Постанова

Іменем України

11 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 654/3512/16-ц

провадження № 61-46573 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д.Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Фідобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Фідобанк»;

відповідач - ОСОБА_4;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Фідобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідації публічного акціонерного товариства «Фідобанк» на постанову Апеляційного суду Херсонської області від 25 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Майданіка В. В., Кутурланової О. В., Орловської Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року публічне акціонерне товариство «Фідобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Фідобанк (далі - ПАТ «Фідобанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 09 листопада 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» (далі - ВАТ «Ерсте Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 41 тис. доларів США із сплатою 13,5 % річних строком до 08 листопада 2017 року. Позичальник належним чином зобов?язання за кредитним договором не виконував, на вимоги банку не реагував, унаслідок чого станом на 29 вересня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 51 590 доларів 92 центи США, що еквівалентно 1 336 031 грн 63 коп. з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 37 957 доларів 34 центи США, що еквівалентно 982 967 грн 68 коп.; заборгованість по сплаті відсотків у розмірі 13 633 долари 58 центів США, що еквівалентно 353 063 грн 95 коп.

Ураховуючи викладене, ПАТ «Фідобанк» просило суд стягнути з відповідача на його користь вказану вище суму кредитної заборгованості, а також понесені ним судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 16 квітня 2018 року у складі судді Францішка Ю. В. у задоволенні позову ПАТ «Фідобанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 21 вересня 2011 року, що набрало законної сили, позов ПАТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено, у рахунок погашення заборгованості за спірним кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки. Тобто, вже наявне рішення суду, яким задоволено вимоги кредитора до відповідача про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором від 09 листопада 2007 року. Розрахунок заборгованості, наданий банком до суду, не містить розрахунку заборгованості за відсотками в період від дня ухвалення вказаного рішення суду по день розрахунку.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 25 вересня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Фідобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» задоволено частково. Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 16 квітня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов ПАТ «Фідобанк» задоволено частково. Стягнуто достроково з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Фідобанк» суму заборгованості за кредитним договором від 09 листопада 2007 року у розмірі 45 835 долари 92 центи США (1 186 996 грн 46 коп.), з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 37 957 доларів 34 центи США (982 967 грн 68 коп.); заборгованість по сплаті відсотків у розмірі 7 878 доларів 58 центів США (204 028 грн 78 коп.). У задоволенні решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що банком надані належні та допустимі докази того, він є правонаступником ВАТ «Ерсте Банк». Звернувшись з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, банк використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, розрахованих станом на 01 жовтня 2010 року, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в іпотеку майна. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який заочним рішенням від 21 вересня 2011 року задовольнив позовні вимоги ПАТ «Ерсте Банк». Відтак, суд задовольнив вимоги банку у розмірі станом на 01 жовтня 2010 року та зазначив, що вимоги банку про стягнення процентів, заборгованість по яких нарахована за період з 01 жовтня 2010 року по 29 вересня 2016 року, тобто після ухвалення рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, задоволенню не підлягають. При цьому суд послався на відповідну правову позицію Великої Палати Верховного Суду. Також апеляційний суд зазначив, що пред?явлення позову про стягнення кредитної заборгованості за наявності рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке не виконано у зв?язку із тим, що предмет іпотеки підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не є подвійним стягненням.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У жовтні 2018 року ПАТ «Фідобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просило судове рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку про стягнення процентів скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов банку у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Банк вважав, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора про дострокове стягнення тіла кредиту та нарахованих процентів, яке ухвалене до спливу строку договору і не виконане боржником, не позбавляє кредитора права на отримання нарахувань та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та цього кодексу.

Кошти за кредитним договором в належному розмірі не були повернуті на виконання заочного рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 21 вересня 2011 року, тому банк вважав, що усі нарахування за користування коштами та інші виплати, передбачені договором, підлягають стягненню. При цьому банк послався на відповідні правові позиції Верховного Суду України.

Відзив на касаційну скаргу не подано, ОСОБА_4 судові рішення не оскаржує.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2018 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 654/3512/16-ц з Голопристанського районного суду Херсонської області.

У листопаді 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов'язання в обумовлений сторонами строк ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в іпотеку майна.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ «Ерсте Банк».

У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Таки висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, врахувавши неведені вище норми матеріального права, дійшов правильного висновку про те, що рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 21 вересня 2011 року, що набрало законної сили, позов ПАТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено, у рахунок погашення заборгованості за спірним кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки. Тобто, звернувшись у 2010 році з позовом до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, зазначивши всю суму заборгованості за кредитом, банк використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, розрахованих станом на 01 жовтня 2010 року, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в іпотеку майна. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який заочним рішенням від 21 вересня 2011 року задовольнив позовні вимоги ПАТ «Ерсте Банк».

Також є правильним висновок суду про відсутність подвійного стягнення, оскільки на час розгляду цієї справи рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 21 вересня 2011 року не було виконано, а предмет іпотеки не реалізовано, і, відповідно, погашення вимог кредитора за рахунок іпотеки не відбулося. Отже, зобов'язання відповідача за кредитним договором не припинилися, право вимоги банку про повернення кредиту і сплату процентів залишалося дійсним і підлягало судовому захисту. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1080цс15 та Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 (провадження № 12-117гс18).

Посилання касаційної скарги на правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанова: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2015 року у справі № 2631цс15, про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора про передбачене договором дострокове стягнення тілу кредиту та нарахованих процентів, яке ухвалене до спливу строку договору і не виконане боржником, не позбавляє кредитора права на отримання нарахувань та штрафних санкцій, передбачених умовами договору, безпідставні, оскільки ВеликаПалата Верховного Суду відступила від цієї правової позиції Верховного Суду України у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Ураховуючи викладене, доводи касаційної скарги про право банку нараховувати проценти після зміни строку виконання основного зобов?язання, що відбулося унаслідок звернення банку до суду до відповідача із позовом та ухвалення рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, є безпідставними.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Фідобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Фідобанк» залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Херсонської області від 25 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк