року проживали однією сім'єю та враховуючи, що позивачем доведено, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 (який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5.), спадщину прийняв у передбачений законом термін, відповідачем визнано позовні вимоги заявника, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, місцевий суд дійшов вірного висновку, що за позивачем підлягає визнанню право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Однак, цивільним процесуальним законодавством не передбачено можливості встановлення судом у резолютивній частині рішення юридичного факту відносно померлих осіб за заявою спадкоємця, окрім встановлення юридичного факту родинних відносин (стаття 256 ЦПК України, 2004 року), оскільки в силу статей 26, 28, 29, 30 ЦПК України, 2004 року, померлі особи не мають цивільної процесуальної правосуб'єктності і не можуть бути сторонами у справі. Разом з тим, встановлення такого юридичного факту є необхідним для вирішення позову ОСОБА_2, проте ці обставини доводяться, встановлюються і зазначаються судом у мотивувальній частині судового рішення, що районним судом і було вчинено. Тому з резолютивної частини рішення суду першої інстанції зазначене необхідно виключити.

У відповідності до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи те, що під час розгляду справи місцевий суд повно встановив обставини справи, однак неправильно застосував вищенаведені норми права, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом виключення із резолютивної частини абзацу другого щодо встановлення юридичного факту проживання однією сім'єю ОСОБА_4 разом із ОСОБА_5 у період з 27 грудня 2000 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 року у спірній квартирі.

Керуючись статтями 402, 409, 412, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Харківської області від 14 серпня 2017 року скасувати.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2016 року змінити шляхом виключення з резолютивної частини судового рішення абзацу другого.

У іншій частині рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта