Головуючий суду 1 інстанції - Ковальов В.М.
Доповідач -Коновалова В.А.
Справа № 414/1187/18
Провадження № 22-ц/810/19/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 лютого 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Коротенка Є.В., Луганської В.М.,

за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3, від імені якого діє представник ОСОБА_4,

на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 27 листопада 2018 року, ухвалене у складі судді Ковальова В.М. в м. Кремінна Луганської області,

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на час навчання,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на час навчання, в обґрунтування якого вказала, що з 07 серпня 1999 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 07 серпня 2007 року. Від шлюбу вони мають дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом з позивачем. Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 05 травня 2006 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання синів у розмірі 1/3 частини доходів відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 03 березня 2006 року і до повноліття дітей. Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 16 травня 2008 року відповідача позбавлено батьківських прав.

З 01 вересня 2017 року ОСОБА_5 навчається на денному відділенні Рубіжанського індустріально-педагогічного технікуму, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. Відповідач має дві земельні ділянки, одну з яких здає в оренду і отримує орендну плату у розмірі 5335,15 грн., 1/4 частини трьохкімнатної квартири, що розташована в м. Харкові, автомобіль ВАЗ 211540, здійснює незареєстровану підприємницьку діяльність та має підсобне господарство, тому може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина до закінчення ним навчання.

В уточненій позовній заяві ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох років.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 27 листопада 2018 рокупозов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на час навчання задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/8 частини його доходу, щомісячно, на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 21 травня 2018 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років за умови продовження ним навчання.

Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що доводи відповідача в контексті вимог ст. 199 СК України не звільняють його від обов'язку утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання та у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, оскільки у даному випадку обов'язок з утримання повнолітнього сина в період його навчання не може бути покладений виключно на матір дитини. Також, суд дійшов висновку, що відповідач спроможний утримувати повнолітнього сина у зв'язку із продовженням ним навчання, але запропонована позивачем частка аліментів у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його доходу не відповідає матеріальному становищу відповідача, який є інвалідом третьої групи та сплачує аліменти на неповнолітню дитину у розмірі 1/6 частини зі всіх видів його доходу, тому суд вважав за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/8 частини його доходу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Кремінського районного суду Луганської області від 27 листопада 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_3 вказує на те, що в судовому засідання підтверджена інформація, викладена у відзиві на позовну заяву, щодо неможливості відповідача надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, оскільки він продовжує сплачувати аліменти на утримання меншого сина, тяжко хворіє і йому встановлена третя група інвалідності.

Також, відповідач посилається на те, що суд першої інстанції беручи до уваги покази свідка про те, що він два рази продавав сільгосппродукцію, не звернув уваги на те, що свідок є близькою подругою позивача, та ці відомості нічим не підтверджені і не відповідають дійсності.

Крім того, ОСОБА_3 зазначає, що не має стабільних джерел доходів, не має можливості працювати та змушений жити на тимчасові заробітки, а тому не має можливості сплачувати аліменти на повнолітню дитину. Суд не врахував його стан здоров'я, матеріальне становище та інші обставини, на які посилався відповідач.

Додатково відповідач посилається на те, що ОСОБА_8 навчається на безоплатній основі та отримує стипендію. У рішенні суд помилково вказує, що у травні 2018 року ОСОБА_8 сплачено 700 грн. за навчання, оскільки в судовому засіданні встановлено, що це оплата за водійські курси.

Також, відповідач вказує на те, що судом в рішенні зазначено про стягнення аліментів до закінчення навчання, проте не зазначена точна дата.

Позивач в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнала.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скраги підтримав.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце повідомлений належним чином і в установленому законом порядку.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що ним були встановлені обставини про те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 16 травня 2008 року, свідоцтвом про розірвання шлюбу від 07 серпня 2007 року.

Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідача позбавлено батьківських прав і за рішенням суду з нього стягувалися аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини доходу. У зв'язку з досягненням старшим сином повноліття, відповідач сплачує аліменті у розмірі 1/6 частини свого доходу на утримання сина ОСОБА_9.

ОСОБА_5 навчається в Рубіжанському індустріально-педагогічному технікумі на денному відділенні зі строком навчання з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2019 року, отримує стипендію у розмірі 713 грн., проживає з матір'ю і знаходиться на її утриманні. В травні 2018 року сплачено 700 грн. за навчання та 536 грн. за проживання у гуртожитку.

Також, суд виходив з того, що відповідач з 2010 року хворіє, у 2018 році лікувався у м. Харкові і витрачав на це кошти, в жовтні 2018 року йому встановлена третя група інвалідності до 01 листопада 2019 року, із забороною тяжкої фізичної праці, роботи у нічний час, виконання роботи під впливом промислових чинників. При цьому, суд дійшов висновку, що вказана група інвалідності не обмежує у працевлаштуванні і не позбавляє стати на облік у центр зайнятості населення, що відповідачем не було зроблено. Відповідач щомісячно виплачує аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини і заборгованість майже відсутня, він має доходи від оренди землі.

Крім того, судом першої інстанції взято до уваги покази свідка ОСОБА_10, яка вказує на два факти продажу відповідачем у 2018 році продуктів харчування.

Судом враховано, що частина квартири у м. Харкові, на яку посилається позивач, йому не належить і це є припущенням. Вказана інформація щодо збігу прізвища, ім'я та по батькові з позивачем є випадковістю.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач спроможний утримувати повнолітнього сина у зв'язку із продовженням ним навчання, але запропонована позивачем частка аліментів у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його доходу не відповідає матеріальному становищу відповідача, який є інвалідом третьої групи та сплачує аліменти на неповнолітню дитину у розмірі 1/6 частини зі всіх видів його доходу, тому суд вважав за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/8 частини його доходу.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони

можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

У зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_5 навчається в Рубіжанському індустріально-педагогічному технікумі на денному відділенні зі строком навчання з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2019 року.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанціївідповідач з 2010 року хворіє, у 2018 році лікувався у м. Харкові і витрачав на це кошти, в жовтні 2018 року йому встановлена третя група інвалідності до 01 листопада 2019 року, із забороною тяжкої фізичної праці, роботи у нічний час, виконання роботи під впливом промислових чинників, про що зазначено у довідці до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААА № 779497. Рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності це «Д» облік у ендокринолога, кардіолога, проф. лікування.

Відповідач сплачує аліменти у розмірі 1/6 частини свого доходу на утримання сина ОСОБА_6. Згідно довідки старшого державного виконавця, яка мається в матеріалах справи, починаючи з липня 2018 року ОСОБА_3 щомісячно нараховуються аліменти на утримання неповнолітнього сина на користь ОСОБА_2 в розмірі 903 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач у центрі зайнятості на обліку як безробітний не перебуває, про що свідчить довідка від 19.06.2018 року № 1066, видана Кремінським районним центром зайнятості.

ОСОБА_3 станом на 01.01.2018 року в приватній власності має птицю свійську в кількості 10 шт., що підтверджується довідкою виконкому Новомикільської сільської ради Кремінського району Луганської області від 19.06.2018 року № 244.

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів, наданих Рубіжанською ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області від 21.06.2018 року № 16746, ОСОБА_3 в період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року отримав дохід в розмірі по 5335,15 грн. за кожен рік відповідно.

Судом апеляційної інстанції з метою повного і всебічного з'ясування обставин та усунення неповноти судового розгляду для ухвалення законного і мотивованого рішення, витребувана за клопотанням позивача інформація про розмір нарахованої відповідачеві пенсії.

Згідно довідки Кремінського відділу обслуговування громадян Рубіжанського об'єднаного УПФУ Луганської області від 21 лютого 2019 року ОСОБА_3 перебуває на обліку в Кремінському відділі з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області і отримує пенсію по інвалідності з 25 жовтня 2018 року в сумі 1452 грн., з 01 грудня 2018 року розмір пенсії становить 1497 грн.

У 2018 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність встановлено: з 1 січня 2018 року - 1373 гривень, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривні (ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік»).

Отже, ОСОБА_3 пенсія встановлена у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що розмір доходу ОСОБА_3 на час винесення судом першої інстанції рішення складається із пенсії, розмір якої 25 жовтня 2018 року становить 1452 грн. та отриманого доходу від здачі в оренду земельної частки (паю) у розмірі 5335,15.

Разом з тим, відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_6 з липня 2018 року у розмірі 903 грн.

Отже, середньомісячний дохід ОСОБА_3 після сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина становить 993,63 грн., виходячи із наступного розрахунку: 1452 грн. + 444,63 грн. (5335,15 грн. : 12 місяців) - 903 грн.

Такий розмір доходу ОСОБА_3 є менше встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність станом на час розгляду справи судом.

Посилання позивача на те, що позивач має у власності квартиру, яка знаходиться в м. Харкові не заслуговує на увагу, оскільки судом першої інстанції встановлено, що зазначена квартира не належить відповідачу на праві власності, а збіг щодо прізвища ім'я по батькові з відповідачем є випадковістю.

ОСОБА_5 навчається в Рубіжанському індустріально-педагогічному технікумі на денному відділенні за фахом «Сфера обслуговування» зі строком навчання з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2019 року, отримує стипендію у розмірі 713 грн.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що відповідач не має реальної можливості надавати своєму повнолітньому сину, який продовжує навчання, матеріальну допомогу, оскільки відповідач є інвалідом третьої групи, можливість працевлаштування обмежена, за станом здоров'я потребує постійного лікування на яке витрачає кошти, ним сплачуються аліменти на утримання молодшого сина, дохід відповідача є менше встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Позивач всупереч вимог ст. 81 ЦПК України не надала суду належних, достатніх і допустимих доказів того, що відповідач має дохід, тому має можливість надавати допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Отже, судом першої інстанції при прийнятті рішення не були враховані в повній мірі положення ст. 200 Сімейного кодексу України, а саме те, що однією із обов'язкових умов надання батьками утримання повнолітнім дочці чи сину є можливість надання ними такої допомоги. Лише та обставина, що на батьків покладено обов'язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

Посилання суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні на підтвердження витрат на навчання сина на те, що у травні 2018 року ОСОБА_8 сплачено 700 грн. за навчання є помилковим. Так із матеріалів справи вбачається, що вказана сума коштів сплачена на виконання заяви-договору, укладеного 14 квітня 2018 року між Рубіжанським індустріально-педагогічним технікумом та ОСОБА_5, щодо навчання по програмі підготовки водіїв. Отже, кошти в сумі 700 грн. сплачені ОСОБА_5 за навчання по програмі підготовки водіїв, а не за навчання в Рубіжанському індустріально-педагогічному технікумі на денному відділенні за фахом «Сфера обслуговування».

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на час навчання слід скасувати відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалити нове судове рішення про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на час навчання за необґрунтованістю.

Щодо судових витрат

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем при поданні апеляційної скарги сплачений судовий збір в сумі 1057,20 грн., що підтверджується квитанцією.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, то судові витрати понесені відповідачем за подання апеляційної скарги підлягають поверненню в сумі 1057,20 грн.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 27 листопада 2018 року скасувати та постановити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на час навчання сина відмовити за необґрунтованістю.

Зобов'язати Державну казначейську службу України у Луганській області повернути ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1057 грн. 20 коп., сплачений 26 грудня 2018 року згідно квитанції № 38 за наступними реквізитами: отримувач коштів: УК у м. Сєвєрод./ Луган. апел. суд. /22030101, код отримувача 37944909, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача: 0028.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 01 березня 2019 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Є.В.Коротенко

В.М. Луганська