Ухвала

06 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 310/11024/15-ц

провадження № 61-19238св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»,

представники позивача: Дяконова Кристина Ігорівна, Панченко Ольга Олексіївна,

відповідач - ОСОБА_4,

представники відповідача: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_7, на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 вересня 2016 року у складі судді Пустовіт З. П. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 22 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Воробйової І. А., Бєлки В. Ю., Онищенка Е. А.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «ПУМБ») звернулось до суду з позов до

ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 15 вересня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 32 тис. доларів США зі сплатою 13,99 % річних на строк до 15 вересня 2023 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 15 вересня

2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку передано нерухоме майно - ціле убудоване приміщення, загальною площею 166,6 кв. м, реєстраційний номер 177043, відповідно до витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02 вересня 2008 року, виданого комунальним підприємством з технічної інвентаризації Бердянської міської ради Запорізької області, предмет іпотеки складається з: коридора № 1=4,2 кв. м, підсобного приміщення № 2=4,0 кв. м, основного приміщення № 3=5,8 кв. м, коридора № 4=18,1 кв. м, вбиральні № 5=1,8 кв. м, кабінета № 6=12,7 кв. м, підсобного приміщення № 7=13,2 кв. м, санвузла

№ 8=2,5 кв. м, коридора № 9=3,0 кв. м, основного приміщення № 10=15,2 кв. м, основного приміщення № 11=12,4 кв. м, коридора № 12=2,2 кв. м, санвузла

№ 13=3,1 кв. м, санвузла № 14=3,1 кв. м, коридора № 15=2,2 кв. м, основного приміщення № 16=12,5 кв. м, веранди № 17=2,5 кв. м, веранди № 18=2,5 кв. м, основного приміщення № 19=21,2 кв. м, санвузла № 20=4,9 кв. м, підсобного приміщення № 21=6,3 кв. м, підсобного приміщення № 22=11,4 кв. м,

лоджи=3,5 кв. м, з будівель «А, а1» та ганка до «А», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Банк належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором, однак ОСОБА_4 свої обов'язки не виконує, у зв'язку із чим утворилась кредитна заборгованість, яка станом на 30 листопада 2015 року становить

11 877,99 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом складає

9 947,11 доларів США, заборгованість за процентами - 1 930,88 доларів США.

15 жовтня 2014 року банк направив ОСОБА_4 вимогу про повернення кредиту, яка була отримана відповідачем 22 жовтня 2014 року, яку останній не виконав, прострочену заборгованість не погасив.

За таких обставин, з урахуванням уточнених позовних вимог, ПАТ «ПУМБ» просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог за кредитним договором, встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу його банком будь-якій особі - покупцеві із встановленням початкової вартості предмета іпотеки у розмірі 728 297 грн, як визначено сторонами у іпотечному договорі з наданням банку прав щодо усіх повноважень продавця.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 вересня 2016 року позов ПАТ «ПУМБ» задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 15 вересня 2008 року, а саме - ціле убудоване приміщення, загальною площею 166,6 кв. м, реєстраційний номер 177043, що складається з коридора № 1=4,2 кв. м, підсобного приміщення № 2=4,0 кв. м, основного приміщення № 3=5,8 кв. м, коридора № 4=18,1 кв. м, вбиральні

№ 5=1,8 кв. м, кабінета № 6=12,7 кв. м, підсобного приміщення № 7=13,2 кв. м, санвузла № 8=2,5 кв. м, коридора № 9=3,0 кв. м, основного приміщення

№ 10=15,2 кв. м, основного приміщення № 11=12,4 кв. м, коридора № 12=2,2 кв. м, санвузла № 13=3,1 кв. м, санвузла № 14=3,1 кв. м, коридора № 15=2,2 кв. м, основного приміщення № 16=12,5 кв. м, веранди № 17=2,5 кв. м, веранди

№ 18=2,5 кв. м, основного приміщення № 19=21,2 кв. м, санвузла № 20=4,9 кв. м, підсобного приміщення № 21=6,3 кв. м, підсобного приміщення № 22=11,4 кв. м, лоджи=3,5 кв. м, з будівель «А, а1» та ганка до «А», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4, для задоволення вимог ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_4 відповідно до кредитного договору від 15 вересня 2008 року у розмірі

11 877,99 доларів США, з яких: заборгованість за сумою кредиту -

9 947,11 доларів США, заборгованість за непогашеними процентами за користування кредитом - 1 930,88 доларів США, визначивши при цьому спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу ПАТ «ПУМБ» від свого імені вказаного цілого убудованого приміщення, що є предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки від 15 вересня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Чуєвою Т. Т., та зареєстрованого за № 2679, будь-якій особі - покупцеві, із встановленням початкової ціни продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, але не меншою ніж 728 297 грн, як визначено сторонами у пункті 1.2.1.1. договору іпотеки від 15 вересня 2008 року. Надано право ПАТ «ПУМБ» щодо всіх повноважень продавця, в тому числі подання заяв, отримання дублікатів правовстановлюючих документів з відповідних установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування чи органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів за продавця, подання та отримання будь-яких документів, довідок, витягів, заяв, а також вільного доступу уповноважених представників банку до предмета іпотеки тощо, необхідних для здійснення продажу. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення міськрайонного суду мотивовано тим, що внаслідок невиконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором від 15 вересня 2008 року, останній допустив заборгованість, тому у ПАТ «ПУМБ» виникло право задовольнити свої вимоги за рахунок нерухомого майна, переданого в іпотеку за договором іпотеки від 15 вересня 2008 року.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 22 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 вересня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що висновок суду першої інстанції про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором у розмірі

11 877,99 доларів США, що утворилась внаслідок неналежного виконання останнім умов кредитного договору, є законним та обґрунтованим.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову

у задоволенні позову ПАТ «ПУМБ».

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм чинного законодавства. Вказував на те, що судами попередніх інстанцій не враховано, що розрахунок суми заборгованості здійснено невірно. Крім того, ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не надали належного значення тому факту, що ПАТ «ПУМБ» не мав правових підстав для стягнення кредитної заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки належним та допустимих доказів отримання ним вимог про дострокове погашення такої заборгованості надано не було, у зв'язку із чим вимоги банку є передчасними. У матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують факт видачі кредитних коштів. Зазначав про те, що в оскаржуваних рішеннях невірно визначено початкову вартість предмета іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеки» визначено сторонами договору іпотеки як позасудовий спосіб врегулювання спору.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини п'ятої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з таких підстав.

Ухвалюючи рішення у справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій зазначили, що відповідно до частини першої статті 33, статей 34, 38 Закону України «Про іпотеку» у разі не виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки з можливістю передачі його в управління іпотекодержателю та його продажу будь-якому покупцеві за ціною, визначеною на підставі оцінки суб'єктом оціночної діяльності.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 квітня 2017 року у справі № 6-3034цс16.

У постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 року у справі

№ 6-3034цс16 зазначено, що в укладеному іпотечному договорі сторони визначили три способи захисту на задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: на підставі рішення суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що узгоджується з положеннями Закону. Разом з тим обрання певного способу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Установлення законом або договором досудового способу врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не вважається обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Закон визначає спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі деякі правила для здійснення реалізації предмета за рішенням суду, зокрема в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві.

Судами встановлено, що 15 вересня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 32 тис. доларів США зі сплатою 13,99 % річних, строком до 15 вересня 2023 року, а ОСОБА_4 зобов'язався сплатити проценти за користування кредитними коштами та повернути кредит банку в порядку та у строки, визначені графіком, який є додатком № 1 до кредитного договору.

У той же день, 15 вересня 2008 року, між закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого останній передав банку в іпотеку нерухоме майно - ціле убудоване приміщення, загальною площею 166,6 кв. м, реєстраційний № 177043, яке складається з: коридора № 1=4,2 кв. м, підсобного приміщення № 2=4,0 кв. м, основного приміщення № 3=5,8 кв. м, коридора

№ 4=18,1 кв. м, вбиральні № 5 =1,8 кв. м, кабінета № 6=12,7 кв. м, підсобного приміщення № 7=13,2 кв. м, санвузла № 8=2,5 кв. м, коридора № 9=3,0 кв. м, основного приміщення № 10=15,2 кв. м, основного приміщення № 11=12,4 кв. м, коридора № 12=2,2 кв. м, санвузла № 13=3,1 кв. м, санвузла № 14=3,1 кв. м, коридора № 15=2,2 кв. м, основного приміщення № 16=12,5 кв. м, веранди

№ 17=2,5 кв. м, веранди № 18=2,5 кв. м, основного приміщення № 19=21,2 кв. м, санвузла № 20=4,9 кв. м, підсобного приміщення № 21=6,3 кв. м, підсобного приміщення № 22=11,4 кв. м, лоджи=3,5 кв. м, з будівель «А, а1» та ганка до «А», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для забезпечення виконання кредитного договору.

У пункті 1.2.1.1. договору іпотеки визначено, що вартість предмета іпотеки становить 728 297 грн.

У зв'язку з виникненням простроченої заборгованості, на виконання положень статті 35 Закону України «Про іпотеку» та пункту 4.4 вказаного договору іпотеки ПАТ «ПУМБ» 15 жовтня 2014 року направив ОСОБА_4 вимогу від 09 жовтня 2014 року про усунення порушення основного зобов'язання протягом 30 днів та щодо дострокового повернення всієї суми кредиту та процентів у шестидесятиденний строк з попередженням, що у разі невиконання вимог банку та не усунення порушень кредитного договору, зі спливом зазначеного строку банк зверне стягнення на майно, передане в іпотеку банку, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором.

Отримавши вимогу 22 жовтня 2014 року, ОСОБА_4 її не виконав, прострочену заборгованість не погасив, як і протягом тривалого розгляду справи в суді на погашення кредиту кошти не вносив.

Загальна сума кредитної заборгованості станом на 30 листопада 2015 року становить 11 877,99 доларів США, з них: заборгованість за сумою кредиту -

9 947,11 доларів США, заборгованість за процентами - 1 930,88 доларів США.

Пунктом 4.1.2 договору іпотеки визначено, що іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог з вартості предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця, зокрема у разі невиконання вимоги іпотекодержателя про дострокове виконання основного зобов'язання, зробленої на підставі закону, кредитного договору чи цього договору.

Відповідно до пункту 4.2 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється одним з таких способів за вибором іпотекодержателя:

за рішенням суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених цим договором застережень про задоволення вимог іпотекодержателя. Визначені цим договором способи звернення стягнення на предмет іпотеки не перешкоджають іпотекодержателю застосувати інші способи звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлені чинним законодавством України та/або письмовою домовленістю сторін. У разі, якщо визначені цим договором та/або чинним законодавством заходи позасудового врегулювання з будь-яких причин не призвели до задоволення вимог іпотекодержателя в повному обсязі, іпотекодержатель вправі в будь-який час припинити процедуру позасудового врегулювання та звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса чи за рішенням суду (за вибором іпотекодержателя).

Пунктом 4.8.1 договору іпотеки визначено, що у разі виникнення у іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель має право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі шляхом укладення з нею відповідного договору купівлі-продажу. Продаж предмета іпотеки здійснюється в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Відповідно до пункту 4.8.2 договору іпотеки іпотекодавець цим беззастережно та безвідклично надає право продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, на виконання цього іпотекодавець уповноважує іпотекодержателя подавати, оформляти та отримувати від імені іпотекодавця у відповідних органах довідки та документи, необхідні для підготовки предмета іпотеки до продажу та здійснення продажу (в тому числі, але не виключно, витяги з Реєстру прав власності на нерухоме майно для відчуження предмета іпотеки, технічну документацію, що надається БТІ, витяги з Державного земельного кадастру стосовно земельної ділянки, на якій знаходиться нерухомість), здійснювати всі необхідні платежі, укладати та підписувати договір купівлі-продажу предмета іпотеки, а також всі інші документи, що пов'язані з оформленням такого договору, виконувати всі інші дії, пов'язані з відчуженням предмета іпотеки. У випадку продажу предмета іпотеки іпотекодавець доручає Іпотекодержателю отримати грошові кошти, виручені від продажу предмета іпотеки, та направити їх на погашення витрат іпотекодержателя, погашення основного зобов'язання та задоволення інших вимог іпотекодержателя, забезпечених іпотекою за цим договором.

Пунктом 4.9 договору іпотеки передбачено, що відповідно до цього договору іпотекодержатель набуває право, а іпотекодавець цим беззастережно та безвідклично уповноважує іпотекодержателя оформляти та отримувати від імені іпотекодавця у відповідних органах довідки та документи, необхідні для реалізації іпотекодержателем будь-яких прав, що випливають з цього договору, стосовно предмета іпотеки, отримувати витяги з Реєстру прав власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, витяги з Державного земельного кадастру стосовно земельної ділянки, на якій знаходиться нерухомість, що є предметом іпотеки, будь-які інші документи та/або інформацію, що має право отримувати власник стосовно нерухомості, що є предметом іпотеки, та земельної ділянки, на якій вона знаходиться.

Колегія суддів вважає, що є достатньо обґрунтовані підстави для відступлення від висновку щодо застосування норми права (статті 33, 36-39 Закону України «Про іпотеку») у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 року у справі № 6-3034цс16.

У справі, що переглядається, і у наведених вище постановах Верховного Суду України безспірно доведено, що позичальник порушив кредитні зобов'язання і допустив заборгованість. Тобто право кредитора порушено діями позичальника.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з приписами статті 33 вказаного Закону, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

В силу приписів статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Відповідно до частини першої статті 38 вказаного Закону, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

У постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 року у справі

№ 6-3034цс16 зроблено висновок, що обрання певного способу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Установлення законом або договором досудового способу врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не вважається обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Звертаючись до суду з позовними вимогами, ПАТ «ПУМБ» обрало судовий спосіб захисту порушених прав кредитодавця щодо виконання позичальником грошових зобов'язань, забезпечених іпотекою, та просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону. Закон визначає спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі деякі правила для здійснення реалізації предмета за рішенням суду, зокрема в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 22 травня 2018 року у справі № 922/2416/17, погодившись із правовим висновком, висловленим Верховним Судом України у постанові

від 05 квітня 2017 року (провадження № 6-3034цс16), вважав, що обрання певного способу правового захисту, у тому числі й позасудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

У постанові від 18 жовтня 2018 року у справі № 910/17423/17 Верховний Суд

у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зважаючи на те, що позивач звернувся з позовом до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, який визначений договором іпотеки як позасудовий, відповідно, для реалізації якого необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя (з огляду на те, що таким договором не передбачено іншого порядку), дійшов висновку про те, що суд апеляційної інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин між сторонами та правильно застосував закон, що їх регулює.

Згідно із статтями 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку» законодавець визначив три способи захисту на задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових - на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу, позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому, для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки, який визначений у договорі іпотеки за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

Водночас позивач не позбавлений можливості відповідно до статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж той, що визначений договором іпотеки.

З огляду на те, що сторони у договорі у відповідному застереженні передбачили надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі цього іпотечного договору в позасудовому порядку, є підстави вважати, що таке застереження - це позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі та для реалізації якого необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя.

Аналогічні правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду

від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц (провадження № 14-38цс18) та від 07 листопада 2018 року у справі № 520/6819/14-ц (провадження

№ 14-343цс18).

На підставі вказаного колегія суддів вважає за необхідне передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду для розгляду справи та відступлення від правової позиції Верховного Суду України.

Керуючись частиною п'ятою статті 403, частиною четвертою статті 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу за позовом публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_7, на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 22 грудня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта