Апеляційне провадження №22-ц/824/1037/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Львів» про визнання кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року позивачі звернулися з позовом до ПАТ АКБ «Львів» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним, обґрунтовуючи його наступним:

04 липня 2017 року позивач ОСОБА_1 оформив на себе споживчий кредит №36789/08/2017 у відповідача за програмою «Енергозбереження» на строк до 03.07.2020 року з метою провести роботи по відновленню балкону. Зазначає, що однією з умов надання кредиту є надання підтвердження про внесення власних коштів позичальника у сумі 8454, 00 грн. оскільки таких коштів він не вносив, банк не мав права переводити кошти на зазначений в договорі рахунок. Фактично оформлений на позивача кредит був виданий на рахунок особи ОСОБА_3, з яким позивачем укладено договір на встановлення балкону, але позивач і досі не отримав балкону, передбачений договором №100975 від 06.07.2017 року. У зв'язку з даним фактом позивач 29 серпня 2017 року звернувся до Шевченківського управління поліції м. Києва по факту вчинення шахрайства. Крім того дружина позивача - ОСОБА_2 не надавала згоди на укладення чоловіком кредитного договору, а тому позивачі вважають, що даний договір має бути визнаний недійсним. Також позивачі понесли втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань у зв'язку з порушенням їх прав як споживачів, оскільки товару досі не отримали, а кошти банком були переведені без законних підстав та в порушення умов кредитного договору. На підставі викладеного просили суд визнати недійсним укладений 04.07.2017 року кредитний договір, стягнути з банку матеріальну шкоду у розмірі 1643,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2018 року даний позов залишений без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Оскаржуване рішення вважають незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене судом при неповному та неправильному з'ясуванні обставин, які мають значення для справи, що у свою чергу призвело до порушення норм матеріального та процесуального права. Обґрунтували скаргу тим, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що правові підстави для визнання недійсним кредитного договору відсутні. Вважають висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що доводи апеляційної скарги вважає безпідставними, а рішення суду - законним і обґрунтованим, яке в повному обсязі відповідає завданню цивільного судочинства. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості заявлених позовних вимог, визнав обставини, на які посилається ОСОБА_1 та ОСОБА_2, такими, що не можуть слугувати підставами для визнання кредитного договору недійсним. З такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду, вважаючи їх виваженими та обґрунтованими.

В ході розгляду справи було встановлено, що 04.07.2017 року між ПАТ АКБ «Львів» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №36789/08/2017, відповідно до якого банк надає позичальникові кредит у сумі 19 726,00 грн. на строк до 03.07.2020 року. Кредит надається для споживчих потреб на придбання та встановлення балкону французьких ПВХ WDS, згідно рахунку-фактури №987, заставна вартість 28 180,00 грн. за програмою енергозбереження для населення, за умови надання підтвердження про внесення власних коштів позичальника у сумі 8454,00 грн. Видача банком кредиту здійснюється одноразово, безготівково на поточний рахунок позичальника, з подальшим перерахуванням коштів на рахунок продавця ФОП ОСОБА_3

Із квитанції до прибуткового касового ордера №987 від 22.06.2017 року, (а.с. 54) від ОСОБА_1 ОСОБА_3 прийнято кошти в сумі 8454,00 грн. в якості часткової оплати за балкон ПВХ WDS французький. На підставі укладеного договору та вказаного документу про сплату позичальником власних коштів в обумовленому договором розмірі банком видано кредит на поточний рахунок позичальника, що підтверджується меморальним ордером №65818 від 04.07.2017 року, з подальшим перерахуванням коштів на рахунок ФОП ОСОБА_3, що підтверджується платіжним дорученням №1 від 04.07.2018 року. Таким чином банк правомірно надав кошти позивачу у відповідності до умов, передбачених договором. Таким чином посилання позивачів на порушення банком встановленого сторонами порядку видачі кредиту не підтверджується матеріалами справи.

Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Окрім посилань на порушення порядку видачі кредиту, які не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи (про що зазначено вище), позивачі насамперед обґрунтовували недійсність кредитного договору фактом невиконання постачальником своїх зобов'язань з поставки їм балкону, відсутністю згоди дружини позичальника на укладення кредитного договору, а також зазначенням в договору відсоткової ставки, за якою надається кредит, відмінної від зазначеної в ньому реальної відсоткової ставки. Зазначеним посиланням позивачів, як і іншим їх твердженням з цього приводу, була дана належна правова оцінка судом першої інстанції, яку колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованою. Доводи апеляційної скарги в основному дублюють доводи позовної заяви та не доводять невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи. Зокрема колегія суддів не вбачає порушень вимог закону стосовно зазначення в договорі реальної відсоткової ставки що за своєю суттю є відмінною від відсоткової ставки, що нараховується на заборгованість за кредитом. Більш того, така вимога передбачена положеннями ЗУ „Про споживче кредитування". Належним чином суд першої інстанції оцінив й посилання на недійсність договору через відсутність згоди подружжя на його отримання, чому в оскаржуваному рішення приділена значна увага. Відсутні й передбачені законом підстави для визнання недійсним кредитного договору у зв'язку з невиконанням іншою особою, яка не є його стороною, договірних зобов'язань за іншим цивільно-правовим договором. Окрім того, оскільки правові підстави для задоволення вимоги про визнання неясним договору відсутні, а позивачами не було доведено причинно-наслідкового зв'язку між діями банку та спричиненням їм моральної та майнової шкоди, суд також у повній відповідності до обставин справи та вимог закону відмовив й у задоволенні вимог щодо відшкодування такої шкоди, з чим також погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а його рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. За таких умов передбачені законом підстави для скасування рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Д.О. Таргоній

К.П.Приходько