Постанова

Іменем України

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 592/10136/15-ц

провадження № 61-12385св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Фаловська І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - управління соціального захисту населення Сумської міської ради,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми в складі судді Труханової Л. М. від 11 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області в складі суддів: Сибільової Л. О., Дубровної В. В., Криворотенка В. І., від 02 березня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (далі - Цивільний процесуальний кодекс України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 року управління соціального захисту населення Сумської міської ради (далі - управління) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми щомісячної грошової допомоги.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно з заявою відповідача від 10 серпня 2012 року, 06 лютого 2013 року, 06 серпня 2013 року, 06 лютого 2014 року, 07 серпня 2014 року та відповідних документів поданих до управління останній виплачувалась допомога, як особі, що проживає разом з інвалідом внаслідок психічного розладу - ОСОБА_3, яка потребує постійного стороннього догляду, з 01 серпня 2012 року по 31 січня 2013 року, з 01 лютого 2013 року по 31 липня 2013 року, з 01 серпня 2013 року по 31 січня 2014 року, з 01 лютого 2014 року по 31 липня 2014 року, з 01 серпня 2014 року по 31 січня 2015 року.

14 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернулась до управління та надала довідку з Сумського обласного клінічного психоневрологічного диспансерна від 12 листопада 2014 року про те, що інвалід ОСОБА_3 постійно перебуває на стаціонарному лікуванні з 16 січня 2012 року. Тобто на момент звернення за допомогою відповідач приховала факт перебування інваліда на стаціонарному лікуванні.

Відповідачем отримано лист-повідомлення управління від 03 грудня 2014 року з пропозицією повернути виплачені кошти на рахунок управління в добровільному порядку.

Посилаючись на те, що станом на 23 жовтня 2015 року заборгованість відповідача перед управлінням не погашена, позивач просив суд стягнути з відповідача 19 712 грн безпідставно отриманої допомоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 грудня 2015 року позовні вимоги управління соціального захисту населення Сумської міської ради задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь управління соціального захисту населення Сумської міської ради щомісячну грошову допомогу особі, яка проживає разом з інвалідом внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним в сумі 19 712 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 1 218 грн, а всього стягнуто 20 930 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при нарахуванні відповідачу допомоги хвора особа, згідно лікарської довідки, у зазначені в позові спірні місяці перебувала на стаціонарному лікуванні, тобто на повному державному утриманні впродовж повного календарного місяця. Таке державне утримання починалось в місяць, що наступав раніше, ніж припинялась виплата соціальної допомоги. Перебування інваліда на лікуванні у медичному закладі призвело до безпідставного нарахування та виплати відповідачу щомісячної грошової допомоги. Позовні вимоги та відповідні розрахунки позивача про розмір зайве виплаченої допомоги проведені з дотриманням вимог чинного законодавства, у зв'язку із чим грошові кошти, сплачені ОСОБА_1 за вказаний позивачем період підлягають поверненню відповідно до вимог, передбачених статтею 1212 ЦК України.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 02 березня 2016 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1, подану її представником - ОСОБА_2, відхилено. Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 грудня 2015 року в даній справі залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 в особі представника - ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 соціальної допомоги у розмірі 4 772 грн.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, на думку скаржника, не повно дослідили зібрані у справі докази та дійшли помилкових висновків про задоволення позову в повному обсязі. Зазначено, що у вересні 2012 року, у листопаді 2013 року, у січні 2014 року, у березні 2014 року та у травні 2014 року інвалід, за яким здійснювався догляд, не перебувала у медичному закладі повний місяць, а суди, на думку скаржника, помилково включили у суму стягнення соціальні виплати за указані місяці.

Доводи інших учасників справи

У квітні 2016 року начальник управління - Масік Т. О., подав відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що обставини справи судами попередніх інстанцій встановлені повно та відповідають фактичними обставинам, які склалися між учасниками даної справи. У розрахунок соціальних виплат, які підлягають стягненню з відповідача і який враховано судами, позивачем виконано вірно, оскільки до нього не включено відповідні суми за ті періоди, коли інвалід проходила стаціонарне лікування не повний місяць. У відзиві на касаційну скаргу заявник просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржувані рішення без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року справу за позовом Управління соціального захисту населення Сумської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення суми допомоги призначено до судового розгляду.

Обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що згідно виписки із акта огляду Сумської психіатричної МСЕК № 655411 від 23 березня 2012 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є дочкою відповідача ОСОБА_1, має І групу інвалідності дитинства безстроково.

Згідно висновку лікарської комісії обласного комунального закладу Сумського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру від 08 серпня 2012 року, ОСОБА_3, яка є інвалідом І групи внаслідок психічного розладу, оглянута 23 березня 2012 року, проживає з ОСОБА_1 та за станом психічного здоров'я потребує постійного стороннього догляду.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 квітня 2008 року ОСОБА_3 визнана недієздатною і ОСОБА_1 призначена її опікуном.

Згідно з заявами відповідача від 10 серпня 2012 року, 06 лютого 2013 року, 06 серпня 2013 року, 06 лютого 2014 року, 07 серпня 2014 року та відповідних документів, поданих відповідачем до управління, останній було призначено допомогу як особі, яка проживає разом з інвалідом першої групи внаслідок психічного розладу, з 01 серпня 2012 року по 31 січня 2013 року, з 01 лютого 2013 року по 31 липня 2013 року, з 01 серпня 2013 року по 31 січня 2014 року, з 01 лютого 2014 року по 31 липня 2014 року, з 01 серпня 2014 року по 31 січня 2015 року. Вказана обставина сторонами не оспорюється.

При зверненні до позивача з заявами про надання грошової допомоги відповідач зобов'язувалась повідомити протягом трьох днів про влаштування інваліда на повне державне утримання або перебування на стаціонарному лікуванні впродовж повного календарного місяця.

14 листопада 2014 року ОСОБА_1 надала управлінню довідку обласного клінічного закладу Сумського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру від 12 листопада 2014 року про те, що інвалід ОСОБА_3 знаходилась на стаціонарному лікуванні у психоневрологічному диспансері в гострому психіатричному відділенні в періоди, зокрема: 06 вересня 2012 року - 05 листопада 2012 року, 05 листопада 2012 року - 11 січня 2013 року, 11 січня 2013 року - 27 лютого 2013 року, 27 лютого 2013 року - 04 квітня 2013 року, 04 квітня 2013 року - 13 червня 2013 року, 13 червня 2013 року - 30 липня 2013 року, 30 липня 2013 року - 23 серпня 2013 року, 24 серпня 2013 року - 26 вересня 2013 року, 26 вересня 2013 року - 15 листопада 2013 року, 15 листопада 2013 року - 29 листопада 2013 року, 14 січня 2014 року - 14 лютого 2014 року, 15 лютого 2014 року - 11 березня 2014 року, 18 березня 2014 року - 15 квітня 2014 року, 15 квітня 2014 року - 07 травня 2014 року, 11 травня 2014 року - 21 червня 2014 року, 21 червня 2014 року - 28 липня 2014 року, 04 серпня 2014 року - 08 вересня 2014 року, 10 вересня 2014 року - 23 жовтня 2014 року, і з 23 жовтня 2014 року перебуває на лікуванні.

Відповідач просила перерахувати допомогу по догляду, посилаючись на вказані обставини, зайве отримані кошти зобов'язалась внести на рахунок управління у повному розмірі.

Згідно розрахунку управління, щомісячна сума грошової допомоги, яка була виплачена ОСОБА_1 за період з 01 жовтня 2012 року по 30 листопада 2012 року складає 1 118 грн; з 01 грудня 2012 року по 31 грудня 2012 року - 1 134 грн; з 01 січня 2013 року по 31 жовтня 2013 року - 11 470 грн; з 01 лютого 2014 року по 28 лютого 2014 року - 1 218 грн; з 01 квітня 2014 року по 30 квітня 2014 року - 1 218 грн; з 01 червня 2014 року по 30 червня 2014 року - 1 218 грн; з 01 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2014 року - 1 218 грн, всього - 19 712 грн.

03 грудня 2014 року позивач направив відповідачу повідомлення про наявність переплати щомісячної грошової допомоги малозабезпеченій особі, яка проживає разом з інвалідом І групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним у розмірі 19 712 грн, у зв'язку з тим, що інвалід ОСОБА_3 у визначені в розрахунку проміжки часу перебувала на стаціонарному лікуванні у лікувальному закладі. ОСОБА_1 запропоновано повернути на рахунок управління до 05 січня 2015 року безпідставно отримані кошти в сумі 19 712 грн. Роз'яснено, що за відсутності коштів відповідач має право звернутися до управління з заявою про повернення коштів частинами до повного погашення переплати.

Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 квітня 2015 року у адміністративній справі № 592/1569/15-а за позовом управління соціального захистку населення Сумської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення допомоги позов управління соціального захисту населення Сумської міської ради було задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь управління надміру виплачену суму соціальної допомоги у розмірі 19 712 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2015 року постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 квітня 2015 року скасовано, провадження в справі закрито.

Сторонами не оспорювалися наведені позивачем суми переплат соціальних виплат за відповідні періоди.

Інших обставин судами не установлено.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судов рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про психіатричну допомогу», держава гарантує, зокрема, грошову допомогу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, особі, яка проживає разом з інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, - на догляд за ним. Розмір зазначеної допомоги розраховується як різниця між трьома прожитковими мінімумами на кожного члена сім'ї та середньомісячним сукупним доходом сім'ї за попередні шість місяців, але не може бути більше, ніж мінімальна заробітна плата.

Відповідно до пункту 1 Порядку надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з інвалідом 1 чи 2 групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 02 серпня 2000 року №1192 (далі - Порядок), допомога надається відповідно до статті 5 Закону України «Про психіатричну допомогу» у грошовій формі.

Згідно з пунктом 4 Порядку, допомога на догляд надається дієздатній особі, яка зареєстрована або постійно проживає на одній житловій площі з інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, і здійснює догляд за ним.

Відповідно до пункту 8 Порядку, допомога на догляд призначається на шість місяців і виплачується щомісячно. Виплата допомоги на догляд припиняється у разі, коли інвалід 1 чи 2 групи внаслідок психічного розладу перебуває на повному державному утриманні або стаціонарному лікуванні впродовж повного календарного місяця.

У разі виникнення обставин, внаслідок яких припиняється виплата допомоги на догляд, особи, яким надається допомога, зобов'язані повідомити органи, що провадять виплату. Виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за тим, у якому сталися зміни.

Відповідно до пункту 13-1 Порядку, якщо внаслідок зловживань з боку громадян (подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім'ї, приховування обставин, що впливають на призначення і виплату допомоги на догляд тощо) були надміру виплачені суми допомоги, органи праці та соціального захисту населення здійснюють такі заходи: визначають обсяг надміру виплачених коштів та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану малозабезпеченої особи; повідомляють одержувачу допомоги про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення. У разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку.

Згідно зі статтею 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно; особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Аналогічні положення викладені у постанові Верховного Суду від 26 березня 2018 року у справі № 592/5879/17-ц (касаційне провадження № 61-7119св18).

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши, що у зазначені позивачем у позові спірні місяці інвалід, який знаходиться під опікою відповідача, перебувала на стаціонарному лікуванні, тобто на повному державному утриманні впродовж повного календарного місяця, що призвело до безпідставного нарахування та виплати відповідачу в указані місяці грошової допомоги на утримання інваліда, а також урахувавши, що відповідач не повернула спірну суму позивачу у добровільному порядку, суди дійшли обґрунтованого висновку про спірні грошові кошти, сплачені ОСОБА_1 за вказаний позивачем період, підлягають стягненню на користь позивача відповідно до вимог, передбачених статтею 1212 ЦК України.

Доводи касаційної скарги щодо невірного, на думку скаржника, визначення судами суми стягнення спростовуються змістом довідки Сумського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру від 12 листопада 2014 року, розрахунком спірної суми переплати, який наведено у позовній заяві, іншими матеріалами справи та обґрунтованими висновками судів першої та апеляційної інстанції.

Визначений позивачем розрахунок сум переплат соціальної допомоги, який досліджувався судами попередніх інстанцій, не включає ті періоди, за які підопічний відповідачу інвалід перебувала на лікуванні у медичному закладі не повний місяць, що спростовує доводи касаційної скарги про те, що розмір суми переплати соціальної допомоги, яка підлягає стягненню з відповідача є завищеним.

Доводи касаційної скарги про в їх сукупності зводяться до незгоди із висновками судів, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції, були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Рішення судів містять необхідні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 400, 409, 410, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 02 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

І. М. Фаловська

С. П. Штелик