Ухвала

01 березня 2019 року

м. Київ

справа № 487/1340/16-ц

провадження № 61-2277ск19

Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 в частині оскарження рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 06 липня

2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, стягнення отриманих доходів за час неправомірного користування майном та виселення,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_2 (після реєстрації шлюбу прізвище змінено на ОСОБА_2.) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння: жилого будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями, стягнення отриманих доходів за час неправомірного користування вище вказаним майном, виселення відповідача з спірного будинку та зняття з реєстрації відповідача та усіх зареєстрованих у будинку осіб. Просила стягнути з відповідача отримані доходи за час неправомірного користування жилим будинком у розмірі 3 070 000,00 грн (100 000,00 доларів США х 25 грн (курс гривні) =

2 500 000,00 грн - вартість будинку та вартості оренди житла: 570 000,00 грн = 2 500 х 12 х 19).

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що її батько ОСОБА_6, після смерті своєї матері ОСОБА_7, успадкував 19 жовтня 1992 року жилий будинок АДРЕСА_1, який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок від 28 лютого 1990 року. ОСОБА_6 прийняв спадщину після смерті матері, оскільки був зареєстрований та проживав у спірному будинку на момент її смерті та надалі користувався цим майном. У нотаріальну контору для оформлення спадщини він не звертався.

09 листопада 2010 року ОСОБА_6 помер.

Позивач, як єдиний спадкоємець після смерті батька, звернулась до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини, але дізналась, що спірне спадкове майно та земельна ділянка знаходяться у користуванні відповідача ОСОБА_4, яка ним користується без правових підстав, оскільки рішення суду, яким за нею визнано право власності на спірний жилий будинок, скасовано.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 06 липня

2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, стягнення отриманих доходів за час неправомірного користування майном та виселення відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 23 вересня 2014 року встановлено, тому не підлягає доказуванню відповідно до статті 61 ЦПК України 2004 року, що спадкове майно, яке належало ОСОБА_6, знищено пожежею, а позивачем не доведено, що вона на законних підставах набула право власності на спірний жилий будинок, а тому має право розпоряджатися та користуватися вказаним будинком та може вимагати витребування майна з володіння ОСОБА_4

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не довела обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції,

ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 16 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 06 липня

2016 року в частині вирішення позову про витребування майна та усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Зобов'язано ОСОБА_4 передати ОСОБА_5 будинок АДРЕСА_1 та усунути перешкоди

ОСОБА_5 у користуванні вказаним житловим будинком шляхом виселення ОСОБА_4 з цього будинку.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивач прийняла в установленому законом порядку спадщину, є власником спадкового майна ОСОБА_6, має право володіти та користуватися цим майном і право на захист цих прав. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_5 про витребовування у ОСОБА_4 будинку АДРЕСА_1. Самочинне будівництво, здійснене ОСОБА_4 за вказаною адресою, не є об'єктом цивільних прав, оскільки не набуло юридичного статусу нерухомого майна, тому зазначене не позбавляє відповідача права заявити до ОСОБА_5 вимоги про витребовування будівельних матеріалів.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 оскаржила його в касаційному порядку.

Постановою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року касаційну скаргу

ОСОБА_4 задоволено. Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 16 серпня 2016 року скасовано, рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 06 липня 2016 року залишено в силі.

Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції та залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, Верховний Суд, з урахуванням підстав та змісту позову у вказаній цивільній справі, встановлених обставин судами першої і апеляційної інстанцій, погодився з висновками суду першої інстанції, що позивачем не доведено, що вона набула право власності саме на спірний житловий будинок, а отже, про відмову у позові через недоведеність позовних вимог.

18 січня 2019 року ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 звернулися через засоби поштового зв'язку до Верховного Суду із касаційною скаргою, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, в якій просять скасувати рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 06 липня 2016 року та постанову Верховного Суду від 28 листопада

2018 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог

ОСОБА_2

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргу ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 в частині оскарження рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 06 липня 2016 року слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 25 ЦПК України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій.

Право касаційного оскарження передбачене статтею 389 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Частина друга цієї статті передбачає, що суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 405 ЦПК України, якщо касаційна скарга надійшла до суду касаційної інстанції після закінчення касаційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час касаційного розгляду справи, суд касаційної інстанції розглядає відповідну скаргу за правилами глави 2 (Касаційне провадження) ЦПК України.

Суд касаційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час касаційного розгляду справи за касаційною скаргою іншої особи (частина четверта статті 405 ЦПК України).

Суд відмовляє у відкритті провадження за касаційною скаргою, поданою відповідно до частини першої цієї статті, якщо суд розглянув наведені у ній доводи під час касаційного розгляду справи за касаційною скаргою іншої особи (частина п'ята статті 405 ЦПК України).

Оскільки Верховний Суд 28 листопада 2018 року під час касаційного розгляду даної справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 16 серпня 2016 року розглянув доводи, на які посилається ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 у касаційній скарзі, поданій 18 січня 2019 року, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргу ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 в частині оскарження рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 06 липня 2016 року слід відмовити, з підстав, встановлених частиною п'ятою статті 405 ЦПК України.

Керуючись частиною п'ятою статті 405 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 в частині оскарження рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 06 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, стягнення отриманих доходів за час неправомірного користування майном та виселення.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило