МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 489/8101/18
Провадження № 22-ц/812/1664/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 серпня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Румянцевої Н.О. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк"), звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 25 грудня 2008 року відповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до банку з заявою б/н, згідно якої отримав кредит у розмірі 4400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 16 грудня 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 14893,94 грн., з яких 2751,34 грн. нараховані відсотки за користування кредитом, 11195,27 грн. нарахована пеня, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг : 250 грн. штраф (фіксована частина), 697,33 грн. штраф (процентна складова).

Посилаючись на викладене, позивач - АТ КБ "ПриватБанк" просив суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором від 25 грудня 2008 року, а також судові витрати.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 серпня 2019 року у задоволені позову АТ КБ "ПриватБанк" відмовлено.

Рішення суду мотивовано, тим що заборгованість відповідача перед позивачем по тілу кредиту відсутня, а тому не можливо встановити, з якої суми банком нараховані та обчислені відсотки і штрафні санкції, адже відсотки обчислюються у відсотковому відношенні до тіла кредиту. Ухвалюючи рішення, суд також керувався правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 року у справі № 6-2320цс16, від 11 березня 2015 року у справі №6-16цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Не погодившись з рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що між ним та відповідачем було укладено кредитний договір у формі договору приєднання, про що свідчить заява, підписана відповідачем. Крім того, звертає увагу на те, відповідач укладання кредитного договору не оспорював, розрахунок заборгованості не спростував, не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, не заперечував проти наявності між сторонами кредитних зобов`язань. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Учасники справи до судового засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній та додатково наданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Приймаючи рішення по справі, суд виходив з того, що 25 грудня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 4400,00 грн. шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.

У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Як вбачається із Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», умовами кредитування відповідача є: базова процентна ставка на місяць складає 2,5%; розмір щомісячних платежів складає 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості; пеня складається із пені 1 та пені 2, де пеня 1 базова відсоткова ставка по договору, нараховується за кожний день прострочення кредиту; пеня 2 дорівнює 1 % від суми загальної заборгованості, але не менше 10 грн. нараховується 1 раз в місяць, при наявності прострочення по кредиту чи відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму більше 50 грн.; штраф при порушенні строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням, складає 250 грн. + 5% від суми позову.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, сума заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 16.12.2018 року складає 14893,94 грн., що складається із: нарахованих процентів за користування кредитом 2751,34 грн., заборгованості за пенею 11195,27 грн., штрафу (фіксована частина) 250,00 грн., штрафу (відсоткова складова) 697,33 грн.

Проаналізувавши зазначені обставини та врахувавши положення ст. 207,625, 626, 549, 551 ,628, 633, 634, 638, 526, 1054, 1048, 1050, 1055, 1056-1 ЦК України, а також висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд дійшов висновку, що Умови і правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору, в тому числі й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Отже, суд вважав, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 25 грудня 2008 року шляхом підписання заяви. За такого відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Крім того, посилаючись на ст. 549 ЦК України, ст. 61 Конституції України, яка передбачає, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а також на те, що умовами спірного договору, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається один раз в місяць, у той самий час, згідно з пунктами п.2.1.6.14 Умовами та правилами надання банківських послуг передбачена сплата пені та штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов`язань по кредитному договору, суд вважав, що пеня та штрафи нараховані банком за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань.

За такого, з позичальника за порушення строків виконання грошових зобов`язань може бути стягнутий тільки один вид неустойки.

Також в рішенні зазначено, що комісія це плата за послуги банку. Пеня та комісія не є тотожними поняттями, це різні види нарахувань, які мають різну правову природу та повинні бути обґрунтовані і доведені позивачем. Будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач, брав на себе зобов`язання зі сплати винагороди за користування кредитом, які саме послуги було надано ОСОБА_1 , розрахунком їх вартості, суду не надано.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині на думку суду задоволенню не підлягають, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України викладених у Постанові від 22 березня 2017 року № 6-2320цс16.

Також суд виходив з того, що з наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем по тілу кредиту відсутня, тож не можливо встановити, з якої суми банком нараховані та обчислені відсотки і штрафні санкції, адже відсотки обчислюються у відсотковому відношенні до тіла кредиту, а тіло взагалі відсутнє. Рішення суду про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту і докази невиконання такого рішення суду не надані.

Отже, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту та доказів збільшення кредитного ліміту, то, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, а тому відсутні законні підстави для задоволення позову.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Колегія судді погоджується з висновком суду про те, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як складову частину кредитного договору, укладеного між сторонами 25 грудня 2008 року шляхом підписання відповідачем заяви.

При цьому колегія суддів враховує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Проте, приймаючи рішення у справі суд не в повній мірі врахував те, що заява від 25 грудня 2008 року, яка підписана відповідачем містить дані як про кредитний ліміт у розмірі 500грн., так і про базову процентну ставку у розмірі 2,5% в місяць на залишок заборгованості.

Крім того, в матеріалах справи знаходиться Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,55 днів пільгового періоду», яка також підписана позичальником.

Згідно Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», умовами кредитування відповідача є: базова процентна ставка на місяць - 2,5%; розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості; пеня складається із пені 1 та пені 2, де пеня 1 базова відсоткова ставка по договору, нараховується за кожний день прострочення кредиту; пеня 2 дорівнює 1 % від суми загальної заборгованості, але не менше 10 грн. нараховується 1 раз в місяць, при наявності прострочення по кредиту чи відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму більше 50 грн.; штраф при порушенні строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням, складає 250 грн. + 5% від суми позову, процентна ставка на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування - 3,75% та інше.

За такого посилання суду на те, що дана Довідка також не підписана позичальником, а тому не є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, є помилковим.

Отже матеріали справи свідчать про наявність між сторонами кредитних правовідносин на підставі кредитного договору № б/н від 25 грудня 2008 року, у вигляді відновлювальної кредитної лінії з встановленим кредитним лімітом на платіжну карту, який був укладений сторонами шляхом підписання ОСОБА_1 заяви.

Для здійснення операцій з отримання та повернення кредиту відповідач на підставі названого договору отримав картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» № НОМЕР_1 зі строком дії до грудня 2012 року. В подальшому він отримував і інші кратки, остання згідно довідки банку від 07.10.2019р. була отримана ним 20 жовтня 2016р. зі строком дії до липня 2020р. Згідно виписки про рух коштів за рахунком, відповідач активно користувався картками. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 належним чином виконував взяті на себе обов`язки, банк збільшив кредитний ліміт.

Таким чином, колегія суддів вважає, що матеріалами справи достовірно підтверджено, що між сторонами існують кредитні правовідносини на підставі кредитного договору № б/н від 25 грудня 2008 року у вигляді відновлювальної кредитної лінії, а також те, що для здійснення операцій з отримання та повернення кредиту за даним кредитним договором відповідач отримав декілька карток. Останню картку з № НОМЕР_2 він отримав 20 жовтня 2016 року зі строком дії до липня 2020 року.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором станом на 16 грудня 2018 року утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку банку, наданого до позовної заяви становить 14893,94 грн., з яких 2751,34 грн. нараховані відсотки за користування кредитом, 11195,27 грн. нарахована пеня, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг : 250 грн. штраф (фіксована частина), 697,33 грн. штраф (процентна складова).

Однак, повністю з таким розміром заборгованості за даним кредитним договором, колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, оскільки відповідач уклав кредитний договір з позивачем та отримав кредитні кошти від банку, він зобов`язаний повернути їх та сплатити проценти за користування кредитними коштами.

Як заява позивальника від 25 грудня 2008р., так і Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», які підписані відповідачем, містять в собі дані про встановлений розмір процентів, а саме 2,5% в місяць, що становить 30% річних. Більш того, оскільки відповідач після отримання картки активно користувався даною карткою, в тому числі і погашаючи заборгованість разом з нарахованими процентами, що підтверджується випискою про рух коштів за рахунком, у той час коли за даним видом кредитної картки була передбачена базова процентна ставка в місяць у розмірі 2,5% (30% на рік), чим відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України вчинив дії, які засвідчують його бажання користуватися кредитними коштами зі сплатою саме таких відсотків за користування кредитними коштами, то ці її дії фактично є прийняттям пропозиції в частині розміру процентної ставки. Доказів протилежного стосовно розміру погодженої сторонами процентної ставки відповідачем суду надано не було.

Як убачається з виписки про рух коштів за рахунком та розрахунку заборгованості відповідач неодноразово погашав заборгованість та повторно отримував кредитні кошти. Остання операція з отримання кредитних коштів у сумі 19,95грн. здійснена ним 25 лютого 2017року (придбання продуктів харчування), а остання операція з погашення кредиту в сумі 500 грн. здійснена 04 лютого 2017 року шляхом внесення коштів через термінал самообслуговування. При цьому в призначенні платежу відповідачем не зазначено про погашення окремої складової кредитної заборгованості.

Як зазначено в розрахунку заборгованості, наданому до позову, банк розрахував заборгованість, виходячи як з первісної погодженої сторонами процентної ставки(30% річних) до серпня 2014р., так і підвищеної відсоткової ставки, починаючи з вересня 2014 року.

Проте належних та допустимих доказів погодження підвищеної процентної ставки з позичальником позивачем суду надано не було, а тому у позивача були відсутні підстави для нарахування процентів за користування кредитними коштами за збільшеною процентною ставкою.

Як убачається із розрахунку заборгованості за кредитом, наданим позивачем під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, та зробленим за первісною процентною ставкою (30% річних) і це підтверджується випискою руху коштів за рахунком, станом на 16 грудня 2018 року залишок заборгованості за тілом кредиту складав 2020,36грн., залишок заборгованості за процентами складав 1146,73 грн., а пеня - 243,53грн.

Суд згідно положень ст. 13 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд обирає способи захисту цивільного права. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України. Так під способами захисту суб`єктивних цивільних прав та інтересів розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких суд здійснює поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав чи інтересів та вплив на правопорушника. Підставами позову згідно зі ст. 175 ЦПК України, які суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а предметом позову, є спосіб захисту права, який він просить суд застосувати до відповідачів.

Як убачається з тексту позовної заяви, з якою позивач звернувся до суду, він просив стягнути з відповідача заборгованість по процентам за користування кредитом станом на 16 грудня 2018 року у сумі 2751,34 грн., пеню у розмірі 11195,27грн. та штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг : 250 грн. штраф (фіксована частина), 697,33 грн. штраф (процентна складова).

Тобто, позивачем було чітко визначений предмет позову (спосіб захисту права, який він просить суд застосувати до відповідачки), а також викладені обставини, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги, тобто підстави позову, які згідно зі ст. 175 ЦПК України суд не може змінити без згоди позивача.

Аналіз позовної заяви свідчить про те, що вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту позивачем заявлено у даній справі не було.

За такого колегія суддів вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом станом на 16 грудня 2018 року у розмірі 1390,26грн., яка складається з заборгованості за процентами у розмірі 1146,73 грн. та пені у розмірі 243,53грн.

Що стосується позовних вимог про стягнення штрафів, то вони є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за несвоєчасне погашення заборгованості. При цьому пеня складається із пені 1 та пені 2, де пеня 1 базова відсоткова ставка по договору, нараховується за кожний день прострочення кредиту; пеня 2 дорівнює 1 % від суми загальної заборгованості, але не менше 10 грн. та нараховується 1 раз в місяць, при наявності прострочення по кредиту чи відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму більше 50 грн.

У той самий час, Довідкою про умови кредитування передбачено, що за порушення строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням, передбаченим договором, більше ніж на 120 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250грн. + 5% від суми позову.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові № 6-2300 від 21.10.2015р.

Отже у задоволенні вимог про стягнення штрафів слід відмовити.

Суд першої інстанції хоча і дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів, проте при цьому надав аналіз не умовам кредитного договору, викладеним в Довідці про умови кредитування, а положенням Умов і Правил надання банківських послуг, які не вважав складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Крім того, обґрунтовуючи відмову у задоволенні позовних вимог, суд вдався в обговорення вимог про стягнення комісії, хоча вони заявлені не були.

Проаналізувавши зазначені вище обставини у справі у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд зазначеним в тексті постанови обставинам належної правової оцінки не дав та не встановивши дійсні обставини по справі і не визначившись з характером спірних відносин та нормами матеріального права, що їх регулюють, помилково відмовив у задоволенні позовних вимог до відповідача в повному обсязі через не надання позивачем доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту та доказів збільшення кредитного ліміту, а також через відсутність у розрахунку даних про тіло кредиту, що на думку суду не дає можливості перевірити розмір нарахованих сум боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу, а тому рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом станом на 16 грудня 2018 року у розмірі 1390,26грн., яка складається з заборгованості за процентами у розмірі 1146,73 грн. та пені у розмірі 243,53грн.

Інші доводи апеляційної скарги, крім тих, з якими погодилася колегія суддів, виходячи з конкретних обставин по справі, не є підставою для задоволення апеляційної скарги та позову в повному обсязі.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подачу позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1921грн. За подачу апеляційної скарги ним було сплачено судовий збір у розмірі 2881,50 грн. Тому з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог (9%) з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на сплату судового збору за подачу позову та за подачу апеляційної скарги у розмірі 432 грн.22 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 382 ЦПК України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 , проживає АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, рах.№ НОМЕР_4 , МФО № 305299) заборгованість за кредитним договором б/н від 25 грудня 2008 року станом на 16 грудня 2018 рок у сумі1390грн. 26 коп., яка складається з заборгованості за процентами у розмірі 1146 грн.73 коп. та пені у розмірі 243,53грн., а також витрати на сплату судового збору у розмірі 432 грн.22 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2019 року