ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9311/18 Номер провадження 22-ц/814/2429/19Головуючий у 1-й інстанції Материнко М.О. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - судді - Одринської ТВ.,

суддів: Карпушина Г.Л., Пікуля В.П.

за участю секретаря судових засідань - Ряднини І.В.

за участю учасників справи - представника ОСОБА_1 -адвоката Курила В.О., представника ОСОБА_2 - адвоката Любченка О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в залі суду у м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 яка діє в власних інтересах та інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Виконавчого комітету Полтавської міської ради, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою для обслуговування будинку

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 липня 2019 року

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року позивач звернулася до суду з позовом в своїх інтересах та інтересах своєї неповнолітньої дочки до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою для обслуговування квартири АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання відповідача знести паркан довжиною 1 (один) метр від виступної конструкції стіни, належної їй квартири. В обґрунтування позовних вимог вказано, що їй разом із дітьми на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира № 4, відповідачу квартира № 8 у багатоквартирному будинку , який є предметом спору. Відповідач без отримання передбаченого законом дозволу, побудував на земельній ділянці, що перебуває у комунальній власності, паркан, який прилягає до стінки її квартири, чим перешкоджає їй у доступі (проходу) до стіни будинку з метою обладнання необхідних інженерно-технічних заходів для запобігання стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів. Позивач, посилаючись на норми ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.06.1996 р., вказувала, що земельна ділянка, розміром не менше 1 метру від найбільшої виступної конструкції багатоквартирного будинку (стіни будинку) є земельною ділянкою для обслуговування цього будинку, а тому прохала зобов`язати відповідача знести самовільно збудований паркан довжиною 1 (один) метр від виступної конструкції стіни її квартири.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 11 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 яка діє в власних інтересах та інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Виконавчого комітету Полтавської міської ради, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою для обслуговування будинку - задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 знести цегляну огорожу на бутовому цоколі від виступної конструкції стіни квартири АДРЕСА_1 за рахунок ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 352 , 40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на підготовку експертного висновку, здійсненого за замовленням позивача, у розмірі 900,00 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що будівництво цегляної огорожі, якою фактично володіє, користується та розпоряджається у власних інтересах відповідач, збудована без належної дозвільної документації та порушує права співвласників багатоквартирного будинку на користування прибудинковою земельною ділянкою, а тому така огорожа підлягає знесенню на підставі положень статті 376 ЦК України. Крім того, враховано, що визначаючи спосіб захисту, позивач помилково посилалась на порушення норм користування земельною ділянкою садибної забудови, а не багатоквартирного будинку, прибудинкова територія якого призначена для обслуговування всього будинку та знаходиться у спільному користуванні всіх співвласників, як встановлено під час розгляду справи.

Не погодившись із вказаним рішенням відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що судом безпідставно не враховано, що в матеріалах справи будь - яка містобудівна та землевпорядна документація на спірну прибудинкову територію відсутня, тому співвласники багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , за відсутності належно оформленої документації, не набули права користування даною земельною ділянкою. Крім того, вказаний спір, вже був предметом судового розгляду, за яким позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог. Будь яких приписів про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил компетентними органами йому не вносилося. Крім того, вважає, що судом допущено процесуальне порушення, оскільки суд обґрунтував своє рішення іншими нормами права, ніж ті, якими позивач обгрунтвувала позовні вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що частково задовольняючи позовні вимоги, суд дійшов вірного висновку про те, що право власності чи користування виникає лише з моменту державної реєстрації цих прав. Спірна земельна ділянка є прибудинковою територією, не перебуває у власності чи користуванні співвласників будинку, тому самовільне встановлення відповідачем паркану перешкоджає іншим співвласникам вільно користуватися прибудинковою територією.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, пояснення учасників справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі договору міни від 29.04.2011 року, посвідченим державним нотаріусом Першої Полтавської державної нотаріальної контори Дробітько В.В, позивачу ОСОБА_1 та її дітям - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на праві приватної спільної сумісної власності в рівних частках належить квартира АДРЕСА_1 а.с. 5-6/.

Відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 11.07.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Якименко О.В. / а.с. 38-39/.

Як встановлено під час розгляду справи, та підтверджено документально, будинок, квартири у якому належать позивачу і відповідачу є багатоквартирним будинком, а, відповідно, сторони у справі - співвласниками багатоквартирного будинку.

Спір між сторонами виник з приводу цегляної огорожі на бутовому цоколі з воротами та хвірткою висотою 2 метри,належної відповідачу, яка перешкоджає доступу позивача до фасадної стіни будинку, яка фактично є конструкцією стіни її квартири, та потребує здійснення певного догляду для запобігання стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів

Частиною 2 статті 382 ЦК України передбачено, що всі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до частини 2, 3 статті 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 має доступ до земельної ділянки багатоквартирного будинку спільного користування через ворота та хвіртку у цегляній огорожі, оскільки володіє ключами від них, однак домовленості щодо надання такого доступу до прибудинкової території іншому співвласнику - позивачу, між останніми не досягнуто.

Відповідно до Висновку експерта № 16 - 19 експертного будівельно - технічного дослідження від 02.05.2019 року, квартири, належні сторонам у справі є суміжними, фасадна частина будинку АДРЕСА_1 між квартирами № 4 та № 8 мають спільне місце перетину. На прибудинковій території загального користування встановлено залізобетонну огорожу з хвірткою та цегляну огорожу на бутовому цоколі з воротами та хвірткою висотою до 2 м. Цегляна огорожа на бутовому цоколі з воротами та хвірткою перешкоджає доступу до фасаду частини житлового будинку де знаходиться квартира №4 .

Вказаним висновком підтверджується порушення права позивача ОСОБА_1 на користування прибудинковою територією багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , як власника квартири № 4 , шляхом розміщення на земельній ділянці спільного користування цегляної огорожі на бутовому цоколі з воротами та хвірткою висотою 2 метри, що примикає до фасадної частини житлового будинку де знаходиться квартира позивача, огорожею користується особисто відповідач у власних інтересах без оформлення права власності на таку споруду у передбаченому законом порядку/ а.с. 151-155/.

ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів, що свідчать законність розміщення (дозволу на будівництво) капітальної цегляної огорожі навколо своєї квартири та господарських споруд до неї, яка використовується ним у власних інтересах.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

З врахуванням зазначених норм права та встановлених обставин по справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що цегляна огорожа на бутовому цоколі від виступної конструкції стіни квартири АДРЕСА_1 , якою користується відповідач, є самочинним будівництвом, порушує права позивача, як співвласника, тому правильно задовольнив вимоги позивача про її знесення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 липня 2019 року -залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2019 року.

головуючий суддя: _______________ Т.В. Одринська

судді: ______________________ Г.Л. Карпушин ______________ В.П.Пікуль