ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 669/573/18
Провадження № 22-ц/4820/450/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Журбіцького В.О.,

учасники справи: представник банку Москалюк С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 14 серпня 2018 року (суддя-Бараболя Н.С.) за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що 14.07.2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК», яке 14.06.2018 перейменовано в акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_5 укладено договір б/н від 14.07.2011 року, відповідно до умов якого, останній отримав кредит у розмірі 6700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 32,4% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком Договір, що підтверджується його підписом у заяві.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надало ОСОБА_5 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Однак, відповідач взятих на себе зобов'язань не виконує, у зв'язку з чим, станом на 31.03.2018 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 112 289 грн.45 коп., яка складається з наступного: 7048 грн. 79 коп. - заборгованість за кредитом; 95 456 грн. 77 коп. - проценти за користування кредитом; 3960 грн.58 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 5323 грн.31 коп. - штраф (процентна складова).

Із врахуванням викладеного, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило стягнути з ОСОБА_5 на його користь вищевказану заборгованість.

Заочним рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області від 14 серпня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»: 112 289 грн. 45 коп., з яких: 7048 грн. 79 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 95 456 грн. 77 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3960 грн. 58 коп. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 5323 грн. 31 коп. штраф (процентна складова). Вирішено питання судового збору.

Ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 04.12.2018 року заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення від 14.08.2018 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивував тим, що суд при винесенні рішення про стягнення неустойки (пені та штрафів) допустив подвійне стягнення за одне і те ж порушення, що забороняється законом.

Крім того, зазначає, що при розгляді справи в суді першої інстанції він не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки фактично проживає за іншою адресою, що підтверджується довідкою за місцем його фактичного проживання. Однак, жодної повістки за місцем свого фактичного проживання відповідач не отримував, а тому був позбавлений можливості здійснити процесуальні дії для захисту своїх прав та інтересів, у тому числі і подати заяву про застосування строків позовної давності. Водночас, звертаючись до суду з позовом позивач не вказав у ньому термін дії картки, що унеможливлює визначити строк дії картки. Також вказував, що в матеріалах справи міститься інформація відповідно до якої банк видав ОСОБА_5 згідно кредитного договору б/н від 14.07.2011 року кредитні картки НОМЕР_2, НОМЕР_3 зі строком дії до останнього дня 01.18 року, проте, ця інформація не відповідає дійсності, оскільки такі картки видані не відповідачу, а іншій особі ОСОБА_6.

Апелянт вважає, що строк позовної давності у спірних правовідносинах сплив, оскільки починаючи з 20.10.2014 року банк фактично знав про своє порушене право, і саме з цього моменту мав починатися перебіг позовної давності як до основного зобов'язання так і до відсотків та інших платежів, проте, з позовом до суду банк звернувся лише 22.05.2018 року. Також наголошує на тому, що кошти в розмірі 39 грн. 42 коп., які зараховані на кредитний рахунок 05.09.2015 року ним не вносились і йому не було відомо про їх внесення в рахунок погашення боргу за кредитом.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

У судовому засіданні представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Москалюк С.А. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила її відхилити.

ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_7 в судове засідання не з'явилися. Направили клопотання у якому підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів, просили скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову банку у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали цивільної справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що14.07.2011 року між ПАТ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_5 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 6700 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 згідно кредитного договору б/н від 14.07.2011 року, отримав картку НОМЕР_2, НОМЕР_4 зі строком дії до 01.2018 року.

Відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_5 14.07.2011 року звернувся до банку і погодився укласти договір про надання банківських послуг та оформлення послуги "платіжна картка кредитка "Універсальна".

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 31.03.2018 року утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 112 289 грн. 45 коп., з яких: 7048 грн. 79 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 95456 грн. 77 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3960 грн. 58 коп. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 5323 грн. 31 коп. штраф (процентна складова.

Задовольняючи позовні вимоги банку суд першої інстанції виходив з того, що належними та допустимими доказами у справі доведено, що позичальник не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість за тілом кредиту, процентів за користування кредитом. Крім того, суд дійшов висновку щодо стягнення з відповідача за порушення умов кредитного договору неустойки у вигляді пені та штрафів.

Однак повністю з таким висновком суду погодитись не можна.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно пункту 2.1.1.5.5 Умов надання банківських послуг, - клієнт зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Пунктом 2.1.1.2.4. Умов, підписання цього договору є прямою і безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Відповідно до пунктів 2.1.1.5.6., 2.1.1.7.6, 2.1.1.12.6.1 вказаних Умов - позичальник зобов'язується у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту, оплату винагороди банку. При порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених даним договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни. У разі виникнення прострочених зобов'язань за борговими зобов'язаннями на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем неналежно виконувались умови кредитного договору, станом на 31.03.2018 року виникла заборгованість в розмірі 7048,79 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 95456,77 грн. - заборгованість за процентами, пеня - в розмірі 3960,58 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором наданим позивачем.

Іншого розрахунку, який би поставив під сумнів зазначений розрахунок, матеріали справи не містять, тому апеляційний суд вважає його належним доказом у справі.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції, щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7048 грн. 79 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 95456 грн. 77 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, пені в розмірі 3960,58 грн. є правильним.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) апеляційний суд не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову в цій частині керуючись наступним.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме пунктами 1.1.5.21, 1.1.5.25, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, згідно з пунктами 1.1.5.20, 2.1.1.12.7.4, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зважаючи на зазначене, у стягненні штрафів 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 5323 грн. 31 коп. штраф (процентна складова ) слід відмовити.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, на зазначене уваги не звернув, дійшов помилкового висновку щодо стягнення з відповідача як пені так і штрафів, у зв'язку з чим рішення суду в частині розміру заборгованості за кредитом підлягає зміні, з ОСОБА_5 підлягає стягненню 7048 грн. 79 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 95456 грн. 77 коп. - заборгованість по процентам, 3960 грн. 58 коп. - пеня, а всього 106466 грн. 14 коп.

Доводи апеляційної скарги, щодо пропуску банком строку позовної давності не впливають на зазначені висновки суду, оскільки згідно з витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», внесення щомісячних платежів відбувається до 25 числа місяця наступного за датою виникнення заборгованості.

Відповідно до пункту 2 розділу I Умов і правил надання банківських послуг строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. При цьому кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення).Строк дії картки вказано з її лицьового боку (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця.

За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту, процентів та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки, а не закінченням строку дії договору.

Як вбачається із матеріалів справи строк дії картки встановлений до останнього дня 01.2018 року, з позовом банк звернувся в травні 2018 року, у зв'язку з чим строк позовної давності не пропущено.

На спростування доводів апеляційної скарги, та підтвердження видачі ОСОБА_5 04 вересня 2014 року кредитної картки НОМЕР_4 зі строком дії до 01.2018 року банком надано належні докази, а саме фотокартку ОСОБА_5 який містить в руках дану картку. Інших доказів на спростування зазначено відповідачем не надано, та матеріали справи не містять.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що апелянта не було належним чином повідомлено про розгляд справи в суді першої інстанції, у зв'язку з чим він був позбавлений можливості подати відзив на позовну заяву, подавати докази, подавати заяву про застосування строку позовної давності, оскільки в матеріалах справи містяться докази, які спростовують такі твердження апелянта, а саме - рекомендоване повідомлення про вручення поштових відправлень №525, яке направлене на адресу ОСОБА_5: смт.Білогір'я, вул. Старицька (Тітова)46, та отримано за цією адресою.

Відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. За зареєстрованим місцем проживання відповідача і направлялися повістки про виклик до суду, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень №525, яке було вручено за місцем реєстрації відповідача.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розмір судових витрат.

Згідно ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те що позовні вимоги банку задоволено на 94,81%, то з відповідача на користь банку підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 137,17 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Заочне рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 14 серпня 2018 року змінити в частині розміру заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_5 (АДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (вул. Грушевського,1Д, м. Київ; ) 7048 грн. 79 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 95456 грн. 77 коп. - заборгованість по процентам, 3960 грн. 58 коп. - пеня, а всього 106466 грн. 14 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 137 грн. 17 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 лютого 2019 року.

Судді: Т.О. Янчук

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк