Ухвала

28 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 466/8269/16-ц

провадження № 61-3561 ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат Демідонт Богдан Олегович, на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 31 липня 2018 року, ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 04 вересня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 17 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_4, про відшкодування майнової (матеріальної) та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом, у якому, уточнивши позовні вимоги, просила стягнути з відповідача на її користь майнову шкоду у розмірі 74 890,00 грн, моральну шкоду - 52 100,00 грн, завданої внаслідок залиття квартири та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 31 липня 2018 року позов ОСОБА_3задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3.майнову шкоду у розмірі 23 510,00 грн, моральну шкоду - 5 000,00 грн та судові витрати. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 04 вересня 2018 року у задоволенні заяви адвоката Демідонта Б. О. про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на професійну правову допомогу відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 17 січня 2019 року рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 31 липня 2018 року змінено в частині розміру майнової шкоди та судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3.майнову шкоду внаслідок залиття квартири у розмірі 40 420,00 грн та 590,00 грн судових витрат за подання апеляційної скарги. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 04 вересня 2018 року залишено без змін.

У лютому2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача майнової шкоди та судових витрат, в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задовольнити вимоги відповідача у повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, з урахуванням такого.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

При цьому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі.

Ціна позову у цій справі становить 126 990,00 грн, яка станом на 1 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*100=192 100).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

При цьому касаційна скарга не містить мотивів про те, що оскаржувані судові рішення підпадають принаймні під один із випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Разом з тим, у відкритті касаційного провадження на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 04 вересня 2018 року слід відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

Ухвала суду першої інстанції про відмову ухвалити додаткове рішення,яка віднесена до категорії ухвал, вказаних у пункті 20 частини першої статті 353 ЦПК України, після її перегляду в апеляційному порядку, не входить до переліку ухвал, які є предметом оскарження у касаційному порядку.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_3 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Одночасно роз'яснюємо вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» згідно з яким, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат Демідонт Богдан Олегович, на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 31 липня 2018 року, ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 04 вересня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 17 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_4, про відшкодування майнової (матеріальної) та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Білоконь