Справа № 473/1735/19
РІШЕННЯ

іменем України

"07" листопада 2019 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі: головуючої - судді Ротар М.М., при секретарі Гавриловій І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення

встановив

17 квітня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів Вознесенської міської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення Вознесенської міської ради Миколаївської області №25 від 17.08.2018 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_2 », в якій вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дідусь - ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина на належний йому житловий будинок із господарчими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , що належав останньому на підставі договору на право побудови будинку і безстрокове користування земельною ділянкою. Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняв батько позивача - ОСОБА_4 , так як був зареєстрований та проживав разом із спадкодавцем на час смерті. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. Після його смерті єдиним спадкоємцем першої черги за законом є позивач ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину після смерті батька шляхом подачі до Першої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївського нотаріального округу заяви про прийняття спадщини у шестимісячний строк з моменту смерті ОСОБА_4 Однак, при зверненні позивача до нотаріальної контори з метою оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , який прийняв, але не оформив спадщину після смерті ОСОБА_3 , нотаріусом було відмовлено в державній реєстрації спадкового майна, оскільки воно не належить спадкодавцю - ОСОБА_4 . Право власності на спадкове майно зареєстровано за його померлим батьком - ОСОБА_3 .

За вказаних обставин позивач була змушена звернутися до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її батька - ОСОБА_4 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Однак, при підготовці справи до розгляду з`ясувалось, що на підставі рішення Вознесенської міської ради Миколаївської області від 17.08.2018 року №25 громадянину ОСОБА_2 було передано у власність земельну ділянку площею, 0,0396 га за адресою: АДРЕСА_1 , який був залучений до участі у цієї справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Посилаючись на те, що було порушено права позивача шляхом протиправного захоплення земельної ділянки, на якій розташовано будинок, який вона успадкувала після смерті батька, остання просила визнати рішення Вознесенської міської ради Миколаївської області від 17.08.2018 року №25 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0396 га за адресою: АДРЕСА_1 незаконним, так як при прийнятті даного рішення не було враховано, що на вищевказаній земельній ділянці знаходиться успадкований ОСОБА_1 житловий будинок.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 18 квітня 2019 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, згідно якої просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача Вознесенської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з`явився, надіслав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти позову, зазначаючи, що на момент прийняття рішення №25 від 17.08.2018 року ОСОБА_1 не було надано жодних заяв щодо наявності в неї прав на спадщину та оформлення прав на земельну ділянку на якій розташоване спадкове майно. Отже оспорюване рішення було прийнято у відповідності з приписами чинного законодавства.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, надіслала відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позову, вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження набуття права власності на нерухоме майно спадкодавцем та доказів щодо введення будинку до експлуатації, позивачем не надано правовстановлюючого документу, який підтверджує право власності на об`єкт нерухомості. Підставою для надання йому власність спірної земельної ділянки було відсутність первинної реєстрації будинковолодіння, що підтверджувалося довідкою КП «Вознесенське МБТІ» .

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи № 473/143/19, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін,особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Суд же, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, лише сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом та роз`яснює у випадку необхідності їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того, згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В судовому засіданні було встановлено, що 17 серпня 2018 року Вознесенська міська рада Миколаївської області прийняла рішення №25 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_2 », відповідно до якого було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0396 га, із категорії земель за основним цільовим призначенням - землі житлової та громадської забудови, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки :06:037:0023.

Також в судовому засіданні було встановлено, що рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13.06.2019 року за ОСОБА_1 визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Вознесенську Миколаївської області. Рішення суду набрало чинності 25.07.2019 року та 12.09.2019 року ОСОБА_1 зареєстровано право власності на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №181201485.

Вказаним судовим рішенням було також встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 був побудований попереднім власником ОСОБА_3 на підставі договору на право будівництва і безстрокового користування земельною ділянкою від 17.02.1955 року, що був укладений між керівником міського комунгоспу та ОСОБА_3 . Згідно виписки з рішення № 82 від 23.04.1983 року виконкомом Вознесенської міської ради депутатів трудящихся вирішив - закріпити земельну ділянку по АДРЕСА_2 в розмірі 400 кв.м. за ОСОБА_3 під будівництво житлового будинку. В подальшому на підставі рішень виконкому Вознесенської міської ради Миколаївської області відбулася перенумерація вказаного житлового будинку. Згідно довідки КП «Вознесенське МБТІ» від 16.04.2019 року, яка міститься в матеріалах цивільної справи № 473/143/19 на підставі рішення № 644 від 28.12.1996 року виконкому Вознесенської міської ради земельній ділянці та житловому будинку, які знаходяться в Миколаївській області в м. Вознесенськ, присвоєно адресу АДРЕСА_1

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені обставини, якщо інше не встановлено законом.

Однак, на сьогоднішній день власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 . Так, відповідно до рішення Вознесенської міської ради від 17.08.2018 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0396 га, із категорії земель за основним цільовим призначенням - землі житлової та громадської забудови, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :06:037:0023.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною 2 цієї статті, один з них є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Стаття 3 Конституції України проголошує, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямовують діяльність держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. В Конституції України закріплено положення, згідно з яким держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13). Стаття 14 Конституції України передбачає, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. При цьому право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Зазначені положення Конституції України безпосередньо втілені у земельному законодавстві.

Земельний кодекс України сформулював загальне правило виникнення прав на землю, відповідно до якого громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів державної виконавчої влади або місцевого самоврядування у межах їх повноважень. Повноваження зазначених органів щодо надання земельних ділянок у власність чи користування передбачені у главах 2 і 3 Земельного кодексу України, Законами України «Про місцеве самоврядування».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (дал- Конвенція), а також ст. 1 Протоколу № 1 до неї передбачають право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнають право держави на здійснення контролю за використанням власності з урахуванням загальних інтересів або для забезпечення стягнення податків, інших зборів чи штрафів.

Гарантія здійснення права власності та його захисту закріплюється і у національному законодавстві України. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з положеннями ст..316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. (ст.317 ЦК України) Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.(ст..319 ЦК України).

За змістом ч.1, 2 cт.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.2 ст.373 Цивільного кодексу України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Приватизація громадянами земельних ділянок здійснюється в порядку, визначеному ст.ст. 116, 118 Земельного кодексу України, які встановлюють, що громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками на підставі рішень органів місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідно до ч.2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно до ч.3 ст.152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, у тому числі, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 155 ЗК України визначено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно ч.1 ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Статтею ст. 393 ЦК України передбачено, що акт органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника/користувача за його позовом визнається незаконним та скасовується.

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 01 червня 2016 року №2-рп/2016, держава, виконуючи свій головний обов`язок - утвердження і забезпечення прав і свобод людини - повинна не тільки утримуватися від порушень чи непропорційних обмежень прав і свобод людини, але й вживати належних заходів для забезпечення можливості їх повної реалізації кожним, хто перебуває під її юрисдикцією; з цією метою законодавець та інші органи публічної влади мають забезпечувати ефективне правове регулювання, яке відповідає конституційним нормам і принципам, та створювати механізми, необхідні для задоволення потреб та інтересів людини.

Отже, оскільки за рахунок прийнятого Вознесенською міською радою рішення та передача земельної ділянки у власність іншій особі, позбавляє позивача можливості мирно володіти на свій розсуд своєю власністю, оскільки земельна ділянка, на якій розташований належний їй на праві власності об`єкт нерухомості переданий іншій особі, суд приходить до висновку, що рішення міської ради є незаконним та підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263-265, 273 ЦПК України, суд

ухвалив

позов - задовольнити повністю.

Визнати незаконним та скасувати рішення Вознесенської міської ради Миколаївської області за №25 від 17 серпня 2018 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_2 » в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0396 га за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст виготовлено 07 листопада 2019 року.

Суддя: М.М. Ротар