ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/3782/19
Провадження № 22-ц/4820/1922/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Костенка А.М., Ярмолюка О.І.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 серпня 2019 року (суддя Козак О.В.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з жовтня 2014 року по 25.06.2018 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Від спільного проживання сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з матір`ю та повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач на утримання дитини допомоги не надає.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд стягувати з ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 6000 грн. з урахуванням індексації, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту звернення до суду до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 серпня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1000 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08.02.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 128,06 грн. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що згідно із ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач є батьком малолітньої дитини, має мінливий та нерегулярний дохід, дитина проживає з матір`ю. Врахувавши стан здоров`я та матеріальний стан як дитини так і відповідача, дійшов висновку щодо стягнення на утримання дитини аліментів у розмірі 1000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивувала тим, що ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції дійшов помилкового висновку що розмір встановлених ним аліментів є достатнім для забезпечення належного рівня життя малолітньої дитини. Водночас суд не врахував, що для забезпечення нормальної життєдіяльності та розвитку дитина потребує значних фінансових витрат, при цьому, відповідач є здоровою особою, працездатного віку, працює водієм та здійснює підприємницьку діяльність, часто їздить за межі України, інших дітей або непрацездатних батьків на його утриманні не має, а тому має можливість сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі. Разом з тим, вказувала що вона не може довести розмір доходів відповідача, оскільки він звільнився з попереднього місця роботи та працює не офіційно, крім того їй відомо, що ОСОБА_2 приховує, що йому належать транспортні засоби, оскільки такі зареєстровані на інших осіб. Також вказувала, що суд не взяв до уваги, що на час звернення з позовом вона не працювала, оскільки знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років. Вважає, що визначаючи розмір аліментів, суд може не обмежуватися розміром заробітку платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його дохід і щодо яких платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає. Вказував, що у апеляційній скарзі ОСОБА_1 не навела доказів, які б спростовували висновок суду першої інстанції. Разом з тим зазначав, що він не здійснює підприємницької діяльності та не отримує інших неофіційних доходів, крім того, після звільнення з роботи у ФОП ОСОБА_6 він знаходиться в пошуках нової роботи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини.

ОСОБА_3 проживає разом з мамою та знаходиться на її утриманні. Батько дитини не виконує свої зобов`язання по її утриманню, проживає окремо.

Згідно наказу №2-к від 13.03.2019 року ФОП ОСОБА_6 , ОСОБА_2 звільнено з роботи з 13.03.2019 року за власним бажанням.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються письмовими доказами у справі.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

Прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року встановлено у розмірі 1626 грн. з подальшим його зростанням: з 1 липня - 1699 грн., з 1 грудня - 1779 грн. (п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік»).

Відповідно до частини 1 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розглядаючи спір, суд правильно врахував задовільний стан здоров`я дитини та відповідача, матеріальний стан платника аліментів, який інших дітей та непрацездатних осіб на своєму утриманні не має, офіційно не працює, має нерегулярні мінливі доходи та рівність прав та обов`язків батьків по утриманню своєї малолітньої дитини.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення із відповідача аліментів на утримання малолітньої доньки у розмірі 1000 грн., розмір яких є не меншим 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що виходячи з способу життя та витрат відповідача, він може сплачувати аліменти в розмірі достатньому для забезпечення потреб дитини, її гармонійного розвитку, є необґрунтованими.

Згідно з ч.1, ч.5 і ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не надала належних і допустимих доказів про доходи відповідача, які б підтверджували його спроможність сплачувати щомісячно аліменти на її утримання в більшому розмірі ніж визначено судом першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Т.О. Янчук

А.М. Костенко

О.І. Ярмолюк