Справа № 286/3456/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Гришковець А. Л.

з секретарем Турбал В. І.,

з участю представників

відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Овручі справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою і просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 11.03.2014 в сумі 12923 грн. 69 коп., із них: 159 грн. 90 коп. заборгованості за кредитом, 8672 грн. 19 коп. заборгованості по процентах за користування кредитом, 3000 грн. 00 коп. заборгованості по комісії за користування кредитом та пені; 1091 грн. 60 коп. штрафи та судовий збір в сумі 1600 грн. 00 коп., мотивуючи тим, що 11.03.2014 відповідачеві по кредитному договору без номера від 11.03.2014 було видано кредит в розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік.

Одночасно Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невідємних частин договору.

При порушенні строків платежу по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Взяті на себе зобовязання відповідач не виконує і тому заборгованість по кредиту станом на 28.08.2017 становить вищевказану суму.

Представник позивача в судове засідання не з»явився, але надав клопотання про розгляд справи у відсутності позивача. Позовні вимоги підтримав.

Представники відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечують.

Вислухавши пояснення представників відповідача та дослідивши письмові докази в справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 526 ЦПК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Копія заяви відповідача без номера від 11.03.2014 (а.с. 5) (з посиланням, що підписана заява 11.03.2014 разом з «Памяткою клієнта», «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві; посилання в заяві ОСОБА_3 на «Правила користування платіжною карткою», про що зазначає банк в позовній заяві, відсутні) свідчить, що відповідач звернувся із заявою про оформлення кредитного продукту платіжної карти «Універсальна» із зазначенням бажаного кредитного ліміту у сумі 1000 грн..

Згідно п.1.1.3.2.3 Умов передбачено право банку проводити зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менше, ніж за сім днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно п.1.1.3.1.9 цього договору.

Відповідно ж до п.1.1.3.1.9 цього договору банк зобовязаний не рідше одного разу в місяць способом, зазначеним в заяві, надавати клієнту виписки про стан картрахунку та про проведені за минулий місяць операції по картрахунках.

Суд звертає увагу, що наданий банком витяг з вищевказаних «Умов та Правил надання банківських послуг» (а.с.7-30) не містять підпису відповідача, реквізитів, відсутня дата їх складання, а також жодна ідентифікуюча ознака на предмет їх невід'ємності від заяви позичальника від 11.03.2014. Доказів того, що саме вказані Умови та Правила надання банківських послуг надавалися відповідачу, коли він підписував 11.03.2014 заяву позичальника, матеріали цивільної справи не містять.

Водночас, позивачем не надано інформації щодо видачі відповідачу платіжної картки за вказаною заявою та терміну її дії.

Тобто, у справі відсутні належні докази, які б вказували на отримання відповідачем картки, про строк дії картки, яку видав позивач відповідачу, про розмір затвердженого кредитного ліміту, строк дії договору та взагалі вид платіжного продукту, який надається відповідачем.

Досліджуючи наданий банком розрахунок суми забогованості, суд дійшов висновку, що він суперечить умовам договору та не узгоджується з вимогами законодавства, оскільки нарахування банком відсотків в даному випадку здійснювалось на тіло кредиту та відсотки. Вказану обставину було встановлено і при розгляді апеляційним судом Житомирської області цивільної справи за аналогічним позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» №286/352/17 ( рішення від 10.07.2017, яке набрало законної сили), про що свідчать дані з Єдиного державного реєстру, і відповідно вказана обставина є загальновідомою.

Відповідно до положень ч.4 ст.1056-1 ЦК України кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка.

Матеріали справи свідчать, що з 1 вересня 2014 року банком була збільшена відсоткова ставка із 30% до 34,80 % річних, а з 01.04.2015 із 34,80%до 43,20%. Проте, докази належного повідомлення боржника про зміну відсоткової стави, суду не надані.

Таким чином, заборгованість зі сплати відсотків станом на 28.08.2017, становить, виходячи із відсоткової ставки за рік у період з 31.03.2014 по 28.08.2017 в розмірі 30%: (159,90х30%х3)+(159,90х30%:12х5)+(159,90х30%:360х28)=(143,91+19,99+3,73)=167,63 грн..

Також банк просить одночасно стягнути пеню та штраф, не враховуючи при цьому, що цивільно-правова відповідальність - це покладання на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладання на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Банк не врахував вищевикладеного та не звернув увагу, що за умовами даного кредитного договору штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 22.10.2018, яке набрало законної сили 21.11.2018, ОСОБА_3, тобто відповідача, визнано недієздатним з 29.08.2013 і призначено його опікуном ОСОБА_2 (а.с.66-67).

Згідно з ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 226 ЦК України опікун може схвалити дрібний побутовий правочин, вчинений недієздатною фізичною особою, у порядку, встановленому ст. 221 цього Кодексу. У разі відсутності такого схвалення, цей правочин та інші правочини, які вчинені недієздатною фізичною особою, є нікчемними.

В ч.1 ст. 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

В ч. 4 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 №9 Пленум Верховного Суду України розяснив, що судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219,частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Відповідач під час укладення 11.03.2014 кредитного договору з ПАТ КБ «Приватбанк» (підписання заяви після лікування в госпітальній ВЛК психоневрологічного профілю ГВМКЦ «ГВКГ» МО України з приводу, в тому числі і параноїдної шизофренії, повязаної з проходженням військової служби) був недієздатним і даний правочин не є дрібним побутовим, до того ж, він не був схвалений його опікуном, який в судовому засіданні пояснив, що він згоди на надання кредиту сину, який визнаний судом недієздатним, не надавав. З банком він вирішував питання його закриття після надходження повідомлень в 2014 році. Працівник банку, де він сплачував другий платіж, йому повідомила на той час, що кредит погашено повністю і закрито. З того часу, це було в 2014 році, ніяких повідомлень, вимог банку щодо наявності заборгованості не надходило.

Пояснення опікуна відповідають даним, наведеним в розрахунку банку, згідно якого погашення відбувалося двічі: 20.06.2014 та 30.09.2014 і загальна сума погашення за наданим кредитом склала 826 грн. 00 коп., що вбачається з даних розрахунку.

Будь- яких доказів використання кредитного продукту після вказаної дати суду не надано.

За приписами ст. 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Таким чином, аналізуючи та оцінюючи правовідносини, що склалися; норми права, що їх регулюють; всі докази в їх сукупності, та виходячи із відповідності установлених судом вищевказаних обставин одному з основних завдань цивільного судочинства, регламентованому статтею 2 ЦПК України - справедливому розгляду і вирішенню цивільних справ, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, суд приходить до переконання про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1600 грн.00 коп. в доход держави.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 245, 263-265, 268, підпунктом 15.5 пункту 15 ч.1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити за безпідставністю.

На рішення суду до Житомирського апеляційного суду через Овруцький районний суд Житомирської області може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: ОСОБА_4 Повне рішення виготовлено 26.02.2019.