Справа № 444/2606/18
Провадження № 2/444/280/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

07 лютого 2019 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Зеліско Р. Й.,

секретар судового засідання Мамедова Г. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовкві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Жовківського району Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 сільської ради Жовківського району Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на 3/7 частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: с. Туринка, вул. Л. Українки, 14, Жовківського району Львівської області, мотивуючи позовні вимоги тим, що вона народилася та постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, а її батьками були: батько- Бойко ОСОБА_6, мати-Бойко ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про народження серії V-УР № 611284. Своє дівоче прізвище ОСОБА_8 вона змінила, коли 17 травня 1980 року у виконкомі ОСОБА_2 сільської ради Жовківського району Львівської області зареєструвала шлюб з ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-СГ № 445019.

Стверджує, що в селі Туринка по вул. Л.Українки, 14, Жовківського району Львівської області знаходиться садибний (індивідуальний) житловий будинок загальною площею 75,6 кв.м., який складається з чотирьох житлових кімнат площею 55,9 м.кв., коридору- 9,6 м.кв., кладової-10,1 м.кв. При житловому будинку є погріб, чотири сараї, літня кухня, колодязь, огорожа, ворота.

Вказує, що житловий будинок та господарські будівлі побудовані у 60-90-х роках минулого століття як її батьками, так і батьками її батьків, але право власності не зареєстровано .

Позивач зазначає, що господарство, в якому станом на 30.06.1990 року проживали ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_3, ОСОБА_12 відносилось до суспільної групи колгоспний двір. Отже кожному із членів двору належала рівна частка, а саме 1/7, як і визначено рішенням виконкому ОСОБА_2 сільської ради Жовківського району Львівської області № 20 від 29.06.2017 року.

Стверджує, що її батьки і чоловік померли, зокрема мама, ОСОБА_13, померла 18 жовтня 2004 року, батько, ОСОБА_8, помер 14 травня 2015 року, чоловік, ОСОБА_9, помер 20.07.2009 року.

Позивач вказує, що після їх смерті відкрилась спадщина на належні їм частки в майні колгоспного типу двору і вона є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті батьків, а після смерті чоловіка, окрім неї є ще їх діти, треті особи по даній справі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

У звязку з тим, що діти не претендують на спадщину після смерті свого батька і не зверталися з відповідною заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини і не звертатися до суду про надання додаткового строку для подачі такої заяви, тому вважає, що вона є єдиним спадкоємцем по закону на частку в будинку, яка належала чоловіку.

Стверджує, що вона як спадкоємець першої черги за законом, як після смерті батьків, так і після смерті чоловіка звернулася в ОСОБА_14 державну нотаріальну контору з відповідною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Так, 22 грудня 2005 року ОСОБА_14 державна нотаріальна контора видала їй свідоцтва про право на спадщину за законом ВСО № 140819 на грошові вклади, що належали її мамі, ОСОБА_13, а 13 листопада 2010 року видала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,4035 га після смерті чоловіка, ОСОБА_9, а після смерті батька ОСОБА_8 за мїї заявою відкрито спадкову справу, що зареєстрована у Спадковому реєстрі за № 61389158.

Вказує, що у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/7 частині житлового будинку, що знаходиться в с. Туринка, вул. Л. Українки, 14, Жовківського району Львівської області, які належали кожному із померлих, а саме батькові, матері та чоловіку, їй відмовлено з причин відсутності встановлюючого документу та запропоновано за захистом своїх прав звернутися до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала повністю, просить такі задовольнити.

Представник відповідача- Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області в судове засідання не зявився, від нього на адресу суду не надходило жодних клопотань, відзиву на позовну заяву.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не зявилися, однак подали на адресу суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримали повністю, просять задовольнити.

На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Так як представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Жовківського району Львівської області не зявився в судове засідання без повідомлення причин, поважності причин неявки ним не повідомлено, не подав відзив, а позивач не подала заперечень проти заочного вирішення справи, суд приходить до висновку про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без позивача, третіх осіб, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Оскільки всі учасники в судове засідання не зявилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З копії довідки № 1353, яка видана виконкомом ОСОБА_2 сільської ради Жовківського району Львівської області 31.07.2017 року вбачається, що станом на 30.06.1990 року членами колгоспного типу двору в селі Туринка по вулиці Лесі України, 14, Жовківського району Львівської області були ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, дружина, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, дочка, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, зять, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_5, онука, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, онук, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_7, онука. Наведене підтверджується і витягом № 2415 з погосподарської книги ОСОБА_2 сільської ради Жовківського району Львівської області від 19.10.2017 року.

Витягом № 2416 з погосподарської книги ОСОБА_2 сільської ради Жовківського району Львівської області від 19.10.2017 року стверджується, що станом на 15.04.1991 року членами колгоспного типу двору були ті ж семеро людей.

Згідно ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Виходячи з даних, так як будинок станом на 30.06.1990 року належав до колгоспного типу двору, а станом на 15.04.1991 року членами колгоспного типу двору у с. Туринка по вулиці Лесі Українки, 14 були ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, дружина, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, дочка, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, зять, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_5, онука, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, онук, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_7, онука, то відповідно всім належало по 1/7 частині даного двору, оскільки всі члени двору мали рівне право на частку в майні двору.

З копії свідоцтва про смерть серії 1-СГ № 347174, яке видано ОСОБА_2 сільською радою Жовківського району Львівської області 18.10.2004 року вбачається, що ОСОБА_13 померла 18.10.2004 року, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 39.

Копією свідоцтва про смерть серії 1-СГ № 182953, яке видано ОСОБА_2 сільською радою Жовківського району Львівської області 22.07.2009 року, стверджується, що ОСОБА_9 помер 20.07.2009 року, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 38.

З копії свідоцтва про смерть серії 1-СГ № 389215, яке видано ОСОБА_2 сільською радою Жовківського району Львівської області 15.05.2015 року вбачається, що ОСОБА_8 помер 14.05.2015 року, про що складено відповідний актовий запис за № 18.

22.12.2005 року позивач ОСОБА_1 звернулася в ОСОБА_14 державну нотаріальну контору Львівської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, а саме грошові вклади з відповідними процентами в філії ОСОБА_14 відділення № 6325/017 с. Туринка на рахунках № 5887, КВ 1495 після смерті матері, ОСОБА_13. Внаслідок цього було здійснено реєстрацію спадкової справи № 961/2015, номер у спадковому реєстрі 38270691, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №2846981 від 17.10.2017 року.

Цього ж дня позивачу ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на грошові вклади з відповідними процентами в філії ОСОБА_14 відділення № 6325/017 с. Туринка на рахунках № 5887, КВ 1495, що належали померлій на підставі ощадних книжок, виданих вищезгаданою філією.

В подальшому, а саме 17.10.2017 року ОСОБА_1 звернулася в ОСОБА_14 державну нотаріальну контору Львівської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_13, а саме 1/7 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходится в с. Туринка, вул. Л. Українки, буд. 14, Жовківського району Львівської області.

Однак ОСОБА_14 державною нотаріальною конторою листом № 1810/01-16 від 17.10.2017 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_13 на 1/7 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Туринка, вул. Л. Українки, буд. 14, Жовківського району Львівської області у звязку із тим, що нею не було подано оригінал правовстановлюючого документу на вищевказану частину житлового будинку із реєстрацією права на ОСОБА_13.

Крім того 17.10.2017 року ОСОБА_1 звернулася в ОСОБА_14 державну нотаріальну контору Львівської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_8, а саме 1/7 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходится в с. Туринка, вул. Л. Українки, буд. 14, Жовківського району Львівської області.

Внаслідок цього було здійснено реєстрацію спадкової справи № 478/2017, номер у спадковому реєстрі 61389158, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 49481914 від 17.10.2017 року.

Однак ОСОБА_14 державною нотаріальною конторою листом № 1808/01-16 від 17.10.2017 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_8 на 1/7 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Туринка, вул. Л. Українки, буд. 14, Жовківського району Львівської області у звязку із тим, що нею не було подано оригінал правовстановлюючого документу на вищевказану частину житлового будинку із реєстрацією права на ОСОБА_8.

Із копії витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 2846509 від 22.12.2005 року вбачається, що інформація про заповіт від імені ОСОБА_13 у Спадковому реєстрі відсутня.

Копією довідки № 1352, яка видана виконкомом ОСОБА_2 сільської ради Жовківського району Львівської області 31.07.2017 року, стверджується, що у ОСОБА_2 сільській раді заповіт від імені ОСОБА_8 не посвідчувався.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що спадкування після смерті ОСОБА_13 та ОСОБА_8 здійснюється за законом, так як від їх імені заповіт не посвідчувався.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкоємця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З копії свідоцтва про шлюб серії I-CГ № 445019 вбачається, що ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_8, та ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_9, зареєстрували шлюб 17.05.1980 року у ОСОБА_2 сільській раді Львівської області, про що в книзі реєстраців актів про укладення шлюбу було зроблено запис за № 11. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_1.

Тобто дошлюбним прізвищем позивача ОСОБА_1 було ОСОБА_16.

З копії свідоцтва про народження серії IV-УР № 611284 від 02.11.1961 року вбачається, що ОСОБА_16 народилася 24.10.1961 року, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 54. Батьком ОСОБА_16 є ОСОБА_8, матірю- Бойко ОСОБА_7.

Так як ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_8 та ОСОБА_10, тому вона є спадкоємцем першої черги за законом після їх смерті.

Із довідки № 815, яка видана виконкомом ОСОБА_2 сільської ради Жовківського району Львівської області вбачається, що ОСОБА_1 проживала і вела спільне господарство з своєю мамою ОСОБА_13, а з довідки № 1355, яка видана виконкомом ОСОБА_2 сільської ради Жовківського району Львівської області 31.07.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 проживала разом із ОСОБА_8 до дня його смерті в с. Туринка, вул. Лесі Українки, 14 і вели спільне господарство.

Ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тобто позивач прийняв спадщину після смерті матері та батька, оскільки проживав разом із ними на час відкриття спадщини, тобто смерті спадкодавців- батьків позивача.

Суд враховує крім того, що позивачу ОСОБА_1 вже видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_13, а саме на грошові вклади з відповідними процентами в філії ОСОБА_14 відділення № 6325/017 с. Туринка на рахунках № 5887, КВ 1495, що належали померлій на підставі ощадних книжок, виданих вищезгаданою філією.

З матеріалів справи вбачається, що інших спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_13 та ОСОБА_8, окрім позивача, немає.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Як встановлено під час розгляду справи правовстановлюючого документу як на житловий будинок в цілому, так і на частини житлового будинку на імя спадкодавців ОСОБА_13, ОСОБА_8 немає.

Суд враховує, що згідно довідки № 1356, яка видана яка видана виконкомом ОСОБА_2 сільської ради Жовківського району Львівської області 31.07.2017 року, вбачається, що на житловий будинок в с. Туринка, вул. Лесі Українки, 14, Жовківського району Львівської області заборон і арештів немає.

З копії технічого паспорта, виготовленого Червоноградським бюро технічної інвентаризації вбачається що загальна площа будинку № 14 по вулиці Лесі Українки в селі Туринка, Жовківського району Львівської області становить 75,6 кв.м, житлова- 55,9 кв.м, допоміжна- 19,7 кв.м. При будинку є: ганок, погріб, чотири сараї, літня кухня, колодязь.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об'єктом права приватної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок.

Отже, позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті своєї матері- Бойко ОСОБА_17, яка померла 18.10.2004 року та після смерті батька- Бойко ОСОБА_6, який помер 14.05.2015 року, прийняла після їх смерті спадщину, оскільки проживала на час відкриття спадщини, тобто на час їх смерті, разом із ними, а тому суд приходить до висновку, що за ОСОБА_1 слід визнати право власності на 2/7 частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: с. Туринка, вул. Л. Українки, 14, Жовківського району Львівської області, з яких: 1/7 в порядку спадкування за законом після смерті матері- Бойко ОСОБА_17, яка померла 18.10.2004 року та 1/7 в порядку спадкування за законом після смерті батька- Бойко ОСОБА_6, який помер 14.05.2015 року.

Щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/7 частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: с. Туринка, вул. Л. Українки, 14, Жовківського району Львівської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, який помер 20.07.2009 року, то слід зазначити наступне.

Як встановлено вище, ОСОБА_1 була дружиною ОСОБА_9, оскільки зареєструвала шлюб із останнім 17.05.1980 року у ОСОБА_2 сільській раді Львівської області, про що в книзі реєстраців актів про укладення шлюбу було зроблено запис за № 11. Наведене підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії I-CГ № 445019.

03.11.2009 року ОСОБА_1 звернулася в ОСОБА_14 державну нотаріальну контору Львівської області із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_9, а саме земельні ділянки площами 1,4035 га, 0,6239 га та 2,04242 га, що знаходяться на території Великозозулинецької сільської ради Красилівського району Хмельницької області.

Внаслідок цього було здійснено реєстрацію спадкової справи № 653/2017, номер у спадковому реєстрі 48375382, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 25581686 від 09.12.2010 року.

ОСОБА_9 ОСОБА_14 державною нотаріальною конторою Львівської області були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на дані земельні ділянки.

В подальшому, а саме 17.10.2017 року ОСОБА_1 звернулася в ОСОБА_14 державну нотаріальну контору Львівської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_9, а саме на 1/7 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходится в с. Туринка, вул. Л. Українки, буд. 14, Жовківського району Львівської області.

Однак ОСОБА_14 державною нотаріальною конторою листом № 1809/01-16 від 17.10.2017 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_9 на 1/7 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Туринка, вул. Л. Українки, буд. 14, Жовківського району Львівської області у звязку із тим, що нею не було подано оригінал правовстановлюючого документу на вищевказану частину житлового будинку із реєстрацією права на ОСОБА_9.

Копією довідки № 1209, яка видана виконкомом ОСОБА_2 сільської ради Жовківського району Львівської області 05.08.2009 року, стверджується, що у ОСОБА_2 сільській раді заповіт від імені ОСОБА_9 не посвідчувався.

З копії спадкової справи не вбачається про реєстрацію заповіту від імені ОСОБА_9 у реєстрі заповітів.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що спадкування після смерті ОСОБА_9 здійснюється за законом, так як від його імені заповіт не посвідчувався.

Позивач у позовній заяві зазначає, що крім неї спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_9 були: дочка ОСОБА_4, син ОСОБА_3, дочка ОСОБА_12.

Те, що дані особи є дітьми померлого ОСОБА_9 підтверджується довідкою № 2169, яка видана виконкомом ОСОБА_2 сільської ради Жовківського району Львівської області 20.12.2018 року.

Крім того з даної довідки вбачається, що на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_9, тобто на час його смерті дані особи були зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_10.

Тобто, враховуючи норми ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_12 прийняли спадщину після смерті свого батька ОСОБА_9 як спадкоємці першої черги за законом, оскільки проживали з батьком на час відкриття спадщини.

Суд враховує, що позивач у позовній заяві стверджує, що дані особи, тобто діти спадкодавця- Ящук ОСОБА_18, відмовилися від прийняття спадщини, а тому вона є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті чоловіка.

Однак суд не погоджується із такими твердженнями позивача у звязку із наступним.

Згідно ч. 1 ст. 1273 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Ч. 1 статті 1270 Цивільного кодексу України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Тобто ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 могли відмовитися від прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, яким згідно ч. 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, тобто протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця, їх батька, ОСОБА_9, який помер 20.07.2009 року.

В той же час як вбачається із копії спадкової справи ОСОБА_4 звернулася із заявою в Красилівську державну нотаріальну контору 20.07.2010 року про те, що їй відомо, що вона є спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_9, однак на спадщину вона не претендує та від оформлення її відмовляється.

Крім того ОСОБА_4 звернулася із заявою в ОСОБА_14 державну нотаріальну контору 14.08.2018 про те, що їй відомо, що вона є спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_9. Зазначила, що строк для прийняття спадщини нею пропущено. В суд за продовженням строку звертатися не буде. На спадщину не претендує та від її оформлення відмовляється.

ОСОБА_3 10.01.2018 року звернувся із заявою про те, що він не претендує на частку майна бувшого колгоспного типу двору в с. Туринка, Жовківського району Львівської області по вулиці Л. Українки, 14, оскільки пропустив строки вимоги відповідно до діючого законодавства і не бажає звертатися до суду з позовом про виділ частки члена двору та про спадкування.

У матеріалах справи взагалі відсутня заява ОСОБА_5 про відмову від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_9.

А тому враховуючи те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не відмовилися від прийняття спадщини після смерті свого батька, ОСОБА_9, протягом шестимісячного терміну з дня відкриття спадщини, тобто з дня його смерті, ОСОБА_5 не відмовлялася взагалі від прийняття спадщини після смерті свого батька, всі троє, тобто ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на день смерті свого батька, ОСОБА_9, були зареєстровані та проживали разом із ним в с. Туринка, вул. Л. Українки, 14, Жовківського району Львівської області, є на рівні із позивачем ОСОБА_1 спадкоємцями першої черги, а тому треті особи є такими, що прийняли спадщину після смерті свого батька.

Суд враховує, що факт прийняття спадщини позивачем після смерті свого чоловіка, ОСОБА_9, підтверджується спільним проживанням на час відкриття спадщини із останнім.

Суд враховує рівність часток усіх спадкоємців першої черги.

А тому враховуючи те, що ОСОБА_9 належало як члену колгоспного типу двору 1/7 частина 1/7 частина житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходится в с. Туринка, вул. Л. Українки, буд. 14, Жовківського району Львівської області, то відповідно за позивачем як однією із чотирьох спадкоємців першої черги слід визнати право власності на четверту частину від частки майна ОСОБА_9, тобто на 1/4 частину від 1/7 частини житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходится в с. Туринка, вул. Л. Українки, буд. 14, Жовківського району Львівської області, що належала ОСОБА_9, що становить 1/28 частини.

Суд бере до уваги, що треті особи не заявляли самостійних вимог на предмет спору в частині визнання права власності за ними на частини житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходится в с. Туринка, вул. Л. Українки, буд. 14, Жовківського району Львівської області в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_9.

Також суд додатково вважає за необхідне зазначити, що розгляд справи відбувається в межах заявлених позовних вимог, а тому суд не вирішує питання визнання за позивачем, а також третіми особами права власності на 1/7 частини житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходится в с. Туринка, вул. Л. Українки, буд. 14, Жовківського району Львівської області кожного як членами колишнього колгоспного типу двору, оскільки такі позовні вимоги не ставилися на вирішення суду.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є підстави для часткового задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1.

Керуючись ст. ст. 23, ч. 2 ст. 247, ст. 258, 259, 264, 265, 280-284, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_9, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) право власності на 2/7 частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: с. Туринка, вул. Л. Українки, 14, Жовківського району Львівської області, з яких: 1/7 в порядку спадкування за законом після смерті матері- Бойко ОСОБА_17, яка померла 18.10.2004 року та 1/7 в порядку спадкування за законом після смерті батька- Бойко ОСОБА_6, який помер 14.05.2015 року.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_9, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) право власності на 1/28 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: с. Туринка, вул. Л. Українки, 14, Жовківського району Львівської області в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка- Ящук ОСОБА_18, який помер 20.07.2009 року.

У задоволенні решти позовних вимог, а саме про визнання за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_9, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) права власності на 3/28 частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: с. Туринка, вул. Л. Українки, 14, Жовківського району Львівської області в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка- Ящук ОСОБА_18, який помер 20.07.2009 року- відмовити.

Розяснити відповідачу, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд- якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Зеліско Р. Й.