РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/18370/17

Провадження № 22-ц/4815/284/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Тимощук О.Я.

Рішення ухвалене в м. Рівне Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту рішення не зазначено

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючий суддя: Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,

секретар судового засідання Тхоревський С.О.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 листопада 2018 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

30 листопада 2017 року позивач звернулась до Рівненського міського суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2, мотивуючи тим, що одруження з відповідачем видалось невдалим. Зазначає, що сумісне життя і збереження сім'ї стали неможливими, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам та інтересам їх спільних дітей. Шлюбні стосунки подружжя припинено, проживають окремо.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 листопада 2018 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, який зареєстрований 28 вересня 1996 року у Мелітопольському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області, про що було зроблено відповідний актовий запис №768. Вирішено питання про судові витрати.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_2, зазначає про те, що розриваючи шлюб між ним та позивачкою, суд першої інстанції не з'ясував всі обставини справи, не заслухав його думку в судовому засіданні та прийняв рішення без його участі в судовому процесі.

Зазначає, що має теплі почуття до своєї дружини, хоче і надалі підтримувати подружня стосунки, постійно намагається встановити дружній контакт зі своїми дітьми та з дружиною. Вважає їх шлюб вдалим, вони з позивачкою спільно та щасливо проживали більше двадцяти одного року, від шлюбних стосунків у них народилося троє дітей, вони чудово вели спільне життя та побут, достойно виховували спільних дітей. Вважає, що будь-яких причин для розлучення немає. Просив надати строк для примирення задля збереження шлюбу.

Враховуючи викладене просив скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 листопада 2018 року та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_3 зазначає, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Вказує , що судом першої інстанції було встановлено, що шлюбні відносини фактично припинено та існують лише формально, а також те, що сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, а тому подальше спільне життя як подружжя й збереження шлюбу суперечить її інтересам. Вважає, що ці факти повністю відповідають обставинам справи, адже позивач та її діти вже півтора роки не проживають разом з відповідачем, ці факти підтверджуються належними доказами наявними в матеріалах справи.

Щодо вимоги ОСОБА_2 про надання строку на примирення, то вона категорично проти, оскільки ухвалою Рівненського міського суду від 26 березня 2018 року вже надавався строк для примирення тривалістю три місяці, що не призвело до жодних позитивних наслідків. Крім того вказує на те, що з часу подання позовної заяви пройшло вже більше року і за цей період вони з відповідачем не лише не примирились, але й стали один одному зовсім чужими людьми.

Також, вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції порушив вимоги процесуального права та розглянув справу за відсутності відповідача, оскільки відповідно до протоколу судового засідання від 20.11.2018 (а.с.53) судове засідання було розпочато о 09 год. 30 хв., відповідач в судове засідання не з'явився, в зв'язку з чим судове засідання було відкладено на іншу дату. У судове засідання, що відбулося 27.11.2018, відповідач був повідомлений та викликаний належним чином телефонограмою, яку він прийняв о 14 год. 40 хв, 20.11.2018 (а.с.71).

На підставі викладеного, просила подану ОСОБА_2 апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечила покликаючись на поданий відзив. Просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до повторного свідоцтва про шлюб, НОМЕР_1, виданого 7 грудня 2017 року Рівненським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Рівненській області, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 28 вересня 1996 року Мелітопольським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловікові ОСОБА_2, дружині ОСОБА_3 (а.с.15)

Звертаючись до суду із указаним позовом ОСОБА_3 зазначала, що фактичні шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені, окреме проживання та відсутність спілкування свідчить про неможливість збереження шлюбу.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 листопада 2018 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, який зареєстрований 28 вересня 1996 року у Мелітопольському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області, актовий запис №768.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами шлюбні відносини фактично припинені та існують лише формально, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, а тому подальше спільне життя як подружжя та збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам закону.

За змістом ст. ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч. 1 ст.і 24 СК України).

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч.2 ст. 104, ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

За змістом ч.3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам ст. 215 ЦПК України. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім'ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сторони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечать інтересам як позивача, так і відповідача, суд першої інстанції, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Доводи апеляційної скарги щодо неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, не заслуговують на увагу, оскільки такі твердження не підтверджені належними та допустимими доказами.

Вирішуючи спір, суд з'ясував узагальнені причини фактичного припинення шлюбу та мотиви, на підставі яких дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, зокрема, окреме постійне проживання позивача більше року, тоді як доводи відповідача зводяться до з'ясування взаємовідносин між сторонами, що не впливають на правильність встановлених судом фактичних обставин справи та його висновків.

Також не береться до уваги колегією суддів та не підлягає до задоволення клопотання відповідача про надання строку для примирення між сторонами задля збереження сім'ї, оскільки такі заходи вже вживались судом першої інстанції, а саме ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 26 березня 2018 року, сторонам надавався строк для примирення, однак примирення між сторонами не наступило, а як зазначає позивач у своєму відзиві на апеляційну скаргу, навпаки зробило їх зовсім чужими людьми.

Крім того, не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що в судовому засіданні не було заслухано його думку та суд першої інстанції прийняв рішення без його участі в судовому процесі, оскільки провадження в суді першої інстанції тривало протягом року, надавався термін для примирення, також в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, в якому відповідачем висловлено його позицію щодо заявленого позивачкою позову. Щодо доводів про розгляд справи за відсутності відповідача, то слід зазначити про те, що відповідно до протоколу судового засідання від 20.11.2018 (а.с.53) дане засідання було розпочато о 09 год. 30 хв., відповідач в судове засідання не з'явився, в зв'язку з чим воно було відкладено на іншу дату. В матеріалах справи наявний акт кур'єрської експрес-доставки від 19.11.2018, який містить інформацію про те, що відправлений конверт з документами (повістка про виклик до суду ОСОБА_2 на 20.11.2018 на 09:30) не вручено, вхідна брама помешкання завжди зачинена, на телефонні дзвінки не відповідає, тому конверт з документами залишено в поштовій скринці, а також проінформовано за допомогою смс - повідомлення про судове засідання. Крім того, свідченням про обізнаність відповідача про призначення справи на 20.11.2018 є клопотання відповідача про перенесення справи на іншу дату (а.с.70). В судове засідання, що відбулося 27.11.2018, відповідач був повідомлений та викликаний належним чином телефонограмою, яку він прийняв о 14 год. 40 хв, 20.11.2018 (а.с.71), також про його належне повідомлення свідчать акт кур'єрської експрес-доставки від 21 листопада 2018 рок (а.с.72).

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції були всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.С. Шимків