ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/821/383/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 304070000 Демчик Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач)

Суддів Бородійчука В.Г., Єльцова В. О.

за участю секретаря Попова М.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЖОІН АП!»;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу - позивач ОСОБА_1

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 липня 2019 року, постановлене під головуванням судді Демчика Р. В. у залі Придніпровського районного суду м. Черкаси 15. 07. 2019 року об 11 год. 30 хв., повний текст рішення складений 22 липня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖОІН АП!» про визнання недійсним пункту договору, стягнення матеріальної компенсації та моральної шкоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 , -

в с т а н о в и в :

13 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ТОВ «ДЖОІН АП» про визнання недійсним пункту договору, стягнення матеріальної компенсації та моральної шкоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 .

Позивач в обгрунтування позовних вимог вказує, що 6 липня 2018 року між ФОП ОСОБА_2 в особі ОСОБА_3 та за дорученням туроператора Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖОІН АП!» і громадянками ОСОБА_1 . та ОСОБА_4 укладено договір про надання туристичних послуг № 1202186, за яким туроператор зобов`язується надати туристичні послуги, а саме тур тривалістю з 24 по 31 липня 2018 року.

Згідно п. 2 даного договору, виліт призначено було на 24 липня 2018 року о 3 год., прибуття в Шарм Ель Шейх 24 липня 2018 року о 6 год. Рейс KUP 5301 Sky Up (A-330-200).

Позивач вказує, що, 23 липня 2018 року, їдучи в автобусі у напрямку Києва, близько 17 год. 30 хв. працівником туроператора було повідомлено в телефонному режимі, що виліт перенесено на 17 год. 24 липня 2018 року, тобто на 14 год. пізніше запланованого часу. У зв`язку з чим, позивач прилетіла в Шарм Ель Шейх 24 липня 2018 року о 20 год. враховуючи, що прилетіли вночі, замість ранку, тому позивач фактично відпочивала на 1 день менше запланованого.

ОСОБА_1 зазначає, що оскільки виліт перенесли, то туристи змушені були шукати заклади харчування, орендувати номер в готелі, щоб переночувати. При цьому, слід врахувати, що виліт мав відбутися о 3 год. ночі, у зв`язку з чим позивач змушена була все це шукати у вечірній час. Для заселення в готель, в які позивач звернулася, попередні 2 готелі відмовили в поселенні. Враховуючи наявність кількох валіз та сумок, позивач по місту пересувалася на таксі, на яке витратила близько 500 грн. (на двох), вартість готелю склала 750 грн. з особи, на харчування потрачено близько 300 грн. з особи. Отже, зважаючи на те, що незаплановані витрати позивач понесла саме з вини відповідача, то саме з останнього вона вважає підлягає до стягнення 1300 грн. за одну особу.

Позивач посилається, що за інформацією аеропорту Бориспіль від 7 серпня 2018 року, даний рейс взагалі не був запланований, проте з невідомих причин туроператор реалізовував свідомо туристичний продукт на незапланований рейс.

При цьому, вказує позивач, що доказів пропозицій альтернатив, від яких відмовились туристи, відповідачем не надано. Ціна туру склала 10435 грн. з особи, за 182 години і 30 хвилин відпочинку (з 6.00. год. 24 липня 2018 року по 20 год. 30 хв. 31 липня 2018 року), це складає 10950 хвилин, 182 х 60 = 10 920 хв.+30 хв. = 10 950 хв. Отже, позивач вважає, що вартість 1 години відпочинку становить 57 грн. 17 коп. за її підрахунками. Вартість 1 хвилини відпочинку (57,17 грн. / 60 хв.) становить 0,95 грн.

Фактична відсутність відпочинку склала 14 годин, тобто 635 хвилин (14х 57 грн. 17 коп.), що дорівнює вартості ненаданих туристичних послуг на суму 800 грн. 38 коп. на особу, а в загальній сумі 1600 грн. 76 коп. на двох осіб.

За таких обставин, позивач вважає, що відповідач належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань згідно договору, тому туристичних послуг в повному обсязі не надав, не повідомив позивача належно та завчасно про вказані обставини, а різницю між замовленими, і фактично наданими туристичними послугами, не повернув.

ОСОБА_1 вказує, що внаслідок зазначених дій, їй було нанесено значну моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях, пов`язаних з перебуванням без місця проживання в іншому місті, перенесенням вильоту, та як наслідок транспортними незручностями, так як вона змушена була шукати заклади харчування, винаймати готель щоб заночувати. При цьому, слід врахувати, що виліт мав бути о 3 год., тому вона змушена була все це шукати надвечір, до заселення в готель, попередні 2 готелі, в які вона зверталася, відмовили в поселенні, оскільки вільних місць не було. Позивач змушена була пересуватися з валізами по нічному Києву, маючи проблеми із найманням житла, що завдало душевних переживань. Тому позивач ОСОБА_1 оцінює моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Крім того, позивач вважає недійсним п. 6.7. договору від 6 липня 2018 року, у відповідності до якого відповідальність за скасування чи зміну часу відправлення та прибуття транспортних засобів та пов`язані із цим обсяги і строки туру несе перевізник, згідно до Правил міжнародних пасажирських перевезень. Тур оператор /Турагент не несе відповідальності за збитки, спричинені туристу у випадку відміни рейсу перевізником, зміни часу відправлення транспортних засобів перевізника, а також пов`язані із цим зміни програми туру. Всі претензії, позови, пов`язані з неналежним наданням транспортних послуг, ненаданням транспортних послуг або їх затримка, що призвело до збитків пред`являються безпосередньо перевізникам у відповідності з Правилами повітряних перевезень пасажирів і багажу. Позивач зазначає, що туроператор є перевізником за договором, і він повинен виплачувати компенсацію за скасування рейсу.

За таких обставин, позивач ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним п. 6.7 договору про надання туристичних послуг № 1202186, укладений 06 липня 2018 року між ФОП ОСОБА_2 в особі ОСОБА_3 , що діє на підставі Агентського договору на реалізацію турпродукту від імені та за дорученням туроператора Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖОІН АП!» і громадянками ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Стягнути з ТОВ «ДЖОІН АП!» на користь ОСОБА_1 компенсацію у сумі 12392 грн. за скасування рейсу KUP 5301 Sky Up (А-330-200) Бориспіль 24 липня 2018 року 3 год. - Шарм Ель Шейх 24 липня 2018 року 6 год. Стягнути з ТОВ «ДЖОІН АП!» на користь ОСОБА_1 800 грн. 38 коп. вартості ненаданих туристичних послуг та 5000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 липня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖОІН АП!» про визнання недійсним пункту договору, стягнення матеріальної компенсації та моральної шкоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що з даним рішенням не згодна, вважає його необґрунтованим, винесеним із порушенням норм матеріального та процесуального права, без з`ясування обставин справи, на які сторони посилаються.

Зокрема, скаржник зазначає, що не погоджується із позицією суду, що позивач прилетіла 24.07. 2018 року як вказано у ваучері, а тому зменшення кількості відпочинку не відбулося, а отже, відповідачем виконано умови договору, що вона вважає хибним висновком, який не відповідає реальним обставинам справи. Враховуючи, що вартість туру складала 10 435 грн. з особи за 182 години 30 хвилин відпочинку, а позивач перебувала на відпочинку на 14 годин менше, що не заперечувалося відповідачем та встановлено судовим рішенням, тому вважає, що судом протиправно відмовлено у стягненні 800,38 грн. з відповідача на її користь, оскільки саме цю суму позивач заплатила фактично на 14 годин відпочинку, який останній не було надано.

ОСОБА_1 вказує, що посилання на будь - які альтернативи є безглуздими, як і те, що виліт як планувалося, відбувся 24.07.208 року, оскільки тривалість туру на 14 годин продовжено не було, а позивач, враховуючи, що прилетіли замість ранку вночі, відпочивав фактично на день менше від запланованого, а будь - яких пропозицій відшкодувати вартість туру пакету від відповідача не надходило. Тому позивач вважає, що відповідач отримав кошти за 182 години 30 хвилин відпочинку, але фактично надав відпочинку на 168 годин 30 хвилин. Скаржник зазначає, що посилання суду на свідоцтво про страхування № 1202186/2 є необгрунтованим, що до страхових ризиків якого включено затримку рейсу з країни постійного проживання, тому вартість страховки не входить у вартість тур пакету.

Скаржник вважає, що виплата страховою організацією за страховий випадок не звільняє від відповідальності туроператора, оскільки виплата здійснена не у рамках договору про туристичне обслуговування, а є окремою послугою, за яку сплатив позивач.

Будь - які альтернативні заходи чи компенсація, за несвоєчасний виліт, тур оператором не пропонувалась. При цьому, вказує скаржник виліт пізніше запланованого часу не є альтернативою, а продовженням туристичного продукту. ОСОБА_1 вважає, що у зв`язку з порушенням відповідачем вимог договору про надання туристичних послуг , а саме, що відповідач належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань згідно договору, туристичних послуг в повному обсязі не надав, не повернув різницю між замовленими і фактично наданими туристичними послугами, то із відповідача підлягає до стягнення моральна шкода в сумі 5 000 грн. туристу.

ОСОБА_1 просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 липня 2019 року у даній справі повністю. Позовні вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖОІН АП!» про визнання недійсним пункту договору, стягнення матеріальної компенсації та моральної шкоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 задовольнити повністю.

10 вересня 2019 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу генерального директора ТОВ «ДЖОІН АП!» Д. Г. Сєроухова № Вх. 1617/19 Вх.

У відзиві відповідач вказує, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги необґрунтовані, тому не підлягають задоволенню. Зокрема, відповідач зазначає, що скаржник у апеляційній скарзі порушує питання про відповідальність відповідача щодо надання послуг авіаперевезення, але ТОВ «ДЖОІН АП!» є перевізником за договором, відповідно на останнього розповсюджується положення повітряного кодексу, правил повітряного перевезення пасажирів і багажу, за якими передбачено штрафи, в разі відмови у перевезенні пасажирів.

Відповідно до п. 6.7. договору від 6 липня 2018 року відповідальність за скасування чи зміну часу відправлення та прибуття транспортних засобів та пов`язані із цим обсягу і строків туру несе перевізник, відповідно до Правил міжнародних пасажирських перевезень. Туроператор /Турагент не несе відповідальності за збитки, спричинені туристу у випадку відміни рейсу перевізником, зміни часу відправлення транспортних засобів перевізника, а також пов`язані із цим зміни програми туру. Всі претензії, позови, пов`язані з неналежним наданням транспортних послуг, ненаданням транспортних послуг або їх затримка, що призвело до збитків, пред`являються безпосередньо перевізникам у відповідності з Правилами повітряних перевезень пасажирів і багажу.

Представник відповідача вказує, що судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач скористалася альтернативною послугою, не відмовилася він надання туристичних послуг, потрапила до місця відпочинку в дату, яка передбачена договором про надання туристичних послуг № 1202186. Тому за таких обставин, затримка рейсу не призвела до істотних змін тривалості відпочинку вважає відповідач.

08 листопада 2018 року ТОВ СК» Укрфінтранс» складено страховий акт № 11/18-605 ВПЗК/Н, а у вказаному акті страхувальником зазначене ТОВ «Джоін АП!», застрахованими особами - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Страхова подія настала 24 липня 2018року, страховий випадок п.3.1.2.4. затримка рейсу. Сума страхового відшкодування 5288 грн. , яка згідно платіжного доручення від 31 січня 2019 року перерахована ОСОБА_1 та ОСОБА_4 Відповідач вказує, що договір про надання туристичних послуг від 06 липня 2018 року, підписаний сторонами в момент його укладення та жодних пропозицій щодо внесення змін до умов договору від позивача до відповідача не надходило, а тому це свідчить про згоду позивача з усіма умовами договору.

Представник відповідача ТОВ «ДЖОІН АП!» просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги за її необґрунтованістю, розглянути апеляційну скаргу за відсутності відповідача.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується даними судових повісток про вручення. У зв`язку із неявкою сторін та неотриманням судових повісток апеляційним судом розгляд справи був відкладений на інше дату та було поміщено оголошення на сайті - суду про розгляд справи з повідомленням учасників процессу про дату та час розгляду справи.

Від відповідача ТОВ«ДЖОІН АП!» надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без участі представника відповідача. Позивач ОСОБА_1 також подала заяву про розгляд справи без її участі.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарг, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним пункту договору, стягнення матеріальної компенсації та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із недоведеності та необґрунтованості позовних вимог, посилаючись, що договір про надання туристичних послуг від 6 липня 2018 року підписаний сторонами, в момент укладення жодних пропозицій щодо внесення змін до умов договору від позивача до відповідачів не надходило, а тому це свідчить про згоду позивача з усіма умовами договору. Суд дійшов висновку, що позивач скористалась послугами, не відмовилась від надання туристичних послуг та потрапила до місця відпочинку 24 липня 2018 року, в дату вказану в умовах договору, тому суд не вбачав підстав для задоволення вимог про стягнення вартості ненаданих туристичних послуг в сумі 800 грн. 38 коп. Суд першої інстанції також послався, що було складено страховий акт, та згідно страхового випадку - затримки рейсу позивачу було виплачено суму страхового відшкодування в розмірі 5288 гривень та двох туристів, що підтверджується платіжним дорученням про перерахування коштів від 31.01.2019 року.

Суд дійшов висновку, що не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення компенсації на її користь у розмірі 12392 грн. за скасування рейсу літака 24.07. 2018 року о 3 годині із аеропорту Бориспіль, оскільки, перевіривши наявні докази, суд, керуючись ч.5 ст. 104 ЦК України, встановив, що виключно на перевізника покладається відповідальність за сплату суми компенсації, яким не є відповідач у справі.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 гривень, посилаючись, що у спорах про захист прав споживачів законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у випадках, якщо шкода завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я чи смертю. Судом не встановлено таких обставин, тому у суду відсутні підстави для стягнення моральної шкоди на користь позивача.

Також суд відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним п.6.7 Договору про надання туристичних послуг, укладеного 06 липня 2018 року , посилаючись, що позивач була ознайомлена з умовами договору, підписала договір, чим підтвердила, що погоджується на умови договору. Тому посилання позивача на недійсність умов п.6.7 договору про надання туристичних послуг, що вказані положення обмежують її права з підстав несправедливості є недоведеними, судом не вбачається порушення принципу добросовісності чи істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, оскільки вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послугою вважається діяльність виконавця послуг з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Договором є усний чи письмовий правочин, укладений між споживачем і виконавцем.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про туризм» учасниками відносин, що виникають при здійсненні туристичної діяльності, є юридичні та фізичні особи, які створюють туристичний продукт, надають туристичні послуги (перевезення, тимчасового розміщення, харчування, екскурсійного, курортного, спортивного, розважального та іншого обслуговування) чи здійснюють посередницьку діяльність із надання характерних та супутніх послуг, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства (туристи, екскурсанти, відвідувачі та інші), в інтересах яких здійснюється туристична діяльність.

Суб`єктами, що здійснюють та/або забезпечують туристичну діяльність є: - туристичні оператори (далі - туроператори) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність; - туристичні агенти (далі - турагенти) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність з реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб`єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг.

Статтею 20 Закону України "Про туризм" передбачено, що за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його.

За змістом частин 1, 2 статті 23 Закону України "Про туризм" ваучер - форма письмового договору на туристичне або на екскурсійне обслуговування, яка може використовуватися відповідно до цього Закону. У договорі на туристичне обслуговування, укладеному шляхом видачі ваучера, мають міститися такі дані: найменування та місцезнаходження суб`єкта туристичної діяльності, номер ліцензії (дозволу) на відповідний вид діяльності, юридична адреса; прізвище, ім`я (по батькові) туриста; строки надання і види туристичних послуг, їх загальна вартість; назва, адреса та номер телефону об`єкта розміщення, його тип та категорія, режим харчування; розмір фінансового забезпечення відповідальності туроператора (турагента) або межі відповідальності суб`єкта туристичної діяльності за договором агентування; інші дані, обумовлені характером угоди, складом групи тощо; дата видачі ваучера.

Згідно із положеннями частин 1, 2, 10 статті 20, частини 2 статті 30, частин1 ,2 статті 32, частини 1 статті 33 Закону України «Про туризм», частини 4 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», статей 610 ,611, частини 5 статті 653, частини 1 статті 901 ЦК України майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику (туристу) завдано збитків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 06 липня 2018 року між Турагентом - ФОП ОСОБА_2, що діє на підставі Агентського договору на реалізацію тур продукту від імені та за дорученням Туроператора - ТОВ «Джоін АП!» та громадянкою ОСОБА_1 , яка діє за усним дорученням від імені інших туристів: ОСОБА_4 , як туристами укладено договір про надання туристичних послуг № 1202186 ( а. с. 16 -24).

Згідно до п.2.1. договору, Туроператор через Турагента зобов`язується відповідно до заявки Туриста на бронювання забезпечити надання комплексу туристичних послуг (туристичний продукт), а Турист зобов`язується на умовах даного договору прийняти їх і оплатити.

Відповідно п. 2 даного договору, виліт позивача призначено на 24 липня 2018 року о 3 год., а прибуття в Шарм Ель Шейх 24 липня 2018 року о 6 год. Рейс KUP 5301 Sky Up (A-330-200).

Звертаючись в суд з позовом ОСОБА_1 вказує, що літак чартерним рейсом ВАY 2029 за маршрутом Київ - Шарм-ель-Шейх вилетів з аеропорту Бориспіль близько 17.00 год. 24 липня 2017 року, хоча виліт повинен був відбутися о 03 год. 24 липня 2017 року, тобто з затримкою біля 14 годин.

У частині 10 ст. 20 Закону України «Про туризм» вказано, якщо під час виконання договору на туристичне обслуговування туроператор не в змозі надати значну частину туристичного продукту, щодо якого відповідно до договору на туристичне обслуговування сторони досягли згоди, туроператор повинен з метою продовження туристичного обслуговування вжити альтернативних заходів без покладення додаткових витрат на туриста, а в разі потреби відшкодувати йому різницю між запропонованими послугами і тими, які були надані. У разі неможливості здійснення таких заходів або відмови туриста від них туроператор зобов`язаний надати йому без додаткової оплати еквівалентний транспорт для повернення до місця відправлення або іншого місця, на яке погодився турист, а також відшкодувати вартість ненаданих туроператором туристичних послуг і виплатити компенсацію у розмірі, визначеному в договорі за домовленістю сторін.

Згідно із частиною 15 статті 20 Закону України "Про туризм" якість туристичних послуг має відповідати умовам договору на туристичне обслуговування, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються Законом України "Про захист прав споживачів".

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" , споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не при ступив до виконання зобов`язань за договором.

Частиною 1 статті 33 Закону України «Про туризм» встановлено, що суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно із частинами 1, 2 статті 32 Закону України «Про туризм» за неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб`єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини.

Отже, майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, тобто порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику завдано збитків.

Відповідно до статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто.

У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Судом першої інстанції вірно визначився, пославшись на правову позицію, викладену у Постанові Верховного Суду України від 3 липня 2013 року, що майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та з вини якого замовнику (туристу) завдано збитків. У разі встановлення судом фактів видачі туроператором ваучера, який є формою письмового договору на туристичне обслуговування, зміни туроператором в односторонньому порядку істотних умов договору на туристичне обслуговування та невжиття ним необхідних заходів про попередження туриста щодо такої зміни, відповідальність за порушення істотних умов договору не може нести інший суб`єкт туристичної діяльності з надання туристичних послуг, ніж туроператор.

Разом з тим, слід звернути увагу, що відповідно до п. 4.18. договору про надання туристичних послуг від 6 липня 2018 року, якщо під час виконання договору на туристичне обслуговування туроператор не в змозі надати частину туристичного продукту, щодо якого відповідно до договору на туристичне обслуговування сторони досягли згоди, туроператор повинен з метою продовження туристичного обслуговування вжити альтернативних заходів без покладення додаткових витрат на туриста, а в разі потреби відшкодувати йому різницю між запропонованими послугами і тими, які були надані.

Пунктом 4.19. договору передбачено, що у випадку вжиття альтернативних заходів до дати початку туру туроператор через турагента надає туристу відповідне повідомлення, вказавши, що саме змінено.

Згідно до п. 4.20. договору, у випадку, якщо турист скористався запропонованою йому альтернативною послугою, претензії щодо ненадання послуг, що обумовленні в листі бронювання та договорі на туристичне обслуговування вважаються необґрунтованими, а послуги за договором наданими належним чином і в повному обсязі. Туроператор вважається таким, що виконав в повному обсязі свій обов`язок перед туристом.

Колегія суддів також звертає увагу, що відповідно до п. 6.7. договору, відповідальність за скасування чи зміну часу відправлення та прибуття транспортних засобів та пов`язані з цим зміни обсягу і строків туру, несе перевізник, відповідно до Правил міжнародних пасажирських перевезень. Туроператор/Турагент не несе відповідальності за збитки, спричинені туристу у випадку відміни рейсу перевізником, зміни часу відправлення/прибуття транспортних засобів перевізника, а також пов`язані із цим зміни програми туру. Всі претензії, позови, пов`язані з неналежним наданням транспортних послуг, ненаданням транспортних послуг або їх затримка, що призвело до збитків пред`являються безпосередньо перевізникам у відповідності з Правилами повітряних перевезень пасажира та багажу.

Згідно з п. 2 чартерного пасажирського квитка та багажної квитанції, виданого на ім`я позивача, перевізник зобов`язується вжити всіх залежних від нього заходів, щоб перевезти пасажира і багаж у розумні строки. Час, вказаний в перевізних та інших документах, не гарантується і не є складовою частиною цього договору. Перевізник може без попередження змінити повітряне судно, змінити чи відмінити посадку в пунктах, зазначених у квитку. Розклад може бути змінено без попередження пасажира. Відповідальність що інформування пасажира про зміну розкладу (часу перевезення) покладається на фрахтувальника рейсу( а. с. 8).

У пункті 6.8. договору про надання туристичних послуг від 6 липня 2018 року передбачено, що сторони цього договору усвідомлюють та погоджуються що туроператор діє, як агент від компаній перевізник та надавачів готельних послуг і виступає, як посередник між туристом та вказаними надавачами послуг без набуття для себе зобов`язань виступати як надавач готельних та/або послуг з авіаперевезення.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач ОСОБА_1 посилається, що у зв`язку із затримкою рейса на 14 годин, туроператор ТОВ «Джоін АП!» повинен відшкодувати вартість ненаданих туристичних послуг в сумі 800 грн. 38 коп. , оскільки вона дісталася до місця відпочинку не о 06.00 год. 24 липня 2018 року, а о 20.00. год. 24 липня 2018 року, на такі ж доводи скаржник посилається в апеляційній скарзі.

Проте, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, вказавши, що позивач скористалася альтернативною послугою, не відмовилася від надання туристичних послуг, потрапила до місця відпочинку 24 липня 2018 рок, в дату, яка передбачена п.п.1) п.2.1. договору про надання туристичних послуг № 1202186.

Отже, затримка рейсу не призвела до істотних змін тривалості відпочинку, що не дає підстав суду для задоволення позовних вимог позивача про стягнення вартості ненаданих туристичних послуг в сумі 800 грн. 38 коп., на стягненні яких скаржник наполягає в апеляційній скарзі, тому в апеляційного суду також відсутні підстави для задоволення позовних вимог та вимог апеляційної скарги в цій частині, оскільки доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам позивача та спростовані висновками суду, з якими не погоджується скаржник, але не надає інших доказів, щоб підтвердити обгрунтованість своїх вимог.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши, що 8 листопада 2018 року ТОВ «Страхова компанія «Укрфінстрах» склала страховий акт № 11/18-605 ВПЗК/Н, у якому страхувальником вказано ТОВ «Джоін АП!»,а застрахованими особами - позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , те що страхова подія настала 24 липня 2018року, а страховий випадок згідно п.3.1.2.4. затримка рейсу має місце, тому відповідно було виплачено суму страхового відшкодування 5288 грн. обом туристкам, дійшов вірного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача в цій частині. З даними висновками суду повністю погоджується апеляційний суд ( а. с. 74, 75, 76-77).

Доводи апеляційної скарги щодо задоволення вимоги позивача про стягнення на її користь компенсації у сумі 12392 грн. за скасування рейсу KUP 5301 Sky Up (А-330-200) Бориспіль 24 липня 2018 року 3 год. - Шарм Ель Шейх 24 липня 2018 року 6 год. є безпідставними, не відповідають вимогам закону, тому не підлягає до задоволення колегією суддів апеляційного суду, оскільки судом першої інстанції дано належну оцінку вказаним доводам позивача, які не спростовані скаржником, інших доказів, крім тих, які були предметом розгляду суду першої інстанції, апеляційному суду не надано.

Так, обгрунтовуючи дану вимогу, позивач посилалася на те, що згідно ч.5 ст. 105 Повітряного кодексу України, якщо пасажирам відмовлено у перевезенні проти їхньої волі, перевізник має виплатити їм компенсацію у таких розмірах: 250 євро - для рейсів дальністю до 1500 кілометрів; 400 євро - для рейсів дальністю від 1500 до 3500 кілометрів; 600 євро - для рейсів дальністю понад 3500 кілометрів.

Відповідно до ч.1 ст. 105 ПК України, у разі скасування рейсу пасажирам має бути запропоновано обслуговування відповідно до частини 2 статті 104 цього Кодексу та компенсацію відповідно до частин 5, 6 статті 104 цього Кодексу.

Згідно до ч.5 ст. 104 ПК України, якщо пасажирам відмовлено у перевезенні проти їхньої волі, перевізник має виплатити їм компенсацію у таких розмірах: 250 євро - для рейсів дальністю до 1500 кілометрів; 400 євро - для рейсів дальністю від 1500 до 3500 кілометрів; 600 євро - для рейсів дальністю понад 3500 кілометрів. Під час визначення відстані за основу береться останній пункт, у якому відмова від перевезення або невиконання рейсу, який було раніше заплановано та на який заброньовано принаймні одне місце, створить затримку прибуття пасажирів у запланований час.

Колегія суддів, аналізуючи норми вище вказаного закону, вважає, що слід дійти висновку, що сплата суми компенсації, яка передбачена ч.5 ст. 104 ПК України покладається виключно на перевізника, яким не є відповідач у справі - ТОВ «Джоін АП!», що вірно вказав суд першої інстанції , і вказане не спростовано скаржником в апеляційній скарзі. Тому із змісту умов договору перевезення, положень законодавства та матеріалів справи вбачається, що відповідач ТОВ «ДЖОІН АП!» статусу перевізника не набув.

Апеляційний суд вважає, що необґрунтованими є посилання в апеляційній скарзі скаржника на задоволення вимог про визнання недійсним п. 6.7 Договору про надання туристичних послуг № 1202186, укладеного 06 липня 2018 року.

Даним пунктом договору про надання туристичних послуг № 1202186 від 6 липня 2018 року передбачено, що відповідальність за скасування чи зміну часу відправлення та прибуття транспортних засобів та пов`язані і з цим зміни обсягу і строків туру несе перевізник, відповідно до Правил міжнародних пасажирських перевезень. Туроператор/Турагент не несе відповідальності за збитки, спричинені туристу у випадку відміни рейсу перевізником, зміни часу відправлення/прибуття транспортних засобів перевізника, а також пов`язані із цим зміни програми туру. Всі претензії, позови, пов`язані з неналежним наданням транспортних послуг, ненаданням транспортних послуг або їх затримка, що призвело до збитків пред`являються безпосередньо перевізникам у відповідності з Правилами повітряних перевезень пасажира та багажу.

Зокрема, при укладенні даного договору жодних пропозицій щодо внесення змін до умов договору від позивача до відповідача не надходило, що свідчить про згоду позивача з усіма умовами договору.Тому посилання позивача на недійсність умов п.6.7 договору про надання туристичних послуг, що вказані положення обмежують її права з підстав несправедливості є недоведеними, а колегією суддів не вбачається, що права позивача було порушено саме порушенням принципу добросовісності чи істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.

Апеляційний суд також вважає, що відсутні підстави для стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача, оскільки повністю погоджується із висновками суду першої інстанції, що за встановлених обставин, наданих доказів сторонами не підлягають задоволенню вимога про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5000 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо вимог про стягнення моральної шкоди є аналогічними доводам позивача про задоволення вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 гривень в суді першої інстанції, спростовуються висновками суду першої інстанції, та належною оцінкою доказів, яка надана судом першої інстанції, тому колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги про задоволення моральної шкоди не підлягають задоволенню.

На підставі Закону України «Про захист прав споживачів» моральна шкода, яка заподіяна споживачу, виплачується лише у разі, якщо така шкода заподіяна продукцією, яка є небезпечною для життя і здоров`я людей.

Суд першої інстанції обґрунтовано послався на роз`яснення п. 2 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму від 25 травня 2001 р. № 5, від 27 лютого 2009 р. № 1), що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Відповідно до ст. 4 ч. 1 п.5 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту продукції), відповідно до закону.

Апеляційний суд повністю погоджується із судом першої інстанції, який правильно послався, що у спорах про захист прав споживачів, законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у випадках, якщо шкода завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я чи смертю. Судом не встановлено таких обставин, тому у суду відсутні підстави для стягнення моральної шкоди на користь позивача.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, які належним чином перевірено колегією суддів апеляційного суду, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача є обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням норм матеріального права, судом не допущено порушення норм процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості, незаконності рішення суду, його ухвалення без встановлення дійсних обставин справи, з порушенням норм процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, не знайшли свого підтвердження, тому не підлягають задоволенню колегією суддів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвалене у справі рішення є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують, є аналогічними доводам позовної заяви, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖОІН АП!» про визнання недійсним пункту договору, стягнення матеріальної компенсації та моральної шкоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 -залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів, з дня виготовлення повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законом.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Бородійчук В.Г.

Єльцов В. О.