ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року м. Харків

Справа № 646/8199/17

Провадження № 22-ц/818/604/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Бровченка І.О., Пилипчук Н.П.,

секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи :

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлові мережі»

Відповідач: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлові мережі» на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2018 року, ухваленого суддею Тесліковою І.І.,-

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року ТОВ «Житлові Мережі» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 основну суму заборгованості у розмірі 13 802,02 грн. та інфляційні втрати у розмірі 4 586,15 грн., стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ТОВ «Альянс» 3% річних у розмірі 898,10 грн.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 25.11.2011 посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Шудріковим І.О. реєстраційний номер 785 та акту прийому-передачі від 25.11.2011. Позивач зазначав, що в період з 01.09.2010 по 31.07.2016 здійснювало функції по експлуатації житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_1, як власник нежитлового приміщення, споживає, а позивач на підставі договору № 39 про забезпечення та надання житлово-комунальних послуг від 11.07.2017 послуги з утримання житлового будинку, його споруд та прибудинкової території, здійснює належну експлуатацію будинку, забезпечує відповідні умови користування власним, неподільним та загальним майном власників приміщень у будинку, укладає договори зі спеціалізованими комунальними підприємствами та обслуговуючими організаціями щодо постачання комунальних послуг у цей житловий будинок. ОСОБА_1 не здійснює погашення вартості спожитих експлуатаційних та комунальних послуг згідно рахунків на оплату. Станом на 20.11.2017 ОСОБА_1 спожито експлуатаційні та комунальні послуги по нежитловому приміщенню вартістю 13 802 грн. Окрім заборгованості за спожиті послуги, на підставі ст.625 ЦК України позивачем нараховано 3% річних за період з 20.12.2014 по 20.12.2017 - 898,10 грн., інфляційні втрати за період з 01.01.2015 по - 4 586,15 грн.

Ухвалою суду від 02.10.2018 року закрито провадження у справі в частині вимог до ТОВ «Альянс».

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2018 року у задоволенні позову ТОВ «Житлові мережі» - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав договір укладений між позивачем та ОСОБА_1, предметом якого є надання послуг щодо нежитлового приміщення АДРЕСА_1, та який містить умови надання та оплати житлово-комунальних послуг.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Житлові мережі» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Посилається на обставини, які були викладені в позовній заяві.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідач фактично споживав експлуатаційні та комунальні послуги, як споживач цих послуг, не заперечував проти їх надання, тому зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати по оплаті фактично спожитих ним послуг з моменту набуття права власності на нежитлове приміщення.

Згідно з нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово - комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Судом першої інстанції не застосовані положення ст. ст. 319, 322 ЦК України, які встановлюють, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов'язує. Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд безпідставно не прийняв до уваги довідку та розрахунки заборгованості, адже сторони при укладанні договору погодились, що позивач надає відповідачу послуги з утримання не тільки житлового приміщення - квартири НОМЕР_1, але й усього житлового будинку, усіх його споруд та прибудинкової території, куди включено й усі приміщення будинку, в тому числі: нежитлові приміщення, машиномісця, під'їзди, ліфти, сходові клітки, котельні та інше.

Представником відповідача ОСОБА_4 до апеляційного суду надано відзив, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивований тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не спростовує фактичних обставин, що були встановлені під час розгляду справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 25.11.2011 посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Шудріковим І.О. зареєстраційного за номером 785 на праві власності належить нежитлове приміщення 17-го поверху АДРЕСА_1 (а.с. 131-134).

16 листопада 2017 року ОСОБА_1 позивачем було направлено вимогу про сплату заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг по нежитловому приміщенню АДРЕСА_1 яка станом на 08.11.2017 за період з 01.11.2014 по 31.06.2016 складає 8 067,62 грн. (а.с.20,21).

Відповідно до довідки № 252 від 22.11.2017 та розрахунку заборгованості власник нежитлового приміщення АДРЕСА_1 ОСОБА_1 станом на 20.11.2017 року має заборгованість перед ТОВ «Житлові Мережі» за надані комунальні послуги в сумі 13 802,02 грн. (а.с.25, 26). В довідці зазначено щомісячні нарахування відповідачу ОСОБА_1 за період 30.11.2014 - 31.08.2016.

Позивачем надано суду розрахунки, відповідно до яких 3% річних та інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за фактично отримані послуги по нежитловому приміщенню по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 складають 898,10 грн. та 4 586,15 грн. відповідно (а.с.27,28).

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін., а частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Суду першої інстанції позивачем було надано як підставу для нарахування заборгованості договір № 39 від 11 липня 2011 року предметом якого є трикімнатна квартира АДРЕСА_1

Відповідно до п. 2.2. вказаного договору склад експлуатаційних послуг, які надаються виконавцем за цим договором, а також перелік комунальних послуг, що постачаються комунальними службами за договорами, укладеними Виконавцем до моменту укладення власником прямих договорів, вказано у Додатку № 1 до цього Договору, який є його невід"ємною частиною. Додатком 1 до вказаного договору встановлено розмір плати за експлуатаційні послуги та їх перелік, що надаються позивачем та підлягають сплаті відповідачем, який також не містить будь-яких даних щодо обслуговування нежитлового приміщення АДРЕСА_1

Зазначений договір передбачає сплату послуг за житлове приміщення.

Оскільки матеріали справи не містять доказів, якими б передбачались умови щодо сплати послуг в нежитлових приміщеннях, зокрема й у нежитловому приміщенні АДРЕСА_1, тому нарахування заборгованості за такі види житлово-комунальних послуг є безпідставними та не ґрунтується на вимогах закону.

В суді апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що відповідач повинен сплатити за нежитлове приміщення на підставі договору № 39 від 11 липня 2011 року, оскільки цим договором пердбачено оплату за місця загального користування.

Судова колегія не погоджується з доводами позивача, оскільки нежитлове приміщення, яке належить відповідачу не є місцем загального користування.

Крім цього, судовим розглядом встановлено, що нежитлове приміщення не обладнане приборами опалення і не має водопостачання. Доводи позивача, що через це приміщення проходять труби теплової траси, які постачають теплову енергію для загального опалення будинку, судова колегія відхиляє, оскільки, як пояснив представник позивача, розрахунок оплати за комунальні послуги складено як для нежитлових приміщень обладнаних системою опалення. При цьому, матеріали справи не містять доказів надання позивачем комунальних послуг по утриманню нежитлового приміщення НОМЕР_2

Колегія суддів дійшла висновку про недоведеність позивачем факту надання відповідачу послуг щодо обслуговування нежитлового приміщення АДРЕСА_1 що виключає відповідальність ОСОБА_1 сплачувати їх вартість.

Тому висновок суду першої інстанції про відсутність передбачених законом підстав для стягнення з відповідача заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані, а наданим суду доказам дана належна правова оцінка.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлові мережі» - залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді І.О. Бровченко

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 01 березня 2019 року