Справа № 461/1104/19 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/811/2299/19 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цапа П.М.,

адвоката Курилець Х.З. представника Вавричука ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 , на ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 31 травня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою, у якій просила суд визнати неправомірною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 31.07.2018 року ВП №56886462 винесену приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Ю.А.

Вимоги скарги обґрунтовувалися тим, що 31.07.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Ю.А. (в подальшому «приватний виконавець») на підставі виданого 17.02.2011 року Галицьким районним судом м.Львова виконавчого листа №2-2658/10 про стягнення з ОСОБА_4 та заявника ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «ВіЕСБанк» 45 845, 52 доларів США заборгованості по кредитному договору, що по курсу НБУ станом на день винесення рішення становить 363 907 грн. 98 коп., 1 700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи, а всього 365 727 грн. 98 коп. (в подальшому «виконавчий лист»), винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Із вказаною постановою ОСОБА_3 не погоджується, оскільки виконавчий лист приватним виконавцем прийнято до виконання із пропущеним строком для пред`явлення виконавчого листа до виконання, а також без зазначення дати народження боржника (а.с. 1-3).

Оскаржуваною ухвалою в задоволенні скарги відмовлено (а.с. 134-137).

Дану ухвалу оскаржила представник ОСОБА_3

Апелянт просить ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги її скарги, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вважає помилковим висновок суду про те, що останньою датою, з якої починає рахуватися трирічний строк, є 25.06.2018 року, оскільки відмітка «25.06.2018 року» вказана не на виконавчому документі, «а на листку, який жодного відношення немає до виконавчого документу», який було видано судом.

Звертає увагу на те, що в матеріалах справи знаходиться Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 22.06.2017 року, яким державний виконавець виконавчий лист, виданий Галицьким районним судом міста Львова 17.02.2011 року, повернув стягувачу без прийняття до виконання.

Також звертає увагу на те, що у виконавчому листі, виданому Галицьким районним судом міста Львова 17.02.2011 року, строком пред`явлення його до виконання зазначено до 03 січня 2014 року (а.с. 140-142).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Частиною 2 ст. 356 ЦПК України встановлено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (п.п. 5 і 6).

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, у ній наведено ті ж доводи, які було наведено у скарзі на постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження і яким дано належну оцінку судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

В той же час, апеляційна скарга не містить доводів стосовно того, в чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість оскаржуваної ухвали (які саме обставини та (або) докази судом були встановлені неповно та (або) неправильно); які саме нові обставини та (або) докази підлягають встановленню, дослідженню чи оцінці в ході апеляційного провадження у справі, так само, як не містить заперечень проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Так, судом встановлено та стверджується матеріалами справи, що виконавчий лист неодноразово пред`являвся стягувачем до виконання, так само, як неодноразово повертався йому з різних підстав (а.с. 16-17), що неодноразово переривало встановлений статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» трирічний строк пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що всі дії приватним виконавцем були вчиненими в межах строків, встановлених законом, а доводи апеляційної скарги з посиланням на те, що у виконавчому листі, виданому Галицьким районним судом міста Львова 17.02.2011 року, строком пред`явлення його до виконання зазначено до 03 січня 2014 року, є надуманими і такими, що не можуть прийматися до уваги.

В доводах апеляційної скарги міститься посилання на Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 22.06.2017 року (яким державний виконавець виконавчий лист повернув стягувачу без прийняття до виконання, оскільки у ньому дата народження боржника є відсутньою з посиланням на пункт 6 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження») як на приклад, якому мав би наслідувати приватний виконавець.

В той же час, відмітка державного виконавця про повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання від 22.06.2017 року з посиланням на пункт 6 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» також міститься на цьому ж листку на якому є і відмітка про повернення виконавчого листа стягувачу «25.06.2018 року» (а.с. 17), який (згаданий листок) апелянт вважає таким, що «жодного відношення немає до виконавчого документу», який було видано судом.

Тобто, як вбачається з вище наведеного, одні відмітки, які знаходяться на згаданому листку (який фактично є додатком до виконавчого листа його продовженням; а.с. 17), апелянт вважає такими, що повинні прийматися до уваги (відмітка державного виконавця про повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання від 22.06.2017 року з посиланням на пункт 6 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»), а інші відмітки (зокрема про повернення виконавчого листа стягувачу «25.06.2018 року») такими, що не повинні прийматися судом до уваги.

Відтак, за наведених обставин, доводи апеляційної скарги про помилковість висновку суду про те, що останньою датою, з якої починає рахуватися трирічний строк, є 25.06.2018 року, оскільки відмітка «25.06.2018 року» вказана не на виконавчому документі, також є надуманими і до уваги прийматися не можуть.

Так само, як не можуть прийматися до уваги доводи апеляційної скарги стосовно того, що у виконавчому листі є відсутньою дата народження боржника, оскільки аналогічним доводам судом першої інстанції дано належну правову оцінку, в результаті чого суд прийшов до вірного висновку про те, що відсутність дати народження боржника у виконавчому листі не може бути правовою підставою для повернення цього виконавчого листа стягувачу без прийняття його до виконання і наявність у матеріалах справи Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 22.06.2017 року, автором якого є інший державний виконавець, цього висновку не спростовує.

З урахуванням вище наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та постановив оскаржувану ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для скасування цієї ухвали відсутні і апеляційну скаргу на неї, доводи якої не спростовують висновків ухвали, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 , залишити без задоволення, а ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 31 травня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 11 листопада 2019 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.