Справа № 454/510/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2019 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

за участю секретаря Мандрик І.Я.,

заявника ОСОБА_1,

заінтересованої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокаль справу за заявою ОСОБА_1 за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася в суд та просить обмежити ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 на строк шість місяців.

Свої вимоги мотивує наступним.

Рішенням суду від 03.05.2018р. розірвано шлюб між нею та ОСОБА_2 Між ними досягнуто домовленості про місце проживання дитини разом з матірю.

Сокальською районною державною адміністрацією винесено розпорядження про визначення участі батька у вихованні дитини та встановлено дні і години спілкування.

Також, вона звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, так як ОСОБА_2 постійно погрожував відібрати у неї дочку. Після підготовчого судового засідання у даній справі ОСОБА_2 викрав дитину та утримував її, не надавав їй можливості бачитися з донькою. Вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів з цього приводу.

Останній притягувався до адміністративної відповідальності, щодо нього відкрито кримінальне провадження, так як вчиняє щодо неї насильство та побив її.

Крім того, рішення суду від 10.10.2018р. задоволено її позов про відібрання та повернення від ОСОБА_2 дитини, яке було виконане.

12.102.2019р. ОСОБА_2 повторно відібрав у неї дитину, утримує її, не надає заявниці змоги бачитися з дочкою, примушує її відмовитися від обвинувачення у кримінальному провадженні.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заяву підтримала та навела суду доводи, аналогічні тим, що викладені в заяві.

Заінтересована особа ОСОБА_2 проти заяви заперечив.

Вислухавши заявника та заінтересовану особу, дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року № 2229-VIII

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються у цьому Законі, зокрема:

дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі постраждала дитина), особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства (п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону);

домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону);

кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону);

обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обовязків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 7 ч. 1 ст. 3 Закону);

особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі (п. 8 ч. 1 ст. 3 Закону);

психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоровю особи (п. 14 ч. 1 ст. 3 Закону).

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких, батьки (мати, батько) і дитини (діти).

Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_1, заявник стверджує, що ОСОБА_2 вчиняє до неї насильницькі дії, в тому числі завдає їй тілесні ушкодження в присутності малолітньої дочки ОСОБА_4 та просить обмежити останнього в спілкуванні з дитиною.

Так, із заяви та доданих неї доказів не встановлено, що ОСОБА_2 чинить насильницькі дії щодо малолітньої дитини сторін, а лише відносно заявниці.

Крім того, Рішенням Сокальського районного суду від 10.10.2018р. вирішено відібрати в ОСОБА_2 дитину ОСОБА_3, 28.10.2016р.н. та повернути матері ОСОБА_1

Рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом та діє до постановлення рішення про повернення їм дитини.

Згідно ст.64 Закону України «Про виконавче провадження», під час виконання рішення про відібрання дитини державний виконавець проводить виконавчі дії за обовязковою участю особи, якій дитина передається на виховання, із залученням представників органів опіки і піклування. За необхідності державний виконавець може звернутися до суду з поданням щодо вирішення питання про тимчасове влаштування дитини до дитячого або лікувального закладу. У разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про відібрання дитини, до нього застосовуються заходи, передбачені цим Законом.

Враховуючи те, що з матеріалів справи не встановлено насильницьких дій щодо малолітньої дитини з боку ОСОБА_2, а дана заява, в основному, стосується факту утримування відповідачем дочки проти волі ОСОБА_1, то остання може захистити свої інтереси шляхом відібрання дитини без обмеження батьківських прав.

Крім того, звертаючись із заявою про видачу обмежувального припису, заявник підміняє заходи забезпечення позову у справі про визначення місця проживання дитини та таке рішення є фактичним вирішенням даного спору по суті, так як вже буде визначено місце проживання дитини.

З огляду на зазначене, судом не встановлено підстав задоволення заяви.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення воно може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заявник: ОСОБА_1, 16.10.1987, РНОКПП: НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заінтересована особа: ОСОБА_2, 07.02.1982р.н., місце проживання:ІНФОРМАЦІЯ_2.

Повне судове рішення складено 26.02.2019р.

Головуючий: М. Я. Адамович