Справа № 369/5903/18
Провадження № 2/369/1236/19
РІШЕННЯ

Іменем України

05.11.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Рябець А.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Камільовського В.В . ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зараз-1» про стягнення безпідставно одержаних грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Зараз-1» про стягнення безпідставно одержаних грошових коштів, посилаючись на те, що 19 червня 2017 року згідно квитанцій № ПН 121992С1 та № ПН 12199С1 вона перерахувала грошові кошти на загальну суму 10 216,78 грн. на користь ТОВ «Зараз-1», як плату за комунальні послуги за травень 2017 року (сплата боргу) в квартирі АДРЕСА_1 .

Вказані кошти були перераховані без достатньої на те правової підстави, оскільки жодного договору про надання будь-яких комунальних послуг з боку ТОВ «Зараз-1» не укладалось, тому грошові кошти підлягають поверненню.

ОСОБА_1 посилалась на те, що для досудового врегулювання спору вона зверталась з вимогою про повернення їй грошових коштів.

В своїй вимозі, яку ТОВ «Зараз-1» отримав 14.03.2018 року вона просила протягом 7 днів з дня отримання вказаної вимоги повернути їй грошові кошти в сумі 10 216,78 грн., як безпідставно отримані. Проте ТОВ «Зараз-1» залишив вимогу без відповіді.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 1212 ЦК України позивач ОСОБА_1 просила стягнути з ТОВ «Зараз-1» на її користь 10 216,78 грн., як безпідставно одержані кошти.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала та просила його задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Зараз-1» позов не визнав та заперечував проти його задоволення.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належала трикімнатна квартира загальною площею 115,3 кв.м., житловою площею 67,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно квитанції № ПН 121992С1 від 19.06.2017 року на суму 5 977,12 грн. із призначенням платежу - плата за комунальні послуги та квитанції № ПН121996С1 від 19.06.2017 року на суму 4 239,66 грн. із призначенням платежу - плата за опалення за травень 2017 року ОСОБА_1 сплатила ТОВ «Зараз-1» грошові кошти на загальну суму 10 216,78 грн..

В подальшому позивач ОСОБА_1 звернулась до відповідача ТОВ «Зараз-1» з письмовою вимогою, в якій просила повернути їй безпідставно сплачені грошові кошти в сумі 10 216,78 грн., оскільки вказані кошти були перераховані нею без достатньої правової на те підстави, так як жодних договорів про надання їй будь-яких комунальних послуг з боку ТОВ «Зараз-1» між нею та відповідачем не укладалось.

Звертаючись з позовом до суду позивач ОСОБА_1 посилалась на те, що направлена нею вимога від 28.02.2018 року ТОВ «Зараз-1» була залишено без відповіді.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстави, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Частиною другою статті 1212 ЦК України визначено, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Зі змісту статті 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Отже, сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. (ст. 1215 Цивільного кодексу України).

Таким чином, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

В позовній заяві позивач ОСОБА_1 посилалась на те, що грошові кошти на рахунок відповідача були перераховані нею безпідставно, оскільки вона не укладала жодного договору з ТОВ «Зараз-1» щодо надання їй комунальних послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, призначенням платежу у квитанціях, які надані позивачем про сплату на рахунок ТОВ «Зараз-1» грошових коштів в загальному розмірі 10 216,78 грн., зазначено плата за комунальні послуги та плата за опалення.

Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Позивачем не було надано суду належних і допустимих доказів, які б підтвердили відсутність в неї, ОСОБА_1 заборгованості за комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_1 , а тому не можливо встановити, що вказані грошові кошти були безпідставно перераховані відповідачу на його рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з нормами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Зараз-1» про стягнення безпідставно одержаних грошових коштів.

Керуючись ст. ст. 322, 1212, 1213, 1215 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 11, 12, 19, 81, 89, 258-260, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зараз» про стягнення безпідставно одержаних грошових коштів відмовити.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Інформація про відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Зараз», , адреса місцезнаходження: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул. Лобановського Валерія, 23.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Л.М. Ковальчук