САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/2185/18
Провадження №2/726/35/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

22.02.2019 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі: головуючого судді Байцар Л. В., при секретарі Осипчук Ю.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В позові посилається на те, відповідно до договору дарування квартири від 31 січня 2014 року, їй на праві приватної власності належить квартира за адресою АДРЕСА_1.

Зазначає, що згідно довідки ПП «Садгора- Сервіс» від 16.10.2018р. № 6223 за адресою АДРЕСА_2. зареєстрований відповідач ОСОБА_2

Вказує на те, що 23 жовтня 2018 року комісією КЖРЕП № 9 у складі техніка-реєстратора ПП «Садгора-Сервіс» ОСОБА_3, менеджера ПП «Садгора-Сервіс» ОСОБА_4, у присутності сусідів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, складено про те, що ОСОБА_2, не проживає у квартирі за адресою АДРЕСА_1 упродовж 15 років.

Зазначає, що відповідач ОСОБА_2 участі в утриманні квартири та оплаті за комунальних бере. Він за власним бажанням, добровільно виселилися із квартири, забрав свої речі і живе разом зі своєю сімєю в іншому житловому приміщенні, тобто добровільно визначив собі інше місце проживання і цим житлом не користується.

Просить визнати визнати ОСОБА_2 такими, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, з невідомих суду причин, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, з невідомих суду причин, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Згідно вимог статі 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідачі були повідомлені належним чином про слухання справи, не повідомили суд про причини своєї неявки. Позивачі не заперечували проти заочного вирішення справи.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 31.01.2014 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_3.

Судом встановлено, що відповідно до довідки ПП «Садгора- Сервіс» від 16.10.2018р. № 6223 за адресою АДРЕСА_2. зареєстрований ОСОБА_2.

Судом встановлено, що відповідно до акту № 426 від 23.10.2018 року комісією КЖРЕП № 9 у складі техніка-реєстратора ПП «Садгора-Сервіс» ОСОБА_3, менеджера ПП «Садгора-Сервіс» ОСОБА_4, у присутності сусідів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, складено про те, що ОСОБА_2, не проживає у квартирі за адресою АДРЕСА_1 упродовж 15 років.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У силу ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна мас право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою.

Відповідно до Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ № 207 від 02.03.2016 р. зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради за зверненням заінтересованої особи на підставі відповідного рішення суду, що набрало законної сил про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Відповідно до ст.150 ЖК України власник житла має право користуватися ним на власний розсуд.

Судові витрати, згідно ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 319, 405 ЦК України, ст..ст. 263-265, 281-283 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_4

Стягнути з відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адерсою м. Чернівці, вул. Луковецька, 29-Б/16 понесені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом 30-ти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30-ти з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцятиднів з дня отримання його копії.

Головуючий суддя ОСОБА_8