Провадження № 2/185/1352/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 лютого 2019 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Головіна В.О., з участю секретаря судового засідання Мерцалової Н.В., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді, у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення компенсації заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 жовтня 2017 року по день ухвалення рішення суду

В С Т АНОВИВ

28 листопада 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення компенсації заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 жовтня 2017 року по день ухвалення рішення суду, відповідно до якого просив суд:

1.Стягнути з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 компенсацію заробітної плати за березень, квітень, травень 2017 року, у зв'язку порушенням строку її виплати (по жовтень 2017 року) в сумі 907,07 грн.;

2.Стягнути з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за весь час затримки з розрахунком при звільненні за період з 02 жовтня 2017 року по дату ухвалення рішення суду по цій справі. До дати подання цього позову до суду (24 листопада 2018 р.) сума середнього заробітку час затримки розрахунку при звільненні складає 79251,60 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 04 травня 2017року він був звільнений зі структурного підрозділу «Донецька Філія залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», де працював заступником начальника відділу будівельно-монтажних робіт. В грубе порушення вимог закону з березня 2017 року по момент його звільнення, яке було 04 травня 2017 року, у відповідача малася невиплачена заборгованість переді ним по заробітній платі в сумі 14585,53 грн. з них: за березень 2017 року сума 4655,47 грн., за квітень 2017 року сума 3471,90 грн. та за травень 2017 року сума 6458,16 грн. У зв'язку з невиплатою заробітної плати він звернувся до Павлоградське міськрайонного суду Дніпропетровської області суду із заявою про видачу судово наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Судовим наказом від 03 липня 2017 року було стягнуто з відповідача на його користь суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 14585,53 грн. із них: за березень 2017 року сума 4655,47 грн., за квітень 2017 року сума 3471,90 грн. та за травень 2017 року сума 6458,16 грн. Відповідач в порядку виконання вказаного судового наказу розрахувався із ним 03 жовтня 2017 року платіжним дорученням № 18418. Оскільки остаточний розрахунок по заборгованості по зарплаті із ним при звільненні його роботодавцем був здійснений лише 02.10.2017 року, таким чином роботодавець допустив затримку з остаточним розрахунком при звільненні, чим порушив його законні трудові права. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2018 року, яке набрало законної сили, по цивільній справі № 185/106/18 за його позовом до ПАТ «Українська залізниця» «Про стягнення середнього заробітку за час затримки з розрахунком при звільнені...» були задоволені його позовні вимоги і на його користь з ПАТ «Українська залізниця» був стягнутий середній заробіток за час затримки з розрахунком при звільнені по заборгованості по зарплаті за період з 04 травня 2017 року по 02 жовтня 2017 року в сумі 26332,80 грн. Незважаючи на вказані судові рішення, він вважає, що відповідач все ж ще не повністю розрахувався із ним і виплатив йому не всі суми, належні звільненому працівникові у день звільнення. Зокрема, він вважає, що відповідач до сих пір не виплатив йому компенсацію за затримку виплати заробітної плати на яку він має право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати. Тобто, на заборгованість по зарплаті в сумі 14585,53 грн. (за березень 2017 року сума 4655,47 грн., за квітень 2017 року сума 3471,90 грн. та за травень 2017 року сума 6458,16 грн.), а тому вважає, що відповідач повинен був нарахувати та виплатити йому компенсацію за затримку виплати заробітної плати (за період з 04 травня 2017 року по 02 жовтня 2017 року). Вказана компенсації втрати частини грошових доходів (заробітної плати) у зв'язку з порушенням строків їх виплати, входить до структури заробітної плати. Але відповідач цього не зробив, вказаної компенсації, йому не виплатив, чим порушив його конституційні трудові права. Оскільки на даний час роботодавець не здійснив із ним остаточний розрахунок при звільненні (по компенсації за затримку виплати заробітної плати на яку він має право, чим порушив його конституційні законні трудові права, то він вважає, що по цій справі він має право на стягнення з відповідача не лише компенсації заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати (за період з березня 2017 року по жовтень 2017 року), а ще і середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 02 жовті 2017 року по день ухвалення рішення суду, тобто за той період, за який середній заробіток ще не стягувався. Оскільки в грубе порушення вимог закону відповідачем із ним не проведений остаточний розрахунок по вказаній компенсації, то він вважає, що має право на стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки з розрахунком при звільненні, починаючи з 02 жовтня 2017 року по день ухвалення рішення суду за той період, за який середній заробіток ще не стягувався. Яка станом на 02 жовтня 2017 року так і по даний час вказана компенсація заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати в сумі 907,07 грн. до сих пір не була йому виплачена відповідачем, тобто остаточний розрахунок при звільненні із ним не здійснений. Час затримки з остаточним розрахунком по компенсації за затримку виплати врахованої заробітної плати за період з 02 жовтня 2017 року по дату подання його позову до суду 24 листопада 2018 року, складає 313 робочих днів, його середньоденний заробіток складає 253,20 грн. Отже сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період розрахована так: 313 х 253,20 грн. = 79251,60 грн.

Позивач в судове засідання не зявився, проте від нього на адресу суду надійшла заява, відповідно до якої останній просить суд, розглядати справу за його відсутності, та позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте від нього на адресу суду надійшла заява, відповідно до якої останній просить суд, розглядати справу за їх відсутності. Представник відповідача подав письмовий відзив на позов.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, заяву позивача, заяву та відзив на позов від представника відповідача, у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що з 17 серпня 2016 року позивач був прийнятий заступником начальника відділу будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд на роботу до «Донецька Філія залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», та 04 травня 2017 року позивача було звільнено з роботи у «Донецька Філія залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», що підтверджується копією трудової книжки(арк.с. 7-8).

Відповідно до довідки про заборгованість по заробітній платі наданої «Донецька Філія залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», заробітна плата була виплачена по лютий 2017 року включно, а заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_3 станом на 04 травня 2017 року становить 14585,53 грн.(арк.с. 9).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2018 року, яке набрало законної сили, по цивільній справі № 185/106/18 за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення суми заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки з розрахунком при звільненні, були частково задоволені позовні вимоги, а саме: стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 заборгованість середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 26332,80 грн., а в іншій частині позову було відмовлено. Також цим судовим рішенням встановлено такі факти, а саме: що «заборгованість із заробітної плати в судовому порядку була стягнута на користь позивача у розмірі 14585,53 грн. (позивач просить стягнути 18471,16 грн нарахованого доходу), та перерахована позивачу 03.10.2017 року, суд доходить висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем відсутня, й повторному стягненню не підлягає. Тому в цій частині позову слід відмовити», а також окрім цього цим рішенням встановлено такий факт, як «що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.05.2017 року по 02.10.2017 року становить: 253,20 грн/день х 104 робочих днів = 26332,80 грн.», вищезазначене підтверджується копією рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2018 року(арк.с.21-22).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Відповідно до п. 1 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159(надалі Порядку), вбачається, що дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно п. 2 Порядку, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Пунктом 3 Порядку визначено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, в тому числі і заробітна плата (грошове забезпечення).

Відповідно до п. 4 Порядку, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Відповідно до ст. 233 КзПП України у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача компенсацію заробітної плати за березень, квітень, травень 2017 року, у зв'язку порушенням строку її виплати (по жовтень 2017 року) в сумі 907,07 грн., підлягає частковому задоволенню, в частині стягнення лише такої суми 865,71 грн., оскільки законодавством дійсно передбачена така компенсація, як «компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», що випливає з Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159, а також знаходить своє відображення в аналогії права(ст. 625 ЦК України, де грошове зобовязання це сума боргу по заробітній платі, де відповідач це боржник перед свої працівником, а цей позов це вимога позивача до відповідача, про сплату боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення), судом встановлено, що відповідачем невиплачена заробітна плата за березень 2017 року у сумі 4655,47 грн.; за квітень 2017 року у сумі 3471,90 грн. та за травень 2017 року у сумі 6458,16 грн., та прострочена заборгованість відповідачем по заробітній платі за період з 04.05.2017 року по 02.10.2017 року, оскільки датою виконання боргового зобовязання є така дата: 03.10.2017 року, що підтверджено рішенням суду від 02 жовтня 2018 року, та не спростовується сторонами. Суд дослідивши дані Держстату України, встановив індекси споживчих цін (індекси інфляції) за 2017 рік, та взяв до розрахунку визначеного Порядком затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159, де (квітень 2017 року 100,9%; травень 2017 року 101,3%; червень 2017 року 101,6%; липень 2017 року 100,2%; серпень 2017 року 99,9%; вересень 2017 року 102%; жовтень 2017 року 101,2%), та за березень 2017 року суд рахує так((100,9%х101,3%х101,6%х100,2%х99,9%х102%х101,2%):100)=7,071х4655,47 грн.=329,18 грн.; за квітень 2017 року суд рахує так((101,3%х101,6%х100,2%х99,9%х102%х101,2%):100)=6,062х3471,90 грн.=210,46 грн., та за травень 2017 року суд рахує так (101,6%х100,2%х99,9%х102%х101,2%):100)=5,049х6458,16 грн.=326,07 грн., та всього на загальну суму цієї компенсації складає 865,71 грн., а не 907,07 грн., оскільки позивачем не враховано те, що індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається, а позивач натомість включив індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід.

В задоволенні такої позовної вимоги, як «стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки з розрахунком при звільненні за період з 02 жовтня 2017 року по дату ухвалення рішення суду по цій справі. До дати подання цього позову до суду (24 листопада 2018 р.) сума середнього заробітку час затримки розрахунку при звільненні складає 79251,60 грн.», слід повністю відмовити, оскільки позивач помилково вважає, що йому повинний виплачуватись середній заробіток за весь час затримки з розрахунком при звільненні за період з 02 жовтня 2017 року по дату ухвалення рішення суду по цій справі, оскільки як встановлено судом під час дослідження судового рішення від 02 жовтня 2018 року, на користь позивача судом стягнуто з відповідача середній заробіток за час прострочки виплати заробітної плати, за період з моменту звільнення, а саме з 04.05.2017 року по 02.10.2017 року, оскільки сам борг по заробітній платі сплачений в судовому порядку відповідачем 03.10.2017 року, а оскільки законодавством України повторне стягнення простроченої заборгованості не передбачене, окрім цього законодавством України також не передбачено нарахування суми прострочення у вигляді середнього заробітку на суму «компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», а тому ця позовна вимога не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Суд ставиться критично до відзиву на позов, оскільки в даному випадку були порушені права гарантовані Конституцією України на отримання заробітної плати за виконану роботу, а тому форсмажорні обставини, на які посилається відповідач як на підставу звільнення від свого обовязку на оплату праці, не застосовуються у таких правовідносинах і не звільняють від цього обовязку, який гарантований державою та її законодавством, а тому судом викладені обставини відповідачем у своєму відзиві на позов не підлягають застосуванню.

Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, але оскільки позивач відповідно до ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви з позовними вимогами про стягнення заробітної плати, проте суд, як державний орган судової влади України поніс витрати при розгляді цієї судової справи у розмірі 704,80 грн., тому суд приходить до висновку, що витрати на судовий збір потрібно покласти на відповідача та стягнути їх на користь державного бюджету України

Керуючись ст. 263, 264, 265 ЦПК України суд -

В И Р І Ш И В

Позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення компенсації заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 жовтня 2017 року по день ухвалення рішення суду задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 компенсацію заробітної плати за березень, квітень, травень 2017 року, у зв'язку порушенням строку її виплати (по жовтень 2017 року) в сумі 865,71 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави (Стягувач: Державна судова адміністрація України, місце знаходження вул. Липська,18/5, м. Київ, 01601, отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримівача (МФО) 899998, рахунок отримувача: 6001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_4