П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 лютого 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря Балаж Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 06 листопада 2018 року (у складі судді Придачука О.А.) в справі за клопотанням адвоката Гончарова Валентина Вікторовича в інтересах СПД ФО ОСОБА_7 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до СПД ФО ОСОБА_7 та приватного підприємства «Піраміда», треті особи - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, про зобов'язання (спонукання) виконати умови договору щодо передачі у власність квартири, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом у жовтні 2017 р.

Просила ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідачів згідно з умовами договору передати позивачу у власність вільну на момент звернення до суду з позовом квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (будівельна адреса за договором: м. Ужгород, Слов'янська набережна, позиція із генеральним планом 201) по акту прийому-передачі, підписаному всіма сторонами договору, відповідно до їх зобов'язань, викладених в укладеному між сторонами договорі про дольову участь у будівництві житлового будинку від 13.01.2006 р., склавши та підписавши відповідний акт прийому-передачі та надавши необхідні документи на неї, із сприянням позивачу в оформлені права власності на цю квартирую. Вирішити питання розподілу судових витрат.

У листопаді 2017 р. позивач подала до суду заяву про забезпечення позову.

Просила накласти арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 16 січня 2018 р. було вжито заходи забезпечення позову та накладено арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У лютому 2018 р. адвокат Гончаров В.В., який діє в інтересах СПД-ФО ОСОБА_7 звернувся до суду із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (а.с.28-29).

Просив скасувати заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, вжиті ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 16 січня 2018 р. у цивільній справі №308/10237/17 за позовом ОСОБА_2 до САД-ФО ОСОБА_7 і ПП «Піраміда» про зобов'язання (спонукання) виконати умови договору щодо передачі у власність квартири.

На обґрунтування клопотання указав, що постановою Ужгородського міськрайонного суду від 24.05.2013 р. і ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.12.2013 р. у адміністративній справі №712/21523/12 встановлено, що підстав для набуття позивачем права власності на квартиру не має, позивач не виконала договірних зобов'язань по належній оплаті вартості квартири, а СПД-ФО ОСОБА_7 визнаний власником спірної квартири. Позивач порушила умови договору щодо оплати вартості квартири, будівництво будинку проводилося за кошти СПД-ФО ОСОБА_7 та відповідно він став власником квартири та будинку в цілому.

Отже, в позивача взагалі не може виникати та існувати спір із будь-ким, у тому числі і з СПД-ФО ОСОБА_7 з приводу квартири, а відтак і не може існувати жодних порушень її прав та інтересів із приводу квартири.

Вимоги позивача є безпідставними, а тому вжиття заходів забезпечення позову у спірних правовідносинах жодним чином не ускладнить і не призведе до неможливості виконання майбутнього судового рішення.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 06 листопада 2018 р. (оскаржувана ухвала) заяву про скасування заходів забезпечення позову задоволено. Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 16.01.2018 р. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до СПД ФО ОСОБА_7, приватного підприємства «Піраміда», треті особи- ОСОБА_5 та ОСОБА_6, про зобов'язання (спонукання) виконати умови договору щодо передачі у власність квартири у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 скасовано.

ОСОБА_2 просить скасувати цю ухвалу. Доводить про невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи та порушення судом норм процесуального права. Указує, що існує реальна небезпека того, що ОСОБА_7, який намагається оформити на себе право власності на спірну квартиру, спробує відчужити її іншим особам, що призведе до неможливості виконання майбутнього судового рішення у випадку задоволення позовних вимог. Указане підтверджується тим, що у цивільній справі № 308/7108/16-ц ОСОБА_7 була подана зустрічна позовна заява про визнання права власності на спірну квартиру та рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 28.12.2017 р. указаний зустрічний позову задоволено. Це рішення було оскаржено ОСОБА_2 і перебуває на розгляді в Закарпатському апеляційному суді. Зазначає, що ухвала про вжиття заходів забезпечення позову, яку просив скасувати відповідач, у апеляційному порядку не оскаржувалася. Указує, що підстав для скасування заходів забезпечення позову не було і не має, оскільки ризики у зв'язку з якими суд вжив заходи забезпечення позову продовжують існувати.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню із відмовою у задоволенні клопотання сторони відповідача про скасування заходів забезпечення позову, з таких мотивів.

Суд виходив із того, що докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у майбутньому, об'єктивного існування ризиків, а також того факту, що застосування заходу забезпечення позову є дійсно необхідним, що без його застосування права, свободи та законні інтереси позивача будуть порушені, відсутні.

Апеляційний суд не погоджується із таким висновком суду першої інстанції через його невідповідність нормам процесуального права та матеріалам справи.

Так, відповідно до ч.1 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Суд може скасувати забезпечення позову у зв'язку зі зміною умов, що існували на момент постановлення ухвали про забезпечення позову.

Скасування заходів забезпечення позову належить відрізняти відскасування ухвали про забезпечення позову. Різниця полягає в тому, що заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов'язує можливість застосування таких заходів. При цьому правомірність застосування таких заходів судом відповідач, як правило, не заперечує. Якщо забезпеченням було завдано збитки, то до особи, яка ініціювала забезпечення, може бути пред'явлено позов про їх відшкодування.

Натомість, скасування ухвали про забезпечення позову здійснюється за наслідками її апеляційного оскарження. В цьому випадку ухвалу скасовує апеляційний суд, якщо під час її постановлення було порушено вимоги закону. Важливо, що в такому разі особа, з ініціативи якої було застосовано заходи забезпечення позову, відповідальності за завдані цим збитки не несе.

Отже, заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов'язує можливість застосування таких заходів.

Вживаючи заходи забезпечення позову в цій цивільній справи, суд першої інстанції в ухвалі від 16 січня 2018 р. констатував, що предметом спору між сторонами є зобов'язання відповідачів згідно з умовами договору передати позивачу у власність квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а відтак невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду (а.с.17-18).

Однак, уже в лютому 2018 р. адвокат Гончаров В.В. в інтересах ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до вимог процесуального закону таке клопотання має бути вмотивованим. Проте як убачається із клопотання, поданого стороною відповідача, таке не може бути визнано вмотивованим, оскільки заявник посилається на преюдицію, установлену судовими рішеннями, однак жодним чином не доводить як саме вказана преюдиція стосується суті спірних правовідносин.

Суд наділений правом скасувати заходи забезпечення позову, якщо відпали підстави, з якими закон пов'язує можливість застосування таких заходів.

Однак, як видно з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції не встановив таких підстав, а фактично перебрав на себе повноваження суду апеляційної інстанції і визнав у оскаржуваній ухвалі, що доказів які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у майбутньому, об'єктивного існування ризиків, а також того факту, що застосування заходу забезпечення позову є дійсно необхідним, що без його застосування права, свободи та законні інтереси позивача будуть порушені, відсутні.

Тобто, суд першої інстанції постановив абсолютно протилежну ухвалу тій, якою було вжито заходи забезпечення позову, а мав установити чи відпали підстави, з якими закон пов'язує можливість застосування таких заходів.

Колегія суддів констатує, що стороною відповідача жодними належними та допустимим доказами не було доведено наявність достатніх підстав для скасування заходів забезпечення позову, а судом першої інстанції не встановлено чи відпала потреба у скасуванні заходів забезпечення позову, які були вжитті ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 16 січня 2018 р.

У контексті наведеного та відповідно до вимог ст. 376 ч.1 п.4 ЦПК України оскаржена ухвала підлягає скасуванню як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

2.Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 06 листопада 2018 року скасувати.

3.У задоволенні клопотання адвоката Гончарова Валентина Вікторовича в інтересах СПД ФО ОСОБА_7 про скасування заходів забезпечення позову відмовити.

4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

5.Повне судове рішення складено 28 лютого 2019 р.

Судді: