Справа № 462/6437/18 Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М.
Провадження № 22-ц/811/3077/18 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2019 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Мікуш Ю.Р.,

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

розглянувши в м. Львові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м.Львова ухваленого судом у складі судді Палюх Н.М. від 06 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України та Залізничного відділу поліції ГУ НП у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, у якому просить стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь у відшкодування моральної шкоди 25 000 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що старшим слідчим СВ прокуратури Львівської області Савчуком Л. О. велося досудове розслідування, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 від 03 січня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України. Понад 10 місяців триває повна бездіяльність у даному кримінальному провадженні, що є протиправним та грубо порушує його права як потерпілого. Вказує, що слідчий Савчук Л. О. не допитав його як потерпілого, а також не вручив пам'ятки про процесуальні права та обов'язки. 29 березня 2018 року слідчим Савчуком Л. О. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000001 від 03 січня 2018 року за відсутністю складу кримінального правопорушення. 07 травня 2017 року Галицьким районним судом м. Львова у справі № 461/3090/18 було винесено ухвалу про скасування зазначеної постанови слідчого, оскільки така є передчасною. 07 червня 2018 року Галицьким районним судом м. Львова у справі № 461/4055/18 винесено ухвалу про відвід слідчого Савчука Л. О. З огляду на зазначене, вважає незаконною та протиправною бездіяльність слідчого Савчука Л. О. Моральну шкоду оцінює в сумі 25 000 грн., оскільки наведене негативно вплинуло на звичний ритм його життя.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 27 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення оскаржив ОСОБА_2 В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права. Стверджує, що незаконним та протиправними діями старшого слідчого Савчука Л.О., які полягають в умислі закрити кримінальне провадження та невизнання його потерпілим йому завдано значної моральної шкоди, яка проявилась у нервовому стресі, переживаннях та порушенні режиму сну. Стверджує, що повна бездіяльність та протиправність дій доведена та встановлена судом, що не потребує додаткового доказування, оскільки 07.05.2017 року Галицьким районним судом м.Львова постановлено ухвалу про скасування постанови старшого слідчого Савчука Л.О. від 29.03.2018 року про закриття кримінального провадження та поновлено досудове розслідування. Стверджує, що судом не застосовано закон, який підлягав до застосування, а саме ст.1173,1174 ЦК України. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове ,яким позов задовольнити.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У ч. 2 ст.247 ЦПК України зазначено, що якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено такі обставини справи.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 07 травня 2018 року скасовано постанову слідчого СВ Прокуратури Львівської області Савчука Л.О. від 29.03.2018 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №90000001 від 03.01.2018 року. Матеріали кримінального провадження направлено до СВ Прокуратури Львівської області для продовження досудового слідства.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що скасування процесуального рішення слідчого не є безумовним доказом неправомірності такого рішення, дії або бездіяльності у розумінні ст.1176 ЦК України. Окрім цього, позивач не надав достатніх і допустимих доказів на підтвердження того, що йому заподіяна моральна шкода.

Колегія суддів апеляційного суду цілком погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів(ст.1173 ЦК України).

На підставі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пунктах 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

У п.10-1 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст. 9 Закону "Про оперативно-розшукову діяльність" . Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою для покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у даній справі дійшов вірного висновку, що скасування процесуального рішення слідчого не є безумовним доказом неправомірності такого процесуального рішення, дії або бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України, а свідчить про реалізацію позивачем передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого.

Крім того,суд першої інстанції, дав обгрунтовану оцінку тому, що позивачем не подано жодного доказу на підтвердження того, що саме внаслідок дій чи бездіяльності слідчого позивач зазнав моральних страждань та немайнових втрат.

Посилання позивача на порушення сну та звичного ритму життя є голослівними, оскільки не доведені жодними доказами та не свідчать про моральні страждання.

Висновки суду достатньо мотивовані, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що судом не застосовано вимоги ст.ст.1173,1174 ЦПК України не приймаються до уваги судом апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції в рішенні вірно зазначив, що підстав для їх застосування немає, так як позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди, яка відповідно до ст.23 ЦК України полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з такою поведінкою слідчого.

Таких доказів не додано і до суду апеляційної інстанції.

Відтак, оскільки судом не встановлено факту заподіяння позивачу моральної шкоди, рішення суду ухвалене з додержанням процесуального та правильним застосуванням матеріального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують, підстав для скасування рішення немає.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 391 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 27 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тесту постанови в порядку передбаченому ст.ст.389-391 ЦПК України..

Повний текст постанови складений 22 лютого 2019р.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк