Справа номер 487/1189/18
Провадження номер 22-ц/812/1815/19 Головуючий суду першої інстанції Щербина С.В.
Категорія 7 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участі:

прокурора Цвікілевич Н.В.,

представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Миколаївської області на рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 09 серпня 2019 року, ухвалене о 13 год.59 хв. під головуванням судді Щербини С.В. в приміщенні суду в м.Миколаєві, повний текст якого складено 16 серпня 2019 року, за позовом заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави до Миколаївської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про визнання незаконними та скасування пунктів рішення Миколаївської міської ради, визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності та витребування земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

06 березня 2018 року прокурор пред`явив зазначений позов до Миколаївської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , який обґрунтовував наступним.

Рішенням Миколаївської міської ради №47/49 від 25.06.2010р. (пункти 21, 21.2, 22, 22.2, 23, 23.2, 24, 24.2, 26, 26.2, 27, 27.2, 28, 28.2, 29, 29.2, 30, 30.2 розділу 1) було затверджено проекти землеустрою та передано у власність за рахунок земель ТОВ «Інвест Трейдінг-Груп-М» з віднесенням земельних ділянок до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд: ОСОБА_5 земельну ділянку площею 1000 кв.м по АДРЕСА_1 ; ОСОБА_4 земельну ділянку площею 942 кв.м по АДРЕСА_1 ; ОСОБА_6 земельну ділянку площею 900 кв.м по АДРЕСА_1 ; ОСОБА_3 земельну ділянку площею 900 кв.м по АДРЕСА_1 ; ОСОБА_7 земельну ділянку площею 902 кв.м по АДРЕСА_1 ; ОСОБА_8 земельну ділянку площею 1000 кв.м по АДРЕСА_1 ; ОСОБА_9 земельну ділянку площею 774 кв.м по АДРЕСА_1 ; ОСОБА_11 земельну ділянку площею 858 кв.м по АДРЕСА_1 ; ОСОБА_10 земельну ділянку площею 1000 кв.м по АДРЕСА_1 у м АДРЕСА_1 .

На підставі вищезазначеного рішення Миколаївської міської ради 21 та 28 вересня 2010 року видано державні акти на право власності на земельну ділянку: ОСОБА_5 серії ЯЛ №904561 на земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0036; ОСОБА_4 серії ЯЛ №904560 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 ; ОСОБА_6 серії ЯЛ №904559 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 :12 НОМЕР_3 0038; ОСОБА_3 серії ЯЛ №904566 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 :12: НОМЕР_3 0039; ОСОБА_7 серії ЯЛ №904555 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 :12 НОМЕР_3 0042; ОСОБА_8 серії ЯЛ №908614 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 :12: НОМЕР_3 0043; ОСОБА_11 серії ЯЛ №904558 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 :12 НОМЕР_3 0040; ОСОБА_10 серії ЯЛ №904557 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 :12 НОМЕР_3 0041; ОСОБА_9 серії ЯЛ №904563 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 :12 НОМЕР_4 .

02 березня 2011 року між ОСОБА_1 та вищевказаними особами укладено договори купівлі-продажу зазначених земельних ділянок, які у подальшому ОСОБА_1 були об`єднані в одну земельну ділянку площею 0,8276 га з кадастровим номером :12:004:0057 із адресою АДРЕСА_1 , на підтвердження чого нею отримано свідоцтво про право власності на земельну ділянку № НОМЕР_5 , про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зроблено запис №12668946.

Прокурор зазначав, що рішення Миколаївської міської ради про передачу відповідачам у власність вищезазначених земельних ділянок ухвалено з порушенням норм чинного земельного та водного законодавства, а також вимог нормативних актів, які регулюють містобудівну діяльність.

Зокрема позивач вказував, що передані у приватну власність земельні ділянки відносяться до земель зелених насаджень загального користування, розташованих у зоні перспективного туристично-рекреаційного комплексу, які входять в межі прибережної захисної смуги Бузького лиману, а тому не могли бути передані у приватну власність. Вказаними діями міська рада порушила права та інтереси територіальної громади міста Миколаєва, обмеживши громадянам доступ до водойми.

З огляду на зазначене у позовній заяві прокурор просив: 1) визнати незаконними вищевказані пункти рішення Миколаївської міської ради №47/49 від 25.06.2010р.; 2) визнати недійсними та скасувати державні акти на право власності на землю видані ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 ; 3) визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності №50473240, видане 22 грудня 2015 року ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,8276 га із кадастровим номером :12:004:0057 за адресою АДРЕСА_1 ; 4) витребувати у ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,8276 га із кадастровим номером :12:004:0057 по вул. Леваневців АДРЕСА_2 55-в АДРЕСА_3 м.Миколаєві.

ОСОБА_1 проти задоволення позову заперечувала та зазначала, що земельні ділянки були набуті нею та попередніми власниками у законний спосіб. Миколаївська міська рада мала право розпоряджатися спірними земельними ділянками. Вона є добросовісним набувачем земельних ділянок, які придбала на підставі договорів купівлі-продажу та згодом збудувала на об`єднаній земельній ділянці житловий будинок. Позбавлення її права на земельну ділянку призведе до порушення її права на володіння її майном в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того відповідач ОСОБА_1 наголошувала на тому, що прокурору протягом 2006-2012 років було відомо про передачу спірних ділянок у оренду, а потім у власність. Однак, він звернувся з позовом до суду лише 06 березня 2018 року, що свідчить про пропуск ним трирічного строку позовної давності.

У подальшому під час розгляду справи прокурором подано до суду заяву про поновлення строку позовної давності, яка обґрунтована тим, що про порушення прав територіальної громади з боку відповідачів прокурор дізнався тільки 10 квітня 2015 року під час здійснення кримінального провадження №0000124 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України та після отримання топографічних зйомок земельних ділянок.

Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 09 серпня 2019 року у задоволенні позову прокурора відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що позовні вимоги прокурора є безпідставними, а також такими, що заявлені після спливу строків позовної давності.

Не погодившись з рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, прокурор зазначав, що судом першої інстанції неправильно оцінено наявні у матеріалах справи докази, а також невірно розтлумачено норми матеріального права.

Посилаючись на зазначені обставини, прокурор просив задовольнити його апеляційну скаргу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст.174, 175, 177 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Однією з заяв по суті справи є позовна заява, у якій позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява серед іншого повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви. До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. До заяви про визнання акта чи договору недійсним додається також копія (або оригінал) оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача клопотання про його витребовування.

Виходячи зі змісту позовної заяви прокурора, сплаченого судового збору та доданих до заяви доказів вбачається, що прокурором було заявлено вимоги про визнання незаконними та скасування пунктів 21, 21.2, 22, 22.2, 23, 23.2, 24, 24.2, 26, 26.2, 27, 27.2, 28, 28.2, 29, 29.2, 30, 30.2 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради №47/49 вiд 25.06.2010 року «Про вилучення, надання, передачу у власність, спільну сумісну та спільну часткову власність, надання в оренду земельних ділянок громадянам, зміну цільового призначення земельної ділянки та внесення змін до рішень міської ради та виконкому міської ради по Заводському району м.Миколаєва»; визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки, видані 21 вересня 2010 року: ОСОБА_4 серії ЯЛ №904560 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 :12 НОМЕР_3 0037; ОСОБА_5 серії ЯЛ №904561 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 :12:004: НОМЕР_6 ; ОСОБА_12 серії ЯЛ №904555 на земельну дiлянку з кадастровим номером :12:004:0042; ОСОБА_3 серії ЯЛ №904566 на земельну дiлянку з кадастровим номером :12:004:0039; ОСОБА_13 серії ЯЛ №904559 на земельну дiлянку з кадастровим номером НОМЕР_2 :12 НОМЕР_3 0038; ОСОБА_11 серії ЯЛ №904558 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 : НОМЕР_7 0040; ОСОБА_14 серії ЯЛ №908614 на земельну дiлянку з кадастровим номером :12:004:0043; ОСОБА_10 серії ЯЛ №904557 на земельну дiлянку з кадастровим номером НОМЕР_8 0041; визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 28 вересня 2010 року ОСОБА_9 серії НОМЕР_9 № НОМЕР_10 , на земельну дiлянку з кадастровим номером НОМЕР_2 :12 НОМЕР_11 004 НОМЕР_11 0044; визнання недiйсним та скасування свiдоцтва про право власностi №50473240, видане 22.12.2015 року державним реєстратором Миколаївського міського управлiння юстиції Тумилович О.В. на iм`я ОСОБА_1 , на земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0057 площею 0,8276 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану по АДРЕСА_1 ; витребування у ОСОБА_1 у власністъ територіальної громади міста Миколаєва земельної дiлянки площею 0,8276 га з кадастровим номером :12:004:0057, розташованої по АДРЕСА_1 .

В силу ст.ст.13, 14, 19 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу.

Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону і гарантується державою.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.ст.78-83, 116, 118, 125, 126 ЗК України, (в редакції, що діяла на час передачі земельних ділянок), право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Земельна ділянка як об`єкт права власності являє собою частину земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться.

Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Громадяни є суб`єктами права власності на землі приватної власності.

Територіальні громади є суб`єктами права власності на землі комунальної власності. Це право вони реалізують безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки лише з підстав, передбачених законом, зокрема у разі безоплатної передачі ділянок із земель державної і комунальної власності, придбання за договором купівлі-продажу.

До земель комунальної власності відносяться землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.

Громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним кодексом України або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою (далі Комісія).

Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк.

Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

За дотримання вище виписаних процедур, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами, за формою державних актів затверджених Кабінетом Міністрів України.

Обмеженням цьому є пряма заборона законом передачі земель у приватну власність громадян.

Зокрема, до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо); землі водного фонду, крім випадків, визначених Земельним кодексом України.

За ст.ст.58, 60-61 ЗК України та ст.ст.87, 88, 90 ВК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних відносин), Порядком визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року №486 до земель водного фонду належать землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами.

Вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів з урахуванням містобудівної документації.

Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.

Прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва санаторіїв та інших лікувально-оздоровчих закладів, з обов`язковим централізованим водопостачанням і каналізацією.

З системного логічного аналізу зазначених норм випливає висновок про те, що до встановлення прибережних захисних смуг за окремими проектами землеустрою, розпорядник землі, в нашому випадку Миколаївська міська рада, позбавлений можливості виділяти у власність громадян земельні ділянки. Лише за умови, що наділена земельна ділянка не віднесена до прибережної захисної смуги, має цільове призначення, яке надає право на виділення її громадянам, є вільною, надана за відповідною процедурою і щодо неї чинним законодавством чи рішенням компетентних органів, постановлених у межах їх повноважень, не встановлено обмежень, щодо можливості її використання для зазначених цілей передачу землі у власність фізичної особи можна вважати законною.

При цьому, державний орган чи орган місцевого самоврядування не може постановляти рішення щодо правової долі ділянки усупереч положенням чинного земельного, водного або іншого законодавств. Якщо ж таке рішення все таки постановлено, то воно є незаконним і на ньому не може базуватися право особи на земельну ділянку.

Відповідно до ст.56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою в інтересах держави, в якій обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Згідно з ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст.261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Згідно з ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. №9 роз`яснює, що норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано у особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Згідно з п.3 ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача, серед іншого, у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

У ч.1 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статті 21, 393 ЦК України регламентують, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що спірні земельні ділянки загальною площею 0,8276 га розташовані у АДРЕСА_4 в межах території зелених насаджень загального користування перспективної ландшафтно-рекреаційної зони загальноміського значення і відносяться до земель водного фонду (т.1 а.с.122, 123, 129-136).

Усі дев`ять земельних ділянок на час передачі їх у власність ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкова справа не заводилася т.1 а.с.117-118), ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 були власністю територіальної громади в особі Миколаївської міської ради.

Рішенням Миколаївської міської ради №44/29 від 04 березня 2010 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність за рахунок земель ТОВ «Інвест Трейдинг Груп-М» для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських будівель за адресами АДРЕСА_1 , АДРЕСА_5 ,ж,з,и,е,є.

12 травня 2010 року ТОВ «Інвест Трейдинг Груп-М» надало згоду на передачу вказаним особам у власність земельних ділянок площею до 1000 кв.м за рахунок відведених товариству земель (т.1 а.с.33).

Рішенням Миколаївської міської ради №47/49 від 25.06.2010 р. (пункти 21, 21.2, 22, 22.2, 23, 23.2, 24, 24.2, 26, 26.2, 27, 27.2, 28, 28.2, 29, 29.2, 30, 30.2 розділу 1) затверджено проекти землеустрою та передано у власність за рахунок земель ТОВ «Інвест Трейдінг-Груп-М» з віднесенням земельних ділянок до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд: ОСОБА_5 земельну ділянку площею 1000 кв.м по АДРЕСА_1 ; ОСОБА_4 земельну ділянку площею 942 кв.м по АДРЕСА_1 ; ОСОБА_6 земельну ділянку площею 900 кв.м по АДРЕСА_1 ; ОСОБА_3 земельну ділянку площею 900 кв.м по АДРЕСА_1 ; ОСОБА_7 земельну ділянку площею 902 кв.м по АДРЕСА_1 ; ОСОБА_8 земельну ділянку площею 1000 кв.м по АДРЕСА_1 ; ОСОБА_9 земельну ділянку площею 774 АДРЕСА_6 . АДРЕСА_7 по АДРЕСА_1 ; ОСОБА_11 земельну ділянку площею 858 кв.м по АДРЕСА_1 ; ОСОБА_10 земельну ділянку площею 1000 кв.м по АДРЕСА_1 у м АДРЕСА_4 .

На підставі вищезазначеного рішення Миколаївської міської ради 21 та 28 вересня 2010 року видано державні акти на право власності на земельну ділянку: ОСОБА_5 серії ЯЛ №904561 на земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0036; ОСОБА_4 серії ЯЛ №904560 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 ; ОСОБА_6 серії ЯЛ №904559 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 :12 НОМЕР_3 0038; ОСОБА_3 серії ЯЛ №904566 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 :12: НОМЕР_3 0039; ОСОБА_7 серії ЯЛ №904555 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 :12 НОМЕР_3 0042; ОСОБА_8 серії ЯЛ №908614 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 :12: НОМЕР_3 0043; ОСОБА_11 серії ЯЛ №904558 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_8 0040; ОСОБА_10 cерії ЯЛ №904557 на земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0041; ОСОБА_9 серії ЯЛ №904563 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 :12 НОМЕР_4 .

02 березня 2011 року між ОСОБА_1 та вищевказаними особами укладено договори купівлі-продажу зазначених земельних ділянок, які у подальшому ОСОБА_1 були об`єднані в одну земельну ділянку площею 0,8276 га з кадастровим номером :12:004:0057 із адресою АДРЕСА_1 , на підтвердження чого нею 22 грудня 2015 року отримано свідоцтво про право власності на земельну ділянку №50473240, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зроблено запис №12668946 (т.1 а.с.120, 121, 128).

Згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку вказаної земельної ділянки від 23.11.2017 р. її вартість становить 3 338 703,92 грн. (т.1 а.с.119).

Відповідно до декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 11.10.2012 р. та свідоцтва про право власності від 06.11.2012 р. за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 побудовано садибний (індивідуальний) житловий будинок загальною площею 433 кв.м (т.1 а.с.126-127, 186, 193-197).

На підставі свідоцтва про право власності від 01.12.2015 р. ОСОБА_1 також є власником нежитлової будівлі, спортзалу-охоронного пункту (службова будівля № АДРЕСА_8 ) загальною площею 870,4 кв.м за адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.с.187).

06 березня 2018 року заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 подав до суду позов який розглядається, до Миколаївської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

ОСОБА_1 звернулася із заявою про сплив позовної давності та застосування наслідків її спливу.

Зі стенограми 47 сесії Миколаївської міської ради від 25 червня 2010 року, де приймалося оскаржуване рішення, вбачається, що на засіданні був присутній помічник прокурора м.Миколаєва Чабанов Д ОСОБА_15 Г. Однак, зміст стенограми та оскаржуване рішення свідчать, що на сесії не оголошувалося, що земля знаходиться в межах прибережної захисної смуги (т.1 а.с.18-26, 210).

Копії рішення міської ради прокурор не отримував, оскільки відповідач не зміг довести цього. Наявність відмітки у міській раді про надіслання рішення прокурору не свідчить про те, що воно дійсно направлялося та прокурором отримувалося (т.1 а.с.209).

Не містять матеріали справи також доказів того, що прокурору з інших джерел могло бути відомо про оскаржуване рішення та належність переданих у приватну власність земель до земель прибережної захисної смуги Бузького лиману, розташованих в межах території зелених насаджень загального користування.

Про можливі порушення законодавства при передачі у приватну власність спірних земельних ділянок прокуратуру було повідомлено 24 березня 2015 року громадянином ОСОБА_16 (т.2 а.с.18).

Про належність земель до прибережної захисної смуги Бузького лиману прокуратурі стало відомо на підставі топографічних зйомок меж земельних ділянок за травень 2015 року (т.2 а.с.20).

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване прокурором рішення міської ради в частині вказаних пунктів є незаконним, оскільки вона не мала права передавати у власність спірні земельні ділянки, які розташовані у межах прибережної захисної смуги та території зелених насаджень загального користування зони перспективного туристично-рекреаційного комплексу.

Таким чином відповідно до ст.215 ЦК України видані на підставі незаконного рішення державні акти на право власності на землю на ім`я ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , є недійсними та підлягають скасуванню.

Оскільки земельні ділянки з кадастровими номерами :12:004:0036; :12:004:0037; :12:004:0038; :12:004:0039; :12:004:0042; :12:004:0043; :12:004:0040; :12:004:0041; :12:004:0044, об`єднані у земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0057 за адресою АДРЕСА_1 вибули з володіння територіальної громади м.Миколаєва не з її волі іншим шляхом, то наявні правові підстави для витребування земельної ділянки з кадастровим номером :12:004:0057 у останнього набувача та визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на ім`я ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку.

Що ж стосується застосування позовної давності, то на думку колегії суддів прокурором її не було пропущено, оскільки про порушення прав держави на землю прокурор довідався тільки у травні 2015 року, а з позовом до суду звернувся 06 березня 2018 року.

Щодо порушення права ОСОБА_1 на мирне володіння майном згідно з ст.1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, то на думку колегії суддів такого порушення не відбулося.

Європейський суд з прав людини у справі «Депаль проти Франції» (заява №34044є/02) від 29 березня 2010 року зазначив, що в питаннях забудови берегів міркування захисту громадських інтересів і охорони навколишнього середовища є підставою для позбавлення права приватної власності. У зв`язку з цим втручання держави в здійснення заявниками своїх прав має законну мету загального інтересу: заохотити вільний доступ до берегової смуги, необхідність якого встановлена із усією очевидністю.

Отже, встановлено, що у таких випадках втручання держави в право особи на мирне володіння майном є правомірним.

З представлених прокурором доказів вбачається, що спірні земельні ділянки є прибережною захисною смугою та територією зелених насаджень загального користування зони перспективного туристично-рекреаційного комплексу і їх незаконне надання у приватну власність порушило права територіальної громади міста Миколаєва на володіння даними ділянками з метою відпочинку на них мешканців міста, що становить значний публічний інтерес.

Оскільки суд першої інстанції помилково вважав, що відсутні підстави для задоволення позову прокурора, його рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення позовних вимог прокурора в інтересах народу України, право якого на землю та користування водними ресурсами було порушено відповідачами.

Приймаючи до уваги, що орган місцевого самоврядування, який здійснює від імені Українського народу права власника землі, порушив делеговані йому права, то є цілком виправданим звернення з таким позовом прокурора, оскільки іншим шляхом поновлення прав на землю є неможливим.

Посилання представника відповідача ОСОБА_1 на відсутність підстав для розгляду позовної вимоги прокурора про визнання недійсним державного акта серії ЯЛ №904560 на ім`я ОСОБА_4 у зв`язку з відсутністю цієї вимоги у позовній заяві прокурора, колегія суддів вважає хибним, оскільки зі змісту позовної заяви, суми судового збору, сплаченого за позовні вимоги, та доказів, доданих до позову, вбачається викладення прокурором і вказаної позовної вимоги.

Оскільки рішення суду скасоване, то відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь прокуратури Миколаївської області підлягає стягненню судовий збір: 1) за розгляд справи в суді першої інстанції: з ОСОБА_1 52723,56 грн. (1762 грн. (немайнова вимога) + 50 080,56 грн. (майнова вимога) + 881 грн. (забезпечення позову)); з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (з кожного) по 1762 грн.; з Миколаївської міської ради через її виконавчий комітет 17 620 грн.; 2) за розгляд справи в суді апеляційної інстанції: з ОСОБА_1 77 763,84 грн.; з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (з кожного) по 2643 грн.; з Миколаївської міської ради через її виконавчий комітет 26 430 грн.

Керуючись ст.ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Миколаївської області задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 09 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1.

Визнати незаконними та скасувати пункти 21, 21.2, 22, 22.2, 23, 23.2, 24, 24.2, 26, 26.2, 27, 27.2, 28, 28.2, 29, 29.2, 30, 30.2 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради №47/49 вiд 25.06.2010 року «Про вилучення, надання, передачу у власність, спільну сумісну та спільну часткову власність, надання в оренду земельних ділянок громадянам, зміну цільового призначення земельної ділянки та внесення змін до рішень міської ради та виконкому міської ради по Заводському району м.Миколаєва».

Визнати недійсними та скасувати державні акти на право власності на земельні ділянки, видані 21 вересня 2010 року: ОСОБА_4 серії ЯЛ №904560 на земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0037; ОСОБА_17 Оленi ОСОБА_18 серії ЯЛ №904561 на земельну ділянку з кадастровим номером :12: НОМЕР_12 ; ОСОБА_19 серії НОМЕР_9 904555 на земельну дiлянку з кадастровим номером :12:004:0042; ОСОБА_3 серії ЯЛ №904566 на земельну дiлянку з кадастровим номером НОМЕР_2 :12 НОМЕР_13 ; ОСОБА_20 серії НОМЕР_14 на земельну дiлянку з кадастровим номером :12:004:0038; ОСОБА_11 серії ЯЛ №904558 на земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0040; ОСОБА_21 серії ЯЛ №908614 на земельну дiлянку з кадастровим номером :12:004:0043; ОСОБА_10 серії НОМЕР_9 № НОМЕР_15 на земельну дiлянку з кадастровим номером :12:004:0041.

Визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий 28 вересня 2010 року ОСОБА_9 серії НОМЕР_9 № НОМЕР_10 , на земельну дiлянку з кадастровим номером :12:004:0044.

Визнати недiйсним та скасувати свiдоцтво про право власностi №50473240, видане 22.12.2015 року державним реєстратором Миколаївського міського управлiння юстиції Тумилович О.В. на iм`я ОСОБА_1 , на земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0057 площею 0,8276 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану по АДРЕСА_1 .

Витребувати у ОСОБА_1 у власністъ територіальної громади міста Миколаєва земельну дiлянку площею 0,8276 га з кадастровим номером :12:004:0057, розташовану по АДРЕСА_1 .

Стягнути на користь прокуратури Миколаївської області судовий збір за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції: з ОСОБА_1 у сумі 130 487,40 грн., з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у сумі 4405 грн. з кожного, з Миколаївської міської ради через її виконавчий комітет у сумі 44 050 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді С.Ю. Колосовський

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 07 листопада 2019 року.