Провадження № 2/752/285/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22.02.2019 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Павлюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Танк Транс», третя особа - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги

та позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до Державної іпотечної установи, ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Танк Транс» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги, -

в с т а н о в и в:

у вересні 2016 року позивач Державна іпотечна установа звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 та ТОВ "Танк Транс". Просить визнати недійсним договір відступлення прав вимоги за договором банківського вкладу від 03 серпня 2014 року, укладений між ТОВ "Танк Транс" і ОСОБА_1

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що між Державною іпотечною установою та ПАТ "Дельта Банк" укладено Договір банківського рахунку 26/995-070 від 27.02.2013 р. В забезпечення виконання зобов"язань банка перед установою за договором укладено договір застави майнових прав № д-1.1/2014 від 04.09.2014 р. 04 вересня 2014 року між ДІУ та Банком було укладено договір відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-1.2/2014, відповідно до п. 1.2 якого первісний кредитор відступив, а новий кредитор набув права вимоги, зокрема за договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011 р., укладеним між банком та ТОВ "Танк Транс". Пунктом 2.2 договору відступлення встановлено, що в залежності від випадків, передбачених п.2.1 договору відступлення, п. 1.2 набирає чинності в разі прийняття НБУ рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних (в день винесення рішення). Відповідно до Постанови НБУ № 150 "Про віднесення ПАТ "Дельта банк" до категорії неплатоспроможних" від 02 березня 2015 р. в АТ "Дельта Банк" з 03 березня 2015 року банк віднесено до категорії неплатоспроможних. Таким чином, 02.03.2015 р. позивач набув у власність права вимоги за кредитним договором. 27.02.2015 р. ТОВ "Танк Транс" направив банку заяву про припинення зобов"язання зарахуванням зустрічних вимог від 27.02.2015 р. В заяві про зарахування товариство зазначає, зокрема про припинення внаслідок зарахування зобов"язань товариства перед банком за кредитним договором у розмірі 212 725,36 євро та припинення зобов"язань щодо сплати банком на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором банківського вкладу (депозиту) "8 років разом" № 003-09508-060514 від 06.05.2014 р. укладений між банком та ОСОБА_1 в частині вимог на суму 441 523,22 доларів США. Установа, не погоджуючись із заявою про зарахування, звернулась до Господарського суду м. Києва з позовною заявою про визнання недійсним зарахування вимог, здійснене на підставі заяви про припинення зобов"язання зарахуванням зустрічних вимог від 27.02.2015 р. Рішенням Господарського суду м. Києва від 04.12.2015 р., залишеним без змін Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2016 р. та Постановою Вищого господарського суду України від 11.07.2016 р. установі відмовлено у задоволенні позовних вимог.

На думку позивача, ТОВ "Танк Транс" укладенням договору відступлення прав вимоги за договором банківського вкладу з ОСОБА_1 вчинило дії, внаслідок яких зменшилось забезпечення за договором застави майнових прав № Д-1.1/2014 від 04.09.2014 р., що порушує права та інтереси ДІУ та має наслідки неможливості ДІУ задоволення своїх вимог до ТОВ "Танк Транс", передбачених договором відступлення права вимоги № Д-1.2/2014 від 04.09.2014 р.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року відкрито провадження у даній справі. (а.с. 60 т.1)

Відповідач ОСОБА_1 подав заперечення проти позову. (а.с. 74 т. 1) Просить відмовити в задоволенні позову Державної іпотечної установи, посилаючись на те, що оскаржуваний договір відступлення права вимоги не є договором факторингу. Також зазначає про відсутність порушеного права позивача, оскільки постановою від 15 листопада 2016 року Київського апеляційного господарського суду задоволено позов ПАТ "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк". Постановлено визнати недійсним договір застави майнових прав № Д-1.1/2014 від 04.09.2014 р., укладений між ПАТ "Дельта Банк" та Державною іпотечною установою. Визнати недійсним договір відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-1.2/2014 від 04.09ю2014 р., укладений між ПАТ "Дельта Банк" та Державною іпотечною установою.

Відповідач ТОВ "Танк Транс" також подав заперчення проти позову. (а.с. 105 т.1) Просить відмовити в задоволенні позовних вимог Державної іпотечної установи, посилаючись на те, що оскаржуваний договір відступлення права вимоги між ТОВ "Танк Транс" та ОСОБА_1 був укладений 04.08.2014 р., ще задовго до того, як між ПАТ "Дельта банк" та Державною іпотечною установою були укладені договори застави мацнових прав № Д-1.1/2014 від 04.09.2014 р., а також договір відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-1.2/2014 від 04.09.2014 р.

У листопаді 2016 року третя особа ПАТ "Дельта банк" звернувся у суд з позовною заявою. (а.с. 153 т.1) Просить визнати недійсним договір відступлення прав вимоги за договором банківського вкладу між ТОВ "Танк Транс", як новим кредитором, та ОСОБА_1, як первісним кредитором, від 03 серпня 2014 р.

ПАТ «Дельта Банк» свої позовні вимоги обґрунтовує невідповідністю оскаржуваного правочину вимогам статей 512, 514 ЦК України, п.1.8. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року №492 оскільки оспорюваний правочин не передбачає можливості зміни власника рахунку (заміна сторони у зобов'язанні), що виключає наявність у ТОВ «Танк Транс» будь яких прав кредитора перед ПАТ «Дельта Банк» за договором банківського вкладу ОСОБА_1 Невідповідністю оспорюваного правочину пунктам 10.7, 10.8, 10.13 згадуваної інструкції в силу того, що умовами договору банківського вкладу не передбачено право третіх осіб (в тому числі ТОВ «Танк Транс» розпоряджатись рахунком, що відкритий на користь клієнта - ОСОБА_1, а також грошовими коштами, що розміщені та обліковані на ньому. Порушенням частини 5 статті 203 ЦК України, оскільки ТОВ «Танк Транс» не є власником рахунку за договором банківського вкладу, укладеного між банком та ОСОБА_1, що унеможливлює виникнення у ТОВ «Танк Транс» права користування та розпорядження відступленими грошовими коштами, отже на думку ПАТ «Дельта Банк» такий правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а також порушенням оскаржуваним правочином вимог статей 1077, 1079 ЦК України, статей 1, 4, 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», в силу того, що договір відступлення права вимоги, укладений між відповідачами являється договором факторингу, а ТОВ «Танк Транс» не є фінансовою установою та/або особою, яка має право на здійснення факторингових операцій, адже не має відповідної ліцензії на надання фінансових послуг.

Відповідач ОСОБА_1 подав до суду заперечення на позовну заяву ПАТ "Дельта Банк". (а.с. 21 т.2) Зазначає, що заява ТОВ "Танк Транс" про припинення зобов"язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 27.02.2015 р. була предметом оскарження у господарській справі № 910/25485/15 за позовом Державної іпотечної установи. Рішенням Господарського суду м. Києва від 04.12.2015 р., залишеним без змін Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2016 р., постановою Вищого господарського суду України від 11.07.2016 р. та постановою від 29 березня 2017 року Верховного Суду України, установі відмовлено у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що суди господарської юрисдикції встановили відповідність заяви про припинення зобов"язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог та договору відступлення вимогам законодавства України та не встановили жодних порушень при укладенні договору відступлення від 04.08.2015 р. між ОСОБА_1 та ТОВ "Танк Транс".

Відповідач ТОВ "Танк Транс" також подав заперечення проти позовної заяви ПАТ "Дельта Банк". (а.с. 24 т.2) Просить відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ "Дельта Банк". Також посилається на те, що заява ТОВ "Танк Транс" про припинення зобов"язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 27.02.2015 р. була предметом оскарження у господарській справі № 910/25485/15.

Ухвалою від 27 квітня 2017 року Голосіївського районного суду . Києва провадження у справі було зупинено до вирішення справи Київським апеляційним господарським судом за заявою Державної іпотечної установи про перегляд постанови Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2016 року у справі № 9106052/16 за нововиявленими обставинами та набрання законної сили судовим рішенням з цього питання. (а.с. 52 т.2)

Ухвалою від 20 березня 2018 року Голосіївського районного судум. Києва провадження у справі було поновлено та справу призначено до судового розгляду. (а.с. 75 т.2)

В судовому засіданні представник позивача Державної іпотечної установи підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов з вищевказаних підстав.

Представник третьої особи - ПАТ "Дельта Банк" в судовому засіданні просив задовольнити позов Державної іпотечної установи, а також задовольнити позов ПАТ "Дельта Банк".

Представники відповідачів ОСОБА_1 та ТОВ «Танк Транс» в судовому засіданні проти заявлених позовів заперечували, посилались на те, що договір відступлення права вимоги за договором банківського вкладу від 03.08.2014 року укладений із дотриманням вимог чинного законодавства, спрямований на реальне настання наслідків і підстав для визнання його недійсним немає. Окрім того відповідачі посилаються на ту обставину, що права Державної іпотечної установи вказаним правочином не порушено в силу визнання Київським апеляційним господарським судом у справі №910/6052/16 недійсним договору застави майнових прав № Д-1.1/2014 від 04.09.2014р., що укладений між ПАТ «Дельта Банк» та Державною іпотечною установою, а також визнання недійсним договору відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-1.2/2014 від 04.09.2014р., укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та Державною іпотечною установою.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, встановлено наступне.

03 серпня 2014 між ТОВ «Танк Транс» та ОСОБА_1 було укладено договір відступлення права вимоги, згідно умов якого ТОВ «Танк Транс» набуло права вимоги до ПАТ «Дельта Банк» за договором №003-09508-06514 банківського вкладу (депозиту) у доларах США від 06 травня 2014 у розмірі 441 523 долари та 22 центи. (а.с. 69 т.1)

Між Державною Іпотечною установою та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір застави майнових прав № Д-1.1/2014 від 04.09.2014 та договір про відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-1.2/2014 від 04.09.2014, якими забезпечено виконання зобов'язань ПАТ «Дельта Банк» перед ДІУ за договором банківського рахунку 26/995-070 від 27.02.2013р. (а.с. 27, 35 т.1)

Відповідно до п. 1.1 договору застави майнових прав № Д-1.1/2014 від 04.09.2014 та додатку № 1 до нього ПАТ «Дельта Банк» передало в заставу ДІУ майнові права за кредитним договором № ВКЛ-2005880, укладеним між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Танк Транс" 09.06.2011р.

Згідно договору відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) №Д-1.2/2014, за п. 1.2 якого первісний кредитор (ПАТ «Дельта Банк») відступає, а новий кредитор (ДІУ) набуває всі права вимоги за договорами, вказаними у додатках до цього договору.

Відповідно до додатку № 1 до договору первісний кредитор відступив, а новий кредитор набув права вимоги, зокрема, за договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880, укладеним між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Танк Транс" 09.06.2011р.

На підставі постанови Правління Національного банку України № 150 від 2 березня 2015 року "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 51 від 2 березня 2015 року "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", згідно якого з 3 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію.(а.с. 198 т.1)

Цивільні права і обов'язки, відповідно до положень ст. 11 ЦК України, виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 15 та ч. 1 ст. 16 ЦК України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів i осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити чи було порушено, не визнано або оспорено права, свободи чи інтереси цих осіб, i залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено, що Постановою від 15 листопада 2016 року Київського апеляційного господарського суду у справі №910/6052/16, яка була залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 13.02.2017р., рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2016р. скасовано та прийнято нове, яким позовні вимоги ПАТ "Дельта Банк" задоволено. Постановлено визнати недійсним договір застави майнових прав № Д-1.1/2014 від 04.09.2014р., укладений між ПАТ «Дельта Банк» та Державною іпотечною установою, а також визнати недійсним договір відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-1.2/2014 від 04.09.2014р., укладений між ПАТ «Дельта Банк» та Державною іпотечною установою. (а.с. 80 т.1)

Відповідно до частини 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у даній справі відсутнє порушення прав та охоронюваних законом інтересів Державної іпотечної установи договором відступлення прав вимоги від 03 серпня 2014 року, укладеного між ТОВ «Танк Транс» як Новим Кредитором, та ОСОБА_1, як Первісним Кредитором за Договором №003-09508-06514 банківського вкладу (депозиту) «8 років разом» у доларах США від 06 травня 2014 року.

Суд також відхиляє доводи позовної заяви ПАТ «Дельта Банк» щодо недійсності оспорюваного правочину.

Відповідно до вимог ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення прав вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсягах та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора в зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов'язків, не погіршує становища боржника та не зачіпає його інтересів.

В даному випадку не заслуговують на увагу доводи ПАТ «Дельта Банк» щодо недотримання сторонами оспорюваного правочину вимог статей 512, 514 ЦК України, п.1.8. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року №492, оскільки оспорюваний правочин не передбачає можливості зміни власника рахунку (заміна сторони у зобов'язанні), що виключає наявність у ТОВ «Танк Транс» будь яких прав кредитора перед ПАТ «Дельта Банк» за договором банківського вкладу ОСОБА_1

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ТОВ «Танк Транс» 03.08.2014р. було укладено договір відступлення права вимоги, за яким не відбулось заміни сторони договору №003-09508-06514 банківського вкладу (депозиту) «8 років разом» у доларах США від 06 травня 2014 року.

Також не заслуговують на увагу суду твердження ПАТ «Дельта Банк» про невідповідність оспорюваного правочину пунктам 10.7, 10.8, 10.13 Інструкції №492 в силу того, що умовами договору банківського вкладу не передбачено право третіх осіб, в тому числі ТОВ «Танк Транс» розпоряджатись рахунком, що відкритий на користь клієнта - ОСОБА_1, а також грошовими коштами, що розміщені та обліковані на ньому.

Положення вказаної Інструкції не містять обмежень щодо права вкладника (клієнта) передати право вимоги за договором вкладу (депозиту) шляхом відступлення права вимоги на користь іншої особи, оскільки відступлення вимоги за даним видом договору відповідає його правовій природі, оскільки на рахунки кошти надходять для зберігання і використання банком виключно від їх власника і по закінченню терміну їх зберігання повертаються власнику (кредитору банка) за вказівкою власника коштів або шляхом перерахування на його розрахунковий рахунок, або шляхом видачі готівкових коштів.

Відповідно до частини першої статті 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

У даному випадку власник коштів, розміщених на вкладному (депозитному) рахунку, розпорядився ними у спосіб, дозволений законом, а саме, уступивши право вимоги ТОВ «Танк Транс». Отже, дії відповідачів не були спрямовані на заміну власника рахунку, як на те посилаються ДІУ та ПАТ «Дельта Банк», а на відступлення права грошової вимоги.

Вказана позиція знайшла своє підтвердження у Постанові Великої Палати Верховного суду від 30 жовтня 2018 року у справі 914/3217/16.

Зокрема суд у пункті 55 зазначив, що чинним законодавством України не передбачено заборони на відступлення права вимоги вкладником за договором банківського вкладу (депозиту), у тому числі й щодо частини коштів, розміщених на відповідних вкладних (депозитних) рахунках.

У пункті 56 судом вказано: отже, чинним законодавством не передбачено обмежень стосовно передачі фізичною особою (вкладником) своїх прав за договором банківського вкладу (депозиту) іншим особам (відступлення права вимоги), у тому числі й щодо розпорядження грошовими коштами (їх частиною), розміщеними на належному їй вкладному (депозитному) рахунку за відповідним договором.

Також судом не приймаються до уваги твердження ПАТ «Дельта Банк» про порушення частини 5 статті 203 ЦК України, щодо того, що ТОВ «Танк Транс» не є власником рахунку за договором банківського вкладу, укладеного між банком та ОСОБА_1, що унеможливлює виникнення у ТОВ «Танк Транс» права користування та розпорядження відступленими грошовими коштами, отже на думку ПАТ «Дельта Банк» такий правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вказане твердження не знайшло свого підтвердження в ході розгляду даної справи, навпаки матеріалами справи підтверджено факт реального настання правових наслідків за договором відступлення права вимоги у вигляді оформлення та направлення ТОВ «Танк Транс» на адресу ПАТ «Дельта Банк» одностороннього правочину, а саме заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Щодо твердження про порушення оскаржуваним правочином вимог статей 1077, 1079 ЦК України, статей 1, 4, 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», в силу того, що договір відступлення права вимоги, укладений між відповідачами являється договором факторингу, а ТОВ «Танк Транс» не є фінансовою установою та/або особою, яка має право на здійснення факторингових операцій, адже не має відповідної ліцензії на надання фінансових послуг суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до положень ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

На переконання суду, укладений 03.08.2014р. договір відступлення права вимоги між ТОВ «Танк Транс» та ОСОБА_1 не є договором факторингу, а за своїм змістом відноситься до договору цесії та відповідає нормам Цивільного кодексу України, оскільки умовами оспорюваного договору не передбачено надання послуг з фінансування під відступлення права грошової вимоги і зміст спірного договору не містить посилань на його платність; факт отримання прибутку від здійсненої операції не підтверджується жодними доказами, оскільки сума переданої за спірним договором вимоги дорівнює сумі, що підлягає сплаті за договором в якості оплати такої вимоги.

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Водночас, з вище наведеного Договору відступлення прав вимоги за Договором банківського вкладу вбачається, що ТОВ «Танк Транс» не передає, і не зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб). Тобто, у наведеному договорі відсутня визначальна ознака договору факторингу - фінансування під відступлення права грошової вимоги.

За таких обставин суд відхиляє доводи позивача та третьої особи щодо недійсності оспорюваного договору у зв'язку з відсутністю у його сторони відповідної ліцензії на здійснення фінансової операції - факторингу, оскільки оспорюваний договір за своєю правовою природою є договором відступлення права вимоги, метою якого є передання прав кредитора іншій особі, а не договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Згідно до приписів ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положеннями ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням зазначеного підстав для визнання оспорюваного договору недійсним не вбачається, а відтак суд відмовляє в задоволенні вимог як позивача, так і третьої особи із самостійними вимогами щодо визнання оспорюваного договору недійсним.

Суд, оцінивши належність та допустимість кожного доказу, а також достатність доказів у їх сукупності приходить до висновку, що підстави, на які посилалось ПАТ «Дельта Банк» для визнання спірного договору недійсним, не знайшли свого підтвердження, а у Державної іпотечної установи відсутні правові підстави для звернення до суду з даним позовом, у зв'язку з чим позови задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 6-13, 76, 78, 81, 82, 258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, ст.ст.11, 16, 202, 203, 215, 512, 514, 1077 ЦК України, -

в и р і ш и в:

В задоволені позову Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Танк Транс», третя особа - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», про визнання недійсним договору відступлення права вимоги за договором банківського вкладу від 03.08.2014 року - відмовити.

В задоволені позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю "Танк Транс» та Державної іпотечної установи про визнання недійсним договору відступлення права вимоги за договором банківського вкладу від 03.08.2014 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя