Дата документу 20.02.2019 Справа № 324/1379/17
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 324/1379/17Головуючий у 1-й інстанції Кацаренко І.О. Повний текст рішення складено 20.11.2018 року.
Пр. № 22-ц/807/969/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Бєлової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування витрат на поховання та моральної шкоди, завданої злочином

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 1-4), який в подальшому уточнив (т.с. 1 а.с. 116) та в якому просив стягнути з військової частини НОМЕР_1 на його користь витрати на поховання в розмірі 43411,60 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000000,00 грн.

В обґрунтування свого позову зазначав, що відповідно до фактів, доведених матеріалами кримінального провадження, відомості про яке внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0001300 14 жовтня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, 13 жовтня 2016 року приблизно о 16.15 годині на 124 км + 985 м автодороги Т-08-03 «Запоріжжя-Маріуполь» трапилася ДТП за участю автомобіля «ЗІЛ 433360» реєстраційний номер НОМЕР_2 з причепом ЦВ-1 без реєстраційного номеру під керуванням ОСОБА_2 , який перебуває на посаді водія-матроса 36 окремої бригади морської піхоти Військової частини НОМЕР_1 м. Миколаїв, та автомобіля «Volvo V50» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням сина позивача ОСОБА_3 , в результаті чого водій ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що водій автомобіля «ЗІЛ 433360» реєстраційний номер НОМЕР_2 з причепом ЦВ-1 без реєстраційного номеру ОСОБА_2 , який перебуває на посаді старшого водія автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 , 13 жовтня 2016 року о 16.00 годині рухався по автодорозі Т-08-03 «Запоріжжя-Маріуполь» восьмим на автомобілі «ЗІЛ 433360» реєстраційний номер НОМЕР_2 з причепом ЦВ-1 в складі автомобільної колони з двадцяти трьох автомобілів у напрямку міста Маріуполь зі швидкістю приблизно 35 км/год. Перед початком руху ОСОБА_2 перевірив справність закріплення та стопорних скоб причепу ЦВ-1. Під час руху ОСОБА_2 побачив, що у зустрічному напрямку рухався автомобіль «Volvo V50», порівнявшись з ним він почув звук зіткнення, після чого водій ОСОБА_2 побачив, що причеп ЦВ-1 знаходиться посередині дороги, а автомобіль «Volvo V50» з характерними ознаками пошкодження перебуває на узбіччі дороги.

Відповідно до висновку інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю транспортно-трасологічне дослідження, яка проводилася в ході досудового розслідування, в момент зіткнення автомобіль «Volvo V50» реєстраційний номер НОМЕР_3 контактував передньою лівою частиною з правою боковою частиною причепа ЦВ-1, при цьому кут між їхніми поздовжніми осями становив 87.0 градусів +/- 5 градусів. Також в момент зіткнення причеп ЦВ-1 стояв, при цьому вузол зчеплення і з`єднувальна вилка знаходились на опорній поверхні (причеп без зчеплення ТЗ). В ході руху автомобіля «ЗІЛ 433360» реєстраційний номер НОМЕР_2 з причепом ЦВ-1 під керуванням ОСОБА_2 з невстановлених причин у причепі ЦВ-1 з`єднувальна вилка від`єдналась від автомобіля та він виїхав на зустрічну смугу руху автодороги Т-08-03 «Запоріжжя-Маріуполь» правою боковою частиною та зупинився. В цей момент у зустрічному напрямку рухався автомобіль «Volvo V50» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_3 , який контактував лівою передньою частиною автомобіля з правою боковою частиною причепа ЦВ-1, який від удару розвернуло у протилежному напрямку.

Постановою заступника військового прокурора Запорізького гарнізону Макаєва О.О. від 20 червня 2017 року кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0001300 14 жовтня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КК України у зв`язку з не встановленням в ході досудового розслідування фактів порушення з боку водія ОСОБА_2 вимог п.2.3, п.12.2 Правил дорожнього руху України.

Загиблий водій автомобіля «Volvo V50» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_3 є сином позивача. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на автодорозі «Запоріжжя-Маріуполь». У зв`язку зі смертю сина позивач поніс витрати на його поховання в сумі 43411,60 грн. Також внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки позивачу була завдана моральна шкода. Наявність моральної шкоди позивач обґрунтовує душевними стражданнями, пережитими ним у зв`язку зі смертю його єдиного сина, стресом та погіршенням стану здоров`я, які він відчув при похованні сина та продовжує відчувати наразі. Згідно висновку спеціаліста-психолога від 12 серпня 2018 року у ОСОБА_1 наявні несприятливі зміни, викликані загибеллю сина ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: виникнення стійкого реактивного депресивного стану, що проявляється у виді зниженої самооцінки, зниження темпу психічних реакцій, розладі сну. Крім того, психотравма за законом психосоматичних зв`язків спровокувала загострення цукрового діабету. Ієрархія основних життєвих цінностей ОСОБА_1 суттєво порушена внаслідок загибелі сина. Раптова загибель сина ОСОБА_1 13 жовтня 2016 року завдала душевних страждань та моральну шкоду позивачу, які виразились у втраті життєвих орієнтирів, їх болючій перебудові.

Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 30) провадження у цій справі відкрито.

Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2018 року (т.с. 1 а.с. 240-245) позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 , місце знаходження якої АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_4 , який мешкає у АДРЕСА_2 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 21427,60 грн. витрат на поховання, в рахунок відшкодування моральної шкоди 300000,00 грн., а всього стягнуто 321427,60 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 в іншій частині відмовлено.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь держави 2466,80 грн. судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, сторони у цій справі подали апеляційні скарги.
Позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 2 а.с. 1-3) просив рішення суду першої скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.
Відповідач Військова частина НОМЕР_1 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 2 а.с. 9-12) просила рішення суду першої скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.
Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (т.с. 2 а.с. 18).

Ухвалами апеляційного суду (т.с. 2 а.с. 21, 35) апеляційне провадження за апеляційними скаргами відкрито, справу призначено до розгляду (т.с. 2 а.с. 23, 47).

У судове засідання 20 лютого 2019 року належним чином повідомлений апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи представник Військової частини НОМЕР_1 не з`явився, подав апеляційному суду заяву (т.с. 2 а.с. 71-72), в якій просив розглядати дану справу апеляційним судом за відсутності представника Військової частини НОМЕР_1 .

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
При вищевикладених обставинах, на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю представника Військової частини НОМЕР_1 за присутністю ОСОБА_1 та представника останнього адвоката Беклеміщева О.В. (т.с. 2 а.с. 69).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників цієї справи, що з`явились, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, апеляційна скарга відповідача Військової частини НОМЕР_1 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1), скасувати судове рішення…частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі частково, керувався ст.ст. ст.ст.9, 10, 12, 18, 141, 258-259, 263-265, 268 ч.6, 353, 354 ЦПК України ст.ст.22, 23, 1166, 1167, 1187, 1193, 1201 ЦК України, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі лише в частині їх задоволення.
Проте, із такими висновками суду першої інстанції у цій справі можна погодитись лише частково з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає лише частково.
Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що 13 жовтня 2016 року приблизно о 16.15 годині на 124 км + 985 м автодороги Т-08-03 сполученням «Запоріжжя-Маріуполь» трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю водія автомобіля «ЗІЛ 433360» реєстраційний номер НОМЕР_2 з причепом ЦВ-1 без реєстраційного номеру ОСОБА_2 , який перебував на посаді водія-матроса 36 окремої бригади морської піхоти військової частини НОМЕР_1 м. Миколаїв, та водія автомобіля «Volvo V50» реєстраційний номер НОМЕР_3 , в результаті чого водій ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події.
Вказані обставини встановлені у ході досудового слідства по кримінальній справі за фактом даної ДТП. Відомості про зазначений злочин були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 жовтня 2016 року за №0001300 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Постановою заступника військового прокурора Запорізького гарнізону підполковника юстиції Макаєва О.О. від 20 червня 2017 року було закрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (в ході досудового слідства не встановлено фактів порушення вимог п. 2.3, п. 12.2 Правил дорожнього руху України з боку ОСОБА_2 , т.с. 1 а.с.7-9).

Згідно із висновком інженерно-транспортної експертизи №830/16 від 25 листопада 2016 року за експертною спеціальністю 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження», яка проводилася в ході досудового розслідування, в момент зіткнення автомобіль «Volvo V50» реєстраційний номер НОМЕР_3 контактував передньою лівою частиною з правою боковою частиною причепа ЦВ-1, при цьому кут між їхніми поздовжніми осями становив 87.0 градусів +/- 5 градусів. Також в момент зіткнення причеп ЦВ-1 стояв, при цьому вузол зчеплення і з`єднувальна вилка знаходились на опорній поверхні (причеп без зчеплення ТЗ). В ході руху автомобіля «ЗІЛ 433360» реєстраційний номер НОМЕР_2 з причепом ЦВ-1 під керуванням ОСОБА_2 з невстановлених причин у причепі ЦВ-1 з`єднувальна вилка від`єдналась від автомобіля та він виїхав на зустрічну смугу руху автодороги Т-08-03 «Запоріжжя-Маріуполь» правою боковою частиною та зупинився. В цей момент у зустрічному напрямку рухався автомобіль «Volvo V50» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_3 , який контактував лівою передньою частиною автомобіля з правою боковою частиною причепа ЦВ-1, який від удару розвернуло у протилежному напрямку (т.с. 1 а.с.227-231).

ОСОБА_3 , який згідно копії свідоцтва про смерть помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.с. 1 а.с.5), є сином позивача ОСОБА_3 у цій справі (свідоцтво про народження, копія т.с. 1 а.с. а.с.6).

На підтвердження своїх позовних вимог щодо понесених матеріальних затрат на поховання свого сина позивач ОСОБА_1 у цій справі надав суду першої інстанції надав документи, серед яких: товарний чек №3 від 14 жовтня 2017 року на 17 тис. грн. із зазначенням витрат на поховання ОСОБА_3 ; фіскальний чек від 20 жовтня 2016 року на суму 201,60 грн. на придбання у ТОВ «АТБ-маркет» товарів; товарний чек від 19 жовтня 2016 року на придбання кондитерських виробів на суму 376 грн.; накладна від 17 жовтня 2017 року про відпущення ОСОБА_1 продуктів на суму 4984,04 грн.; накладна від 14 жовтня 2016 року про сплату ОСОБА_4 за придбання на похорони чоловічого костюму і сорочки чоловічої на загальну суму 3850 грн.; товарний чек від 15 жовтня 2016 року на оплату поминального обіду на 200 персон на суму 17 тис. грн. (копії т.с. 1 а.с.10-14).

На підтвердження своїх позовних вимог в частині спричинення моральної шкоди позивач ОСОБА_1 у цій справі надав суду першої інстанції висновок спеціаліста-психолога від 12 серпня 2017 року, згідно якого психолог ОСОБА_5 , експертний стаж якого становить 37 років, будучи «ознайомленим» зі ст.ст.384,385 КК України, дійшов висновку, що у ОСОБА_1 наявні несприятливі зміни, викликані загибеллю сина 13 жовтня 2016 року, а саме: виникнення стійкого реактивного депресивного стану, що проявляється у виді зниженої самооцінки, зниження темпу психічних реакцій, розладі сну. Крім того, психотравма за законом психосоматичних зв`язків спровокувала загострення цукрового діабету. Ієрархія основних життєвих цінностей ОСОБА_1 суттєво порушена внаслідок загибелі сина. Раптова загибель сина ОСОБА_1 13 жовтня 2016 року завдала душевних страждань та моральну шкоду позивачу, які виразились у втраті життєвих орієнтирів, їх болючій перебудові. Грошовий еквівалент моральних страждань (моральної шкоди), спричинених ОСОБА_1 , з урахуванням сили, глибини і тривалістю моральних страждань, а також з урахуванням часу і зусиль, які необхідні для поновлення компенсованого психоемоціонального стану і лікування загострення сахарного діабету експерт оцінив не менше 1 млн. грн. (копія т.с. 1 а.с.16-23).

На підтвердження погіршення стану свого здоров`я позивач надав суду копії виписних епікризів з медичних установ за періоди лікування в них (т.с. 1 а.с.27,212,234).

Крім того, позивач пояснив суду у цій справі, що з-за трагічної гибелі єдиного сина його, позивача, дружина померла у річницю загибелі сина, тобто у жовтні 2017 року.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Відсутність складу злочину, наприклад у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року, не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням).

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України вбачається, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, при цьому, вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає і за випадкове її завдання (без вини).
Згідно із ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Проаналізував добуті докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем не доведено наявність умислу водія ОСОБА_3 або наявність непереборної сили, тому на відповідача як на володільця джерела підвищеної небезпеки покладається обов`язок по відшкодуванню витрат на поховання та моральної шкоди незалежно від його вини, адже зі змісту постанови про закриття кримінальної справи вбачається, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок експлуатації на законних правових підставах транспортних засобів (джерела підвищеної небезпеки).

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала у випадку якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
За таких обставин, суд першої інстанції правильно вважав, що вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди, яка складається виключно із витрат на поховання сина, і моральної шкоди на суму 300000,00 грн., завданої джерелом підвищеної небезпеки, є обґрунтованими у цій справі.

П.п. 9,10 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При заподіянні особі моральної шкоди обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Відповідно до ч.2 ст.1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд врахував, що позивач, безсумнівно, зазнав моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями з приводу втрати свого єдиного сина, однак заявлений розмір моральної шкоди є явно завищеним, тому, враховуючи відсутність встановленої вини відповідача, виходячи з принципу розумності і справедливості, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 300000,00 грн. моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги і в цій частині частково. При цьому суд першої інстанції також правильно зазначав, що експерт, який визначив розмір моральної шкоди, не був попередженим про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України, оскільки зазначення у висновку про «ознайомлення» з зазначеними нормами КК України не може розцінюватися судом як попередження про кримінальну відповідальність.

Проте, з порушенням вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України суд першої інстанції не звернув належної уваги на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у постанові від 19 березня 2018 року у справі № 554/1793/15-ц, за змістом якого витрати на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання, не підлягають відшкодуванню згідно з вимогами Закону та помилково стягнув з відповідача Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача ОСОБА_1 у цій справі матеріальну шкоду у вигляді 201,60 грн. на придбання 20.10.2016 року товарів в АТБ (т.с. 1 а.с. 10) та 376,00 грн. витрат 19.10.2016 року на придбання кондитерських виробів (т.с. 1 а.с. 11) для поминальних обідів, тому рішення суду першої інстанції у цій справі підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення яким у задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 у цій справі слід відмовити.

В решті суми витрат позивача ОСОБА_1 на поховання сина ОСОБА_3 , що загинув в ДТП, на суму 20850,00 грн. (розрахунок: костюм чоловічий та сорочка чоловіча, в яких поховали загиблого в ДТП ОСОБА_3 , на суму 3850,00 грн. (накладна від 14.10.2016 року на суму 3850,00 грн., копія т.с. 1 а.с. 13) + витрати саме на поховання ОСОБА_3 (комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу, обладнання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать закону, що відповідає вимогам ст. 2 ЗУ «Про поховання та похоронну справу») на суму 17000,00 грн. (товарний чек ФОП ОСОБА_6 № 3 від 14.10.2017 року т.с. 1 а.с. 10, довідка ФОП ОСОБА_6 від 17.12.2018 року про те, що у товарному чеку міститься описка у році, правильним є саме 14.10.2016 року, та оригінал товарного чеку ФОП ОСОБА_6 від 14.10.2016 року на поховання ОСОБА_3 на суму 17000,00 грн. т.с. 2 а.с. 5, які додані до апеляційної скарги позивача у цій справі, можуть бути прийняті апеляційним судом на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі як докази, передбачені ст. 367 ч.ч. 2,3 ЦПК України), підлягали стягненню з відповідача на користь позивача у цій справі, але суд першої інстанції помилково у цій справі відмовив позивачеві у стягненні з відповідача частини останніх у вигляді саме витрат на поховання на суму 17000,00 грн.

Тому, помилкове стягнення судом першої інстанції у цій справі з відповідача на користь позивача вартості поминального обіду на 200 персон, який було заявлено позивачем у цій справі також на суму 17000,00 грн. (товарний чек ФОП ОСОБА_7 від 15.10.2016 року, копія т.с. 1 а.с. 14) замість правильного: витрат позивача саме на поховання ОСОБА_3 на суму 17000,00 грн. (товарний чек ФОП ОСОБА_6 № 3 від 14.10.2017 року т.с. 1 а.с. 10, довідка ФОП ОСОБА_6 від 17.12.2018 року про те, що у товарному чеку міститься описка у році, правильним є саме 14.10.2016 року, та оригінал товарного чеку ФОП ОСОБА_6 від 14.10.2016 року на поховання ОСОБА_3 на суму 17000,00 грн. т.с. 2 а.с. 5, які додані до апеляційної скарги позивача у цій справі, можуть бути прийняті апеляційним судом на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі як докази, передбачені ст. 367 ч.ч. 2,3 ЦПК України), не призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті, а тому не можуть бути підставою для скасування останнього у цій частині.

Таким чином, матеріальна (майнова) шкода позивача, що була стягнута судом першої інстанції у цій справі, складається виключно з необхідних витрат позивача на поховання сина, які в силу вимог ст. 1201 ЦК України при вищевикладених встановлених судом фактичних обставинах цієї справи зобов`язана відшкодувати Військова частина НОМЕР_1 .

Апеляційним судом не вбачається підстав для збільшення чи зменшення розміру компенсації моральної шкоди позивача ОСОБА_1 , завданої йому смертю його сина ОСОБА_3 внаслідок джерела підвищеної небезпеки відповідача, визначеного судом першої інстанції у цій справі на суму 300000,00 грн., останній є розумним, виваженим, справедливим, достатнім, обґрунтованим, доведеним та співмірним.

Оскільки, в силу вимог Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя (ст. 27) та сім`ю (ст. 51). ОСОБА_3 загинув в ДТП, позивач ОСОБА_1 при вищевикладених обставинах втратив рідного сина, цю втрату неможливо компенсувати, навіть, будь-якими грошима ніколи.

Висновок спеціаліста-психолога ОСОБА_5 від 12 серпня 2017 року, експертний стаж якого становить 37 років, будучи «ознайомленим» зі ст.ст.384,385 КК України, за змістом якого він дійшов висновку, що грошовий еквівалент моральних страждань (моральної шкоди), спричинених ОСОБА_1 , з урахуванням сили, глибини і тривалістю моральних страждань, а також з урахуванням часу і зусиль, які необхідні для поновлення компенсованого психоемоціонального стану і лікування загострення сахарного діабету експерт оцінив не менше 1000000,00 (один млн. грн., копія т.с. 1 а.с.16-23) правильно був прийнятий судом першої інстанції у цій справі як доказ в силу вимог ст. 102 ч. 3 ЦПК України (висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи) та оцінений судом першої інстанції у цій справі з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України (оцінка доказів), тобто окремо та у сукупності з іншими доказами сторін, наявними у матеріалах цієї справи.

Моральна шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, в силу вимог ст. 1187 ЦК України відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку, незалежно від наявності вини цієї особи у завданні цієї шкоди, яка не довела, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Належні, допустимі докази того, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого стороною відповідача суду першої інстанції та апеляційному суду у матеріали цієї справи надано не було, а тому безпідставними при вищевикладених обставинах є доводи апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 у цій справі про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі у цій справі через їх безпідставність, оскільки вини водія Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 в ДТП 14.10.2016 року не встановлено постановою заступника військового прокурора Запорізького гарнізону Макаєва О.О. від 20.06.2017 року (т.с. 1 а.с. 7-9).

На розмір моральної шкоди, що правильно був визначений судом першої інстанції у цій справі, у тому числі значно впливало таке: у вищезазначеному кримінальному провадженні було встановлено, що 14.10.2016 року зіткнення автомобілю «Volvo V50» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням загиблого в ДТП водія ОСОБА_3 , який в результаті чого отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події, відбулось саме на полосі руху ОСОБА_3 з причепом ЦВ-1, який в ході руху автомобіля «ЗІЛ 433360» реєстраційний номер НОМЕР_2 з причепом ЦВ-1 під керуванням ОСОБА_2 , з невстановлених причин виїхав на зустрічну смугу руху автодороги Т-08-03 «Запоріжжя-Маріуполь» та зупинився (т.с. 1 а.с.227-231).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення відповідача Військової частини НОМЕР_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, від доказування у цій справі, зокрема розміру завданої шкоди позивачеві відсутні.

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 не надала апеляційному суду належних, допустимих доказів у спростування позову позивача у цій справі в частині його задоволення судом першої інстанції в незмінній частині рішення за результатами апеляційного перегляду цієї справи апеляційним судом.

Хоча, апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційних скарг сторін у цій справі.
Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, стороною відповідача у цій справі апеляційному суду не були надані.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача Військової частини НОМЕР_1 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 є необґрунтованими.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 слід задовольнити частково, рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2018 року у цій справі в частині стягнутої з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у вигляді 201,60 грн. на придбання 20.10.2016 року товарів в АТБ та 376,00 грн. витрат 19.10.2016 року на придбання кондитерських виробів слід скасувати, ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 слід відмовити; у зв`язку із чим, рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2018 року у цій справі слід змінити в частини загальної суми матеріальної шкоди та загальної суми стягнення, вказавши «20850,00 грн.» та всього «320850,00 грн.»; в решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 12-13, 81-82, 89, 367-368, 372, 374-376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2018 року у цій справі в частині стягнутої з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у вигляді 201,60 грн. на придбання 20.10.2016 року товарів в АТБ та 376,00 грн. витрат 19.10.2016 року на придбання кондитерських виробів скасувати.
Ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 відмовити.
У зв`язку із чим, рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2018 року у цій справі змінити в частини загальної суми матеріальної шкоди та загальної суми стягнення, вказавши «20850,00 грн.» та всього « 320850,00 грн.».
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 01.03.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.