Справа № 720/1217/19
Провадження № 2/720/625/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

з участю секретаря Скриндіца С.М.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина на 1/2 частку домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1 . Спадщину після його смерті на 5/12 частки спадкового майна своєчасно прийняла його онука ОСОБА_3 як спадкоємець по заповіту. Однак, оскільки при житті спадкодавець не отримав правовстановлюючих документів на домоволодіння, вона не може оформити на себе право власності на вказане спадкове майно. Просила суд визнати за нею право власності на 5/12 частки спадкового домоволодіння в порядку спадкування.

До закінчення підготовчого судового засідання до суду надійшла зустрічна позовна заява, в якій відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до позивача про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що на момент відкриття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_4 вона була у непрацездатному віці, а тому також має право на обов`язкову долю у спадщині. Просила суд визнати за нею право власності на 1/12 частину спадкового домоволодіння як її обов`язкову частку.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги, зустрічний позов визнав.

Відповідач в судовому засіданні первісний позов визнала, зустрічний позов підтримала та просила задовольнити заявлені вимоги.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачами позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, дійшов висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до довідки Новоселицької міської ради № 95 від 21 лютого 2019 року станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1 відносилося до категорії робочих дворів головою якого був ОСОБА_4 ..

Вказане домоволодіння побудовано подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в 1987 році на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстровано в погосподарській книзі сільської ради із наданням відповідної адресної частини.

Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що вказане домоволодіння побудовано відповідно до діючого на час його будівництва законодавства та належним чином було зареєстровано органом місцевого самоврядування.

Правові акти чинні на час проведення будівництва пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Так, порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.

Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України в редакції 1969 року, діюча на час побудови домоволодіння, передбачено, що майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Отже за змістом вищевказаних норм закону, кожна річ, набута за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, крім окремих речей кожного з подружжя.

З свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 27 серпня 1967 року вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 були чоловіком та дружиною.

Зважаючи на те, що домоволодіння було побудовано на відведеній в установленому порядку земельній ділянці та зареєстровано в сільській раді за ОСОБА_4 на час коли останній перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , то домоволодіння вважається їх спільним майном та з того часу вони стали його співвласниками в рівних частках, тобто по 1/2 частці на кожного з них.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 відкрилася спадщина на 1/2 частку вказаного домоволодіння.

Згідно ст. 1218 ЦК України, діючого на час відкриття спадщини, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка)".

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно заповіту, який був складений 23 березня 2007 року та посвідчений секретарем виконкому Котелівської сільської ради Новоселицького району, спадкодавець ОСОБА_4 заповів все своє майно ОСОБА_3 ..

Оскільки на момент смерті спадкодавця ОСОБА_4 його дружина ОСОБА_2 була непрацездатною, то вона мала право на обов`язкову частку у відповідності до змісту ст. 1241 ЦК України.

Спадщину після смерті ОСОБА_4 своєчасно прийняли ОСОБА_3 як спадкоємець по заповіту на 5/12 частки домоволодіння, звернувшись із відповідною заявою до нотаріальної контори протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини та непрацездатна дружина спадкодавця ОСОБА_2 на обов`язкову частку, яка складає 1/12 частину домоволодіння (так як на час відкриття спадщини були троє спадкоємців 1 черги по закону), оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_4 ..

Однак, у зв`язку із смертю спадкодавця та відсутністю за ним правовстановлюючих документів на домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння.

Враховуючи, що ОСОБА_3 є спадкоємцем по заповіту після смерті ОСОБА_4 , а ОСОБА_2 як непрацездатна дружина померлого має право на обов`язкову частку у вказаному домоволодінні, спадщину прийняли своєчасно, інших спадкоємців не має, то право власності на спадщину слід визнати за ними.

У зв`язку із визнанням позову відповідачами до початку розгляду справи по суті, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України слід повернути позивачам з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, а саме ОСОБА_3 - 466 гривень та ОСОБА_2 - 384 гривні 20 копійок.

На підставі ст.ст. 16, 328, 1218, 1223, 1241, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 142, 197, 200, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позови задовольнити.

Визнати право власності ОСОБА_3 на 5/12 частки домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літера «А», загальною площею 110,20 кв.м., житловою площею 68,60 кв.м., літніх кухонь літера «Б», «В», сараїв літера «Г», «Д», вбиральні літера «Е», колодязя № 1, огорожі № 2,3, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 .

Визнати право власності ОСОБА_2 на 1/12 частку домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літера «А», загальною площею 110,20 кв.м., житловою площею 68,60 кв.м., літніх кухонь літера «Б», «В», сараїв літера «Г», «Д», вбиральні літера «Е», колодязя № 1, огорожі № 2,3, в порядку спадкування обов`язкової долі після смерті ОСОБА_4 .

У зв`язку із визнанням позову відповідачами до початку розгляду справи по суті, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України повернути позивачам з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, а саме ОСОБА_3 - 466 гривень та ОСОБА_2 - 384 гривні 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ляху Г.О.