Справа № 404/2846/18
Номер провадження 2/404/2277/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді - Бершадської О.В.

за участі секретаря - Вітохіної Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, в порядку спрощеного позовного провадження, справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк Приват Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ПАТ КБПриватбанк, який 21.05.2018 року змінив свою назву на Акціонерне товариство Комерційний банк Приват Банк, звернувся до суду з позовом та просив стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 03.02.2010 року в розмірі- 30 345,71 грн., а також понесені судові витрати.

Позовна заява обґрунтована тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 03.02.2010 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 3 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір, що підтверджено підписом у заяві. Пунктом 2.1.1.7.6 Договору передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку судовий штраф в розмірі 500 грн. (в еквіваленті 500 грн. за кредитними картками, відкритими у валюті USD)+5% від суми позову. Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 вересня 2011 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ ПриватБанк 5477,47 грн. кредитної заборгованості, 54,77 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Відповідач належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 28 лютого 2018 року утворилась заборгованість. З урахуванням зазначеного та враховуючи розмір заборгованості, яка стягнута судовим рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 30 345,71 грн, яка складається із: 28 424,49 грн - різниця між розміром заборгованості, яка утворилась станом на 28 лютого 2018 року, та розміром заборгованості, стягнутої судовим рішенням від 22 вересня 2011 року, а також штрафів: 500 грн - штраф (фіксована частина), 1 421,22 грн - штраф (процентна складова). З посиланням на зазначене сторона позивача просила задовольнити позовні вимоги повністю.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Бершадську О.В. для розгляду справи про стягнення боргу. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 травня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 50). Згідно поданої заяви представник позивача позовні вимоги підтримала , просила їх задовольнити повністю та не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення.

Відповідач до суду не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся, отримав копію позовної заяви з додатками ( а.с .54) , правом подачі відзиву на позов не скористався. В подальші судові засідання поверталися конверти за закінченням терміну зберігання.

За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним у задоволенні вимог відмовити, з наступних підстав. Так з'ясовано, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав заяву № б/н від 03.02.2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 3 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.ргivatbank.uа. складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відносини між банком та клієнтом, які регулюються Договором про надання банківських послуг можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього Договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питанням банківського обслуговування з клієнтом через web-сайт банку (www.ргivatbank.uа.; або інший інтернет/SMS-ресурс, зазначений банком). Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача (www.ргivatbank.uа.) АТ КБ «ПриватБанк», що діяв на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 29.07.2009 року, а наразі діє на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 05.10.2011 року керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та правила падання банківських послуг». Тобто, Умови та Правила є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті www.ргivatbank.uа., згідно яких обслуговується відповідач. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПриватБанку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. У відповідності з ч. 2. ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби зв'язку, наприклад електронний. Згідно ч. 2. ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцентуючи оферту Банку Відповідач підписом у Заяві визнає та погоджується на запропоновані Банком умови. Також наряду із вищезазначеним свідченням визнання угоди Відповідачем є факт користування картрахунком та використання кредитних коштів, так як згідно ч. 2. ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов'язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов'язання за даним договором. Згідно ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України та п. 2.1.1.7.6 Договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку судовий штраф в розмірі 500 грн. (в еквіваленті 500 грн. за кредитними картками, відкритим у валюті USD) + 5% від суми позову. У відповідності до п.п. 2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6 Договору, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим Договором. Згідно ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. При цьому , зясовано, що заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 вересня 2011 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ ПриватБанк 5477,47 грн. кредитної заборгованості, 54,77 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с. 6).

Даних про виконання вказаного рішення від 22 вересня 2011 року матеріали справи не містять. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, банк скористався цим правом і в односторонньому порядку змінив строк виконання кредитного договору, звернувшись у 2011 році з вимогою про повернення усієї суми кредиту, яка задоволена судовим рішенням від 22 вересня 2011 року. Згідно з розрахунком, наданим банком, заборгованість відповідача за кредитним договором, нарахована за період з 10 лютого 2010 року по 28 лютого 2018 року становить 33 901,96 грн. Звертаючи до суду з цим позовом, АТ КБ «ПриватБанк», враховуючи розмір заборгованості, яка стягнута судовим рішенням, просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором, яка утворилась станом на 28 лютого 2018 року, у розмірі 30 345,71 грн, тобто заборгованість, нараховану поза межами дії строку кредитного договору. Разом з цим, суд приходить до висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У спірних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Цей висновок узгоджується з позицією ОСОБА_2 Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18 ОСОБА_2 Верховного Суду дійшла висновку, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Після визначеного договором строку, кредитор має право на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, якщо зобов'язання залишається невиконаним, разом із тим, таких вимог в контексті цього позову не заявлено. Таким чином, оскільки у вересні 2011 року банк в односторонньому порядку змінив строк виконання кредитного договору, що засвідчено у судовому рішенні про дострокове задоволення його вимог, вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення процентів та неустойки поза межами дії строку кредитного договору, є безпідставними, а тому у їх задоволенні слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача. Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк Приват Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 03.02.2010 року в розмірі- 30 345,71 грн., судових витрат у розмірі 1 762,00 грн. - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції від 3 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Кіровський районний суд м. Кіровограда).

Відомості про учасників справи:

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк Приват Банк, місцезнаходження: вул. Грушевського, 1 Д, м. Київ,

відповідач: ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1

Повне судове рішення складено 04.03.2019 року.

Суддя Кіровського О. В. Бершадська

районного суду

м.Кіровограда