Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 760/13250/13-ц 2-4072/13
Номер провадження 22-ц/824/1790/2019
Головуючий у суді першої інстанції С.В.Коробенко
Доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач
13 лютого 2019 року місто Київ

Номер справи 760/13250/13-ц

(2-4072/13)

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів: Мазурик О.Ф., Стрижеуса А.М.

секретар судового засідання: Горак Ю.М.

сторони:

позивач ОСОБА_3

відповідач ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5

на заочне рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 14 листопада 2013 року, ухвалене у складі судді Коробенко С.В. в приміщенні Солом'янського районного суду міста Києва о 17 год. 23 хв., відомості про дату складання повного рішення відсутні.

в с т а н о в и в:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі та мають спільну неповнолітню доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Оскільки, донька проживає разом із ним, а відповідач не приймає участі в утриманні та вихованні спільної доньки, позивач був змушений звернутись до суду із даним позовом, відповідно до вимог якого просив суд стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн., щомісячно, з дня пред'явлення позову і до повноліття дитини.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 14.11.2013 позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково, стягнуто з відповідача на його користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.05.2013 і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Солом'янського районного суду м.Києва від 27.08.2018 у задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд зазначеного вище заочного рішення суду було відмовлено.

Не погоджуючись із заочним рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 14.11.2013, відповідач через свого представника - ОСОБА_5 звернулась до суду з апеляційною скаргою в обґрунтування якої зазначала про те, що рішення суду першої інстанції було ухвалене за відсутності відповідача по справі, яка не була належним чином повідомлена про розгляд справи, суд не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, внаслідок чого ухвалив судове рішення, яке є необґрунтованим та незаконним.

Одночасно, у поданій скарзі стороною відповідача було зазначено про те, що місцевий суд не перевірив та не врахував ту обставину, що з моменту розірвання укладеного із позивачем шлюбу, їхня спільна донька фактично проживала з відповідачем та перебувала на її утриманні. При цьому, через поведінку позивача після розлучення, відповідач була змушена разом із дитиною виїхати на інше місце проживання.

Відповідач та її представник - ОСОБА_5 у судовому засіданні подану апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі та просили суд про її задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у скарзі. Також, пояснили колегії суддів про те, що на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення, неповнолітня донька сторін проживала разом із своєю матір'ю - відповідачем по справі. При цьому, близько п'яти-шести місяців у 2013 році донька дійсно проживала з позивачем, однак перебувала на повному утриманні відповідача, оскільки позивач не працював, а тому ОСОБА_4 вважає оскаржуване рішення несправедливим, оскільки за період коли вона дійсно утримувала свою дитину за нею нараховано заборгованість по сплаті аліментів, які вона в силу закону не зобов'язана сплачувати на користь позивача. Окрім цього останній чинив перешкоди у спілкуванні з дитиною, внаслідок чого за позовом ОСОБА_4 в провадженні суду перебував спір про визначення місця проживання доньки, однак у зв'язку із домовленістю між сторонами дитина залишилась проживати разом із матір'ю, позовні вимоги були залишені без розгляду.

Позивач за викликом до суду апеляційної інстанції не з'явився, про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином, про що свідчать матеріали справи. А відтак, у відповідності до положень ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності позивача.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та її представника - ОСОБА_5, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення неповнолітньої дитини ОСОБА_6, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу відповідача такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 10.01.2002 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, який зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м.Києва з державним Центром розвитку сім'ї, про що було складено відповідний актовий запис за №21 (а.с.2).

Сторони по справі мають неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3).

Рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 14.05.2013 укладений між сторонами шлюб було розірвано (а.с.4).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини, місцевий суд виходив з того, що після розірвання укладеного між сторонами шлюбу їхня донька залишилась проживати разом із своїм батьком - позивачем по справі, відповідач добровільно коштів на утримання спільної дитини не надавала.

Оскаржуючи рішення суду, відповідач посилалась на те, що унаслідок неналежного повідомлення її як відповідача про дату, місце та час розгляду справи і розгляду справи за її відсутності судом першої інстанції не встановлені належним чином обставини щодо факту з ким саме з батьків проживала та проживає дитина, та на утриманні кого із них перебуває, та хто з батьків насправді не надає матеріальної допомоги на утримання доньки.

Це призвело до неправильного вирішення справи, оскільки дитина фактично виховується матір'ю, проживає з нею та перебуває на її утриманні, в той час як позивач вихованням дитини не цікавиться. Отже позивач не має права на отримання аліментів від матері дитини. З якою насправді проживає їхня спільна донька.

При перевірці висновків місцевого суду про наявність підстав для задоволення позову, у контексті доводів апеляційної скарги відповідача, апеляційний суд виходить з наступного.

У відповідності до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Законодавцем, положенням ч.2 ст.51 Конституції України, закріплений конституційний обов'язок батьків утримувати своїх дітей.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Заперечуючи наявність підстав для стягнення аліментів на користь ОСОБА_3, у поданій до суду заяві про перегляд заочного рішення про стягнення аліментів відповідач посилалась на те, що після розірвання укладеного із позивачем шлюбу, донька проживає разом із нею та перебуває на повному її утриманні, на підтвердження чого були подані копії актів, складені за їх місцем проживання.

Однак, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції виходив з недоведеності відповідачем обставин щодо проживання неповнолітньої дитини саме з нею, оскільки надані суду фотокопії складених актів за їхнім місцем проживання не були належним чином засвідчені, окрім того викликали у суду сумніви з приводу їх достовірності, так як щорічно складалися одними і тими самими особами.

Так, колегія суддів погоджується із даними висновками суду першої інстанції, оскільки надані стороною відповідача фотокопії актів у співвідношенні з вимогами цивільного процесуального законодавства не можуть бути визнані як допустимі докази, оскільки складалися одними і тими самими особами, в той час коли такі підтверджували місце проживання відповідача разом із донькою щороку за різними адресами. Разом з тим, відповідачем не заявлялись будь-які клопотання з приводу допиту вказаних осіб у судовому засіданні в якості свідків на підтвердження викладених у актах обставин.

Однак, задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів, та встановлюючи факт невиконання ОСОБА_4 своїх обов'язків по утриманню дитини, судом не було у повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, та як наслідок, суд визнав встановленою обставиною ненадання відповідачем матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, в той час коли позивачем при подачі позову до суду та в ході його судового розгляду не було доведено даного факту.

Так, опитана у судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_6 пояснила суду, що після розірвання батьками шлюбу деякий період часу вона дійсно проживала з батьком, але одночасно вказала на те, що її матір проживала недалеко від неї та переважно саме вона постійно займалась її утриманням, купувала продукти харчування, готувала їжу, повністю оплачувала одяг, давала гроші на витрати, а також здійснювала оплату позашкільних занять з її розвитку. При цьому, з 2016 року неповнолітня ОСОБА_6 на постійно проживає виключно із своєю матір'ю - відповідачем по справі.

Положеннями ч.3 ст.10 ЦПК України (у редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення) визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України (у редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення) встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК України).

Пунктом шостим статті 3 ЦК України встановлено, що справедливість, добросовісність та розумність є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Вирішуючи у даному провадженні спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції не перевірив наявність підстав для стягнення аліментів на користь ОСОБА_3, а саме ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по утриманню неповнолітньої доньки, та не перевірив факту участі матері в матеріальному утриманні доньки.

Факт реєстрації дитини за однією адресою з батьком не є підставою для стягнення аліментів на утримання дитини. Залишення без змін рішення суду першої інстанції буде несправедливим по відношенню до матері дитини, яка постійно її утримувала, але проживала певний час окремо від дитини через неприязні відносини з колишнім чоловіком.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Встановлені в суді апеляційної інстанції обставини виключають можливість стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки дитина не проживає з позивачем та не перебуває на його утриманні, а в період проживання дитини з батьком, мати брала участь у її вихованні та утриманні, що пояснила суду сама дитина, якій на теперішній час виповнилось 15 років, а відтак заочне рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 14.11.2013 підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні таких позовних вимог.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_4, подана її представником - ОСОБА_5 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, задовольнити.

Заочне рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 14 листопада 2013 року скасувати.

ОСОБА_3 відмовити у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 25лютого 2019 року.

Судді:

Л.Д.Поливач

О.Ф.Мазурик

А.М.Стрижеус