Справа № 165/2839/17 Головуючий у 1 інстанції: Ушаков М.М.
Провадження № 22-ц/802/166/19 Категорія: 48 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Грушицького А.І., Матвійчук Л. В.,

з участю:

секретаря судового засідання -Губарик К. А.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Виконавчий комітет Володимир-Волинської міської ради як орган опіки та піклування, про визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 23 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась в суд із даним позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, виконавчий комітет Нововолинської міської ради як орган опіки та піклування, мотивуючи тим, що сторони з 05.03.2015 року по 23.05.2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі. У них народилася спільна дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 27 липня 2017 року вирішено стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки в твердій грошовій сумі 800 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що разом з дочкою ОСОБА_5 та сином від попереднього шлюбу ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживають у АДРЕСА_2. Позивач зазначає, що протягом тривалого часу у них з відповідачем триває спір щодо способу його участі у вихованні дочки ОСОБА_5, а саме періодичності та місця їх побачень, оскільки відповідач часто та у незручний для її сім'ї час відвідував дочку.

Також посилається на те, що необхідність звернення із даним позовом до суду у неї виникла перш за все для забезпечення прав та інтересів обох її дітей, як спільної дитини із відповідачем ОСОБА_5, так і її сина від попереднього шлюбу ОСОБА_7. Позивач зазначає, що не чинить відповідачу перешкоди в участі у вихованні їхньої спільної доньки, однак їхні зустрічі відбуваються переважно за місцем її проживання із ОСОБА_5 та ОСОБА_7. Позивач зазначає, що відповідач неприязно ставиться як до неї, так і до її старшого сина, а як наслідок, коли він приїжджає до них додому, особливо у нетверезому стані, влаштовує сварки, безпричинно кричить на ОСОБА_7, ображає та принижує його людську гідність. Позивач вважає, що її семирічному сину ОСОБА_7 важко зрозуміти такі відносини між дорослими людьми, тому кожного разу такий візит відповідача до їхнього дому призводить до психологічного стресу її сина, на відновлення його правильного сприйняття оточуючого світу завжди потрібний певний проміжок часу, тому позивач побоюється, щоб візити відповідача безпосередньо не стали причиною психологічної травми для дитини. Крім того, позивач вказує, що з приводу протиправної поведінки відповідача зверталась до правоохоронних органів, проте кожного разу із останнім проводились лише профілактичні бесіди.

Для вирішення спору щодо часу та місця побачення батька з дочкою ОСОБА_5 вона зверталась до комісії з захисту прав дитини при виконкомі Володимир-Волинської міської ради. За результатами її звернення, враховуючи безпричинне нез'явлення батька дитини на засідання комісії, їй 12.05.2017 року було рекомендовано для вирішення даного питання звернутися до суду.

На підставі наведеного позивач в інтересах їхньої спільної із відповідачем дочки ОСОБА_5, та її старшого сина ОСОБА_7 змушена звернутись до суду із позовом про визначення способу участі відповідача ОСОБА_3 у вихованні дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме - періодичні побачення з можливістю спільного відпочинку за місцем проживання батька, без присутності матері: кожного вівторка та кожного четверга з 14.00 год. до 16.00 год.; кожної суботи з 09.00 год. до 20.00 год., та просила судові витрати стягнути з відповідача в її користь.

В уточненій заяві від 26.09.2018 року ОСОБА_1 просила визначити спосіб участі відповідача ОСОБА_3 у вихованні дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме - періодичні побачення з можливістю спільного відпочинку за місцем проживання батька, без присутності матері: кожного понеділка та кожної середи з 17.00 год. до 20.00 год.; кожну п'ятницю з 17.00 год. до 20.00 год. кожної суботи.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 23 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Визначено спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме порядок періодичних побачень з можливістю спільного відпочинку за місцем проживання батька, без присутності матері ОСОБА_1 у наступні дні та години: щотижня кожного понеділка та кожної середи з 17.00 год. до 20.00 год.; щотижня з 17.00 год. кожної п'ятниці до 20.00 год. кожної суботи; щорічно у літній період (червень-серпень) протягом не більше ніж 14 календарних днів підряд з обов'язковим за 15 календарних днів попередженням ОСОБА_1 про місце проведення такого відпочинку та дозвілля, а також кола осіб, з якими такий відпочинок та дозвілля буде проводитись; день народження ОСОБА_3 та дні народження близьких родичів ОСОБА_3 - за попереднім повідомленням не менше ніж за три календарних дні ОСОБА_3 ОСОБА_1 про місце та час такого святкування, але не пізніше ніж до 20:00 год. такого дня. Зобов'язано ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_3 брати участь у вихованні дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та завчасно попереджати про можливість та причини зміни у визначеному порядку зустрічей. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 640 грн. судового збору, сплаченого при поданні позову.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд, задовольняючи частково позовну заяву, не перевірив її підставності та законодавчої обгрунтованості, адже спосіб захисту, обраний позивачем із посиланням на норми ст. 159 СК України, не передбачений законом, а тому не може застосовуватися у даному випадку. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким провадження у справі закрити.

У відзивах на апеляційну скаргу відповідача виконавчий комітет Володимир-Волинської міської ради та ОСОБА_1 зазначили, що вважають доводи апеляційної скарги безпідставними, просять відмовити ОСОБА_3 у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

У силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, їх представників, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування батька з дочкою, беручи до уваги матеріальні та побутові умови сторін, ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, стан їх здоров'я і стан здоров'я дітей, їх вік, взяв до уваги, що обоє батьків мають рівні права щодо спілкування з дитиною та участі у її вихованні незалежно від того, з ким вони проживають. При цьому суд зазначив, що враховує інтереси дітей, як старшого сина позивача ОСОБА_7, так і спільної дочки сторін у справі ОСОБА_5, а також інтереси відповідача та позивача, і встановив графік зустрічей, який, на думку суду, не порушуватиме режиму дня та навчання дочки, не відриватиме її від нормального, звичайного для дитини середовища.

Проте з висновком суду колегія суддів погодитись не може, оскільки такого висновку суд першої інстанції дійшов помилково з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Однак, у повній мірі таким вимогам закону судове рішення не відповідає, з огляду на таке.

Судом встановлено, що рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 травня 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, зареєстрований 05 березня 2015 року, розірвано (а.с.9).

За час спільного проживання як подружжя в позивача ОСОБА_1 спільно з відповідачем ОСОБА_3 народилась дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Із свідоцтв про народження вбачається, що у позивача ОСОБА_1 є двоє неповнолітніх дітей: дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8,13).

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 27 липня 2017 року вирішено стягувати з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини, дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 800,00 грн. щомісячно, починаючи з 03.07.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Із копії витягу з протоколу №4-17 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Володимир-Волинської міської ради від 11.04.2017 року вбачається, що у цей день на засіданні комісії заслухали заяву ОСОБА_1 про призначення днів та годин зустрічей ОСОБА_3 з малолітньою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та вирішили запросити на чергове засідання батька дитини, який у телефонному режимі був запрошений на засідання комісії але повідомив, що не вважає за потрібне приходити на комісію, оскільки ще не розлучений із ОСОБА_1, тому розгляд даного питання було перенесено на чергове засідання (а.с.12).

Із копії витягу з протоколу №5-17 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Володимир-Волинської міської ради від 12.05.2017 року вбачається, що на засідання комісії батько малолітньої ОСОБА_5 ОСОБА_3 не з'явився повторно, тому комісія вирішила рекомендувати ОСОБА_1 з даного питання звернутись до суду (а.с.11).

Зі змісту копії довідки про зареєстрованих та заборгованість за надані житлово-комунальні послуги №5042 від 22.11.2017 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 разом із дітьми: сином ОСОБА_7. та дочкою ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.14).

Як вбачається з адресної довідки УДМС України у Волинській області, відповідач ОСОБА_3 зареєстрований з 19 вересня 2003 року у АДРЕСА_1 (а.с.28).

За змістом статті 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 151 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Частиною 1 статті 152 СК України передбачено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Згідно із ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до норм ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Положеннями статті 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов'язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

Статтею 158 СК України також визначено порядок вирішення органом опіки та піклування спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Так, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Разом з тим, згідно із частинами першою, другою статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору.

У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним.

Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Таким чином, виходячи з аналізу зазначених норм СК України, слід дійти висновку, що вони направлені на вирішення питання участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї і кому чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиною, оскільки той із батьків, з ким проживає дитина, має можливість постійного спілкування з нею і його права саме щодо вільного спілкування і виховання не порушено.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За приписами ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як визначено ст.ст. 77, 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто обставин, що підтверджують заявлені вимоги. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, оскільки порушення права на спілкування є одним з найбільш значимих особистих немайнових прав фізичної особи, то ст. 159 СК встановлює судовий захист прав того з батьків, хто проживає окремо. Позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншому у здійсненні ним свого права.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ст. 16 ч. 2 ЦК України). В усякому разі, обираючи спосіб захисту цивільного права чи інтересу особа повинна виходити з того, чи буде такий спосіб ефективним, чи призведе він у разі реалізації до реального захисту, поновлення права.

Виходячи з положення ст. 16 ЦК України відносно застосованого способу захисту прав позивача не можна визнати законним, оскільки спірні правовідносини врегульовано ст.ст. 157-159 СК України та в даному випадку права позивача жодним чином не порушуються.

Покликання ОСОБА_1 на необхідність врегулювання даного спору вказаним способом, а саме шляхом визначення способу участі відповідача ОСОБА_3 у вихованні дитини ОСОБА_5, через протиправну поведінку відповідача відносно неї та її сина від першого шлюбу, не є тією правовою підставою для звернення в суд за захистом її прав та прав її дітей. В даному випадку позивач не позбавлена права на захист іншими правовими методами, зокрема і шляхом звернення до правоохоронних органів та суду, у спосіб, визначений законом.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції наведене вище помилково враховано не було, доводи апеляційної скарги слід взяти до уваги, оскаржуване судове рішення не ґрунтується на вимогах закону, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення - про відмову в задоволенні позовних вимог.

З огляду на вимоги ст. 141 ЦПК України з позивача слід стягнути понесені відповідачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 960 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 379, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 23 жовтня 2018 року в даній справі скасувати і ухвалити нове судове рішення.

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Виконавчий комітет Володимир-Волинської міської ради як орган опіки та піклування, про визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 понесені ним судові витрати за подання апеляційної скарги в сумі 960 (дев'ятсот шістдесят) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді