Справа № 758/8100/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2019 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Васильченка О. В. ,

за участю секретаря судового засідання - Ковальчук О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, за участю третьої особи - Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання набуття права власності за набувальною давністю на частину квартири,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 в Подільському районному суді м. Києва пред'явила позов до Київської міської ради, за участю третьої особи - Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання набуття права власності за набувальною давністю на частину квартири.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є власником 45/100 частин квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 01.11.2002 року.

Щодо інших 55/100 частини квартири відомості про приватизацію відсутні.

Разом з тим, позивач зазначає, що більше 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти всією квартирою, а відтак просить суд визнати за нею право власності на 55/100 частини квартири АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Позивач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. До суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача та третьої особи свого права на участь у судовому засіданні не використали, про розгляд справи були повідомлені належним чином. До суду звернулись із заявами про розгляд справи без їхньої участі. Представник відповідача також подав до суду відзив, у якому проти задоволення позову заперечував.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власницею 45/100 частин квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування 45/100 частин квартири від 01.11.2002 року, посвідченого ПН КМНО Гавловською І.О. за реєстровим № 7327. (а.с. 6)

Згідно відповіді КМ БТІ на судовий запит про надання інформації вбачається, що первинна реєстрація права власності на 45/100 частин спірної квартири була здійснена за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Відділом приватизації житла Подільської райдержадміністрації 31.10.1997р. В подальшому ОСОБА_3 за договором дарування відчужив належні йому 45/100 частин квартири позивачеві.

Правовідносини, що виникли регулюються норами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 317 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Відповідно до ст. 318 ЦК України, усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Статтею 181 ЦК України передбачено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Частина 3 статті 335 ЦК України передбачає, що безхазяйні рухомі речі можуть набуватися у власність за набувальною давністю, крім випадків, встановлених статтями 336, 338, 341 і 343 цього Кодексу.

Стаття 344 ЦК України встановлює, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5 можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини 4 ст.344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, доказуванню підлягають, зокрема, такі обставини:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Позивач та два її сина зареєстровані у спірній квартирі відповідно до Довідки Форма-3 від 11.11.2016 року. (а.с. 78)

Як вбачається з матеріалів справи позивачем в якості доказів на підтвердження давності, безперервності та відкритості володіння спірною частиною квартири надано квитанції про сплату ОСОБА_1 житлово-комунальних послуг починаючи з липня 2007 року до червня 2017 року. Однак, як вбачається з них, комунальні платежі сплачено по квартирі АДРЕСА_1. Не зрозуміло з яких підстав платежі сплачено по квартирі, розташованій у будинку № 40-б, а не № 40, про який йдеться у позові (а.с. 16-77)

Разом з тим, надані документи на підтвердження понесення витрат на утримання квартири, як то квитанції на купівлю вікон та покриття для підлоги тощо, не приймаються судом до уваги, у якості доказів безперервного та відкритого користування вією квартирою, адже в поданих доказах не вказується щодо якої частки квартири здійснюється обслуговування та хто взагалі є покупцем вказаних речей.

Згідно вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд, вивчивши подані у справі доказі, дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог, адже позивачем не доведено відкритого, безперервного та добросовісного володіння. Власником спірної частки квартири є територіальна громада міста Києва в особі КМР, відтак, задоволення позову призведе о порушення їхніх прав.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 259, 263-265, 268, 352, 354, а також п.п. 9, 15 Перехідних положень ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської міської ради, за участю третьої особи - Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання набуття права власності за набувальною давністю на частину квартири - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. В. Васильченко