Справа № 308/1843/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді - Тхір О.А,

за участі секретаря судового засідання - Віраг Е.М.,

заявника - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Ужгород в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа ОСОБА_2, про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом та просить видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2, який мешкає за адресою АДРЕСА_1 на строк 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_1: заборонити наближення на 100 метрів до місця проживання ОСОБА_1 в АДРЕСА_2; усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні дворогосподарством в АДРЕСА_1, шляхом звільнення дворогосподарства від перебування в ньому ОСОБА_2; заборонити ОСОБА_2 наближення до дворогосподарства в АДРЕСА_1. ближче 100 метрів, наближення на 100 м.).

Свої вимоги мотивувала тим, що з 20 травня 1989 р. по 06 серпня 1992 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом за різними адресами в Ужгороді. Під час спільного проживання з ОСОБА_2 останній постійно підіймав на заявника руку, завдавав тілесних ушкоджень, внаслідок чого остання постійно викликала міліцію , яка обмежувалась профілактичними бесідами з кривдником. Постійні побиття з боку ОСОБА_2 стали підставою розлучення, з 2000 р. вони проживають за різними адресами. Однак між ними до цього часу триває спір з приводу звільнення ОСОБА_2 належного заявниці дворогосподарства в АДРЕСА_1 Належне ОСОБА_1 будинок та господарські споруди ОСОБА_2 використовує без її на те згоди, по праву могутнього. Не зважаючи на те , що вони давно не подружжя, ОСОБА_2 все одно не залишає її у спокої: весь час переслідує, вимагає відмови від судового розгляду справи щодо звільнення ним дворогосподарства, застосовує до фізичну силу всякий раз, як ОСОБА_1 з'являється у своєму дворогоспорстві. Протягом тривалого часу заявник зверталася за захистом від кривдника до поліції, однак поліція вважає, що підстав, для реагування не має, оскільки між ними наявні цивільно-правові відносини. Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 15 серпня 2018 р. ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП за погрози застосування до ОСОБА_1 фізичного насильства та образи.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заяву підтримала, з мотивів, викладених у ній. В обґрунтування заявлених вимог, крім того, зазначає, що тривають судові спори з приводу примусового виселення відповідача, однак спір не розглянуто по суті, рішення не ухвалено, тому просить усунути перешкоди в користуванні належним їй майном, шляхом видачу обмежувального припису згідно з вимогами заяви.

Заінтересована особа в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду повідомлена належним чином, відповідно до норм ЦПК України, і шляхом повідомлення ОСОБА_2 засобами телефонного зв'язку, і шляхом розміщення публікації оголошення про виклик до суду на веб-сайті судової влади на офіційній сторінці суду в мережі Інтернет, як це вимагається при розгляді справ даного виду.

Відповідно до ч.1 ст. 350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Суд, заслухавши пояснення заявника, дослідивши письмові докази вважає, що заява про видачу обмежувального припису підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

З доданих до заяви матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично проживають за різними адресами. ОСОБА_1 постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 та в судовому засіданні сама ж підтвердила дану обставину, та надала докази про таке. В судовому засіданні, крім того, встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наявний спір щодо виселення ОСОБА_2, який на даний час не вирішений та знаходиться на розгляді суду.

Розділом IV глави 13 ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно п. 3, 6, 7, 8 ч.1, ст. 1 цього Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Згідно ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

На підтвердження обставини, що заявник є особою, яка постраждала від домашнього насильства, судом взято до уваги та надано оцінку з точки зору належності та допустимості, як доказ - долучену заявником до матеріалів справи постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.08.2019 року у справі № 308/8717/18 про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за сімейну сварку із гр. ОСОБА_1, в ході якої ображав її нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, принижував її честь і гідність, яка набрала законної сили. В зв'зку із зазначеним судом оцінено ризики, про які заявляє заявник, і, враховує, що такі неправомірні дії ОСОБА_2 по відношенню до колишньої дружини мали місце.

Будь-яких інших доказів про події та обставини, які зазначає заявник в судовому засіданні, зокрема, і за фактом нанесення їй тілесних ушкоджень, неодноразових посягань щодо неї з боку колишнього чоловіка суду не надано, та інші заявлені ризики в ході судового розгляди не знайшли свого підтвердження.

Враховуючи усі надані заявником та дослідженні в судовому засіданні докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд, доходить висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо заявниці, проте вимога щодо усунення перешкоди в користуванні дворогосподарства, за іншою адресою, яка відмінна від місця постійного проживання заявника, шляхом звільнення від перебування в ньому ОСОБА_2 задоволенню не підлягає. Такого висновку, суд доходить, зокрема, і, виходячи з того, що встановлено, і не заперечується самою заявницею, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наявний не вирішений спір щодо виселення останнього із постійного місця проживання за цією адресою, і останній там проживає на даний час, що підтвердила і сама заявниця, і даний спір перебуває на розгляді суду, а задоволення цієї вимоги в межах видачі обмежувального припису на даний час може суттєво порушити конституційні права ОСОБА_2, та, крім того, в межах даного судового розгляду, суд не вправі вирішувати спір про право, який існує між сторонами. Таким чином, суд дійшов висновку, що заяву про видачу обмежувального припису слід задовольнити частково, заборонивши ОСОБА_2 наближення ближче, ніж на 100 метрів до місця проживання ОСОБА_1, за місцем її проживання в АДРЕСА_2. В задоволенні інших вимог заяви слід відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 650-5ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 2, 81, 258, 259, 263-265, 268, 350-6 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа ОСОБА_2, про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Встановити наступний захід обмеження прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та покласти на нього наступний обов'язок:

заборонити йому наближення ближче, ніж на 100 метрів до місця проживання ОСОБА_1, за місцем її проживання в АДРЕСА_2.

Обмежувальний припис видати строком на 5 ( п'ять) місяців.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання (ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України).

Копію рішення направити в відділ поліції за місцем проживання ОСОБА_2 для взяття кривдника на профілактичний облік, а також в сільську раду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області О.А.Тхір

Повний текст рішення виготовлено та підписано 26.02.2019 року.