Апеляційне провадження №22-ц/824/1015/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 вересня 2018 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Експлуатуюча організація «Голосієво» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ТОВ «Експлуатуюча організація «Голосієво» звернулося до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що будинок АДРЕСА_1 знаходиться у нього на балансі. Квартира №603 у вказаному багатоповерховому будинку належить на праві власності відповідачу, яка є власником особового рахунку, а тому зобов'язана утримувати майно, що їй належить, та сплачувати за надані житлово-комунальні послуги. У зв'язку з невиконання своїх зобов'язань у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за надані житлово-комунальні послуги та додаткові послуги, яка станом на 30.04.2018 року становить 6687,85 грн., яку позивач і просив стягнути на його користь.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 вересня 2018 року позов задоволений, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги та додаткові послуги в сумі 6687,85 грн. та 1762,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій проситьскасувати рішення суду та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Оскаржуване рішення вважає незаконним та необґрунтованим, ухваленим без повного і всебічного з'ясування всіх обставин справи. Обґрунтувала скаргу тим, що ТОВ «Експлуатуюча організація «Голосієво» при здійсненні своїх цивільних прав порушило її право, а саме з вини позивача заявниця не отримувала субсидію, яка мала бути їй нарахована. Несплата заборгованості в заявленій сумі є формою самозахисту від порушення товариством позивача її права на отримання субсидії в розмірі 6 886,08 грн.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що доводи апеляційної скарги вважає безпідставними, а рішення суду - законним і обґрунтованим, яке в повному обсязі відповідає завданню цивільного судочинства. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є організацією, яка уповноважена надавати житлово-комунальні послуги, нараховувати, обліковувати та збирати плату за надані споживачу послуги, а тому має право вимагати від відповідача оплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території та інші надані житлово-комунальні послуги. Укладений між сторонами договір №603 від 18.04.2014 року є підставою для обов'язкової оплати за надані житлові-комунальні послуги. У разі несплати споживачем вартості таких послуг в добровільному порядку, їх надавач має право на стягнення їх вартості в судовому порядку. При цьому розмір заборгованості підтверджений відповідними документами та не заперечувався й самим відповідачем. За таких умов суд прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. При цьому суд критично віднісся до посилань відповідача на те, що вона правомірно не погашала заборгованість перед позивачем, оскільки його діями їй були спричинені збитки, які перевищують розмір такої заборгованість. Оскільки така позиція відповідача не була належним чином доведена та не ґрунтується на положеннях закону та договору між сторонами, відповідно до якого, договірні зобов'язання мають виконуватись належним чином та сторони договору не мають права відступити від його положень і врегульовувати свої відносини на власний розсуд, суд першої інстанції прийшов о висновку про її необґрунтованість, з чим в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Судом першої інстанції слушно зазначено, що сторони договору не мають права відступити від положень укладеного договору і врегульовувати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов'язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Свою позицію щодо несплати заборгованості за житлово-комунальні послуги відповідач обґрунтовувала належним у неї правом зустрічної вимоги до позивача щодо відшкодування збитків у вигляді вартості житлової субсидії, яка з точки зору позивача не була нею отримана через неправомірні дії позивача. Таким чином відповідач фактично зазначала про припинення її зобов'язання шляхом зарахування зустрічної однорідної вимоги, що регулюється положеннями ст. 601 ЦК України. В той же час вказана норма визначає можливість зарахування вимоги, строк виконання якої або вже настав, або визначений моментом пред'явлення вимоги про її виконання, або ж який (строк) не встановлений, відтак знову ж таки прив'язаний до вимоги про виконання обов'язку (ст. 530 ЦК України). В той же час деліктні зобов'язання не відносяться до такого роду зобов'язань.

Для виникнення у відповідача права, передбаченого ст. 601 ЦК України, наявність зобов'язання з відшкодування їй позивачем шкоди, як і розмір такої шкоди, мав би бути відповідним чином встановлений та доведений, зокрема відповідною угодою між сторонами або відповідним судовим рішенням. Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 зверталась до суду з позовом про стягнення збитків, спричинених їй позивачем, який було б задоволено судом. Не було представлено й відповідної угоди між сторонами, за якою позивач визнав би свій обов'язок перед відповідачем щодо відшкодування такого збитку. Наявність підстав стягнення з позивача на користь відповідача таких збитків не був предметом розгляду й даної справи, оскільки такі позовні вимоги, зокрема в порядку зустрічного позову, не заявлялися. Таким чином позиція відповідача з цього приводу залишилася недоведеною, а у суду відсутні будь-які підстави для її прийняття та відмови з цього приводу у задоволенні позову ТОВ «Експлуатуюча організація «Голосієво».

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Д.О. Таргоній

К.П.Приходько