ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 675/1396/18
Провадження № 22-ц/4820/217/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М.

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю представника позивача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 675/1396/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ізяславського районного суду від 9 листопада 2018 року в складі судді Трасковського С.Л. по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, про визнання права на земельну частку ( пай).

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в :

В травні 2018 року ОСОБА_4, в інтересах якої діяла ОСОБА_5 подала позовну заяву в якій просила визнати за ОСОБА_4, як членом колишнього КСП «Зоря», право на земельну частку (пай), площею 3,13 умовних кадастрових гектарів, яка перебувала у власності колишнього КСП «Зоря» с. Васьківці, яка розташована на території Клубівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області.

На обґрунтування заявлених вимог зазначила, що ОСОБА_4 з 3 грудня 1981 року по 31 жовтня 1996 року працювала в КСП «Зоря», село Васьківці Ізяславського району Хмельницької області та була членом цього КСП, що підтверджується записами трудової книжки та довідками від правонаступника. З невідомих причин позивач не була включена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) та сертифікат на право на земельну частку (пай) їй не видавався. Позивач вважає, що відповідно до п. 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» вона має право на земельну частку (пай), оскільки на момент розпаюання землі була членом КСП «Зоря» і відповідно до протоколу засідання комісії по визначенню земельної частки (паю) розмір її паю складає 3,13 в умовних кадастрових гектарах. Тому, ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 просили поновити позивачу строк звернення з позовом до суду та задоволити позовні вимоги.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 2 липня 2018 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 9 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_4 не погодилася з таким рішення суду першої інстанції подала апеляційну скаргу, посилається на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. Апелянт зазначає, що вона була в членах КСП «Зоря», що підтверджується записами її трудової книжки та відповідними довідками № 93 від 14.12.2017 та № 21 від 9.02.2018, які були видані КСП «Зоря», з яких вбачається, що вона працювала в даному господарстві в період з 03.12.1981 по 31.10.1996 роки. Крім того, протоколом зборів уповноважених членів колгоспу «Комунар» с. Васьківці №4 від 29.12.1981 констатовано факт її прийняття в члени даного колгоспу, який в подальшому був реорганізований в КСП «Зоря», а оскільки вона не подавала жодної заяви про вихід з колгоспу, тому автоматично стала членом новоствореного КСП, де і пропрацювала до виходу на пенсію. КСП «Зоря» отримало Державний акт на право колективної власності на землю, а наявні в матеріалах справи довідки видані СТОВ «Зоря» № 76, архівного відділу Ізяславської районної державної адміністрації № 95/04-04 та № Г-219/04-04, про те що Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Зоря» у них не зберігся, не свідчать, що він не видавався, оскільки факт розпаювання був загальновідомим і ніхто його не оспорює. Крім того, апелянт вказує, що СТОВ «Зоря», яке є правонаступником КСП «Зоря», були зобов'язані зберігати виданий їм Державний акт на право колективної власності на землю, також він мав би зберегтися і у Ізяславській районній державній адміністрації. Також апелянт зазначає, що вона дійсно була відсутня в Списку членів КСП «Зоря», який є додатком до виданого Державного акту на право колективної власності на землю, але її не включили до списку внаслідок помилки, а уточнення списку осіб членів КСП наразі є неможливим, оскільки відсутня відповідна комісія, яка могла би внести виправлення чи уточнити список осіб.

З огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_4 просила скасувати рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 9 листопада 2018 року та постановити нове рішення яким задоволити її позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 рішенням зборів уповноважених членів колгоспу «Комунар» с. Васьківці 29 грудня 1981 року була прийнята в члени даного колгоспу, що підтверджуються протоколом зборів № 4 та працювала в даному колгоспі на посаді доглядача великої рогатої худоби.

Рішенням загальних зборів членів колгоспу «Комунар» с. Васьківці від 31 січня 1992 року колгосп «Комунар» с. Васьківці був реорганізований в колективне сільськогосподарське підприємство «Зоря», яке було правонаступником колгоспу «Комунар» с. Васьківці.

Позивач ОСОБА_4 продовжила працювати в КСП «Зоря» на тій же посаді, однак дані про те, що вона була прийнята в члени КСП «Зоря» відсутні.

8 листопада 1994 року позивач була звільнена з роботи в КСП «Зоря» за власним бажанням.

12 січня 1995 року була прийнята на роботу в КСП «Зоря» на посаду різноробочої, однак знову ж таки дані про те, що вона була прийнята в члени КСП «Зоря» після звільнення з роботи відсутні.

20 серпня 1995 року в книзі (записів) реєстрації Державних актів на право колективної власності на землю відділу Держкомзему Ізяславського району зареєстровано на території Клубівської сільської ради Державний актів на право колективної власності на землю КСП «Зоря» серії ХМ № 0239001, площа 1427 га, ІІІ - сесія № 88 від 13 березня 1995 року, але сам Державний акт з списками громадян, які мають право на земельну частку пай у підприємства, в державних установах, архівних організаціях відсутній.

Рішенням правління КСП «Зоря» від 8 вересня 1995 року № 17 було створено комісію по паювання земель колективної власності КСП «Зоря».

Рішенням даної комісії від 28 січня 1996 року було визначено розмір земельної частки паю 3,13 га в умовних кадастрових одиницях.

До даного рішення додано список членів КСП «Зоря» с. Васьківці та пенсіонерів з їх числа, які раніше працювали в підприємстві і залишаються його членами, підписаний головою правління КСП «Зоря» та головою Клубівської сільської ради, в кількості 456 осіб. Позивач ОСОБА_4 в даному списку відсутня.

Архівним відділом Ізяславської РДА надано довідки, що в розпорядженнях Ізяславської РДА, які зберігаються в архівному відділі, є розпорядження №154 від 17.07.1996 року, до якого додається список членів КСП «Зоря» та пенсіонерів з їх числа, які раніше працювали в господарстві і залишаються його членами. Дані щодо ОСОБА_4 в ньому відсутні.

Рішенням загальних зборів колективного сільськогосподарського підприємства «Зоря» від 14 лютого 2000 року КСП «Зоря» було реорганізоване в Сільскогосподарське товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря», яке є правонаступником колективного сільськогосподарського підприємства «Зоря».

У ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» зазначено, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну часту (пай) у встановленому законодавством порядку. Частиною 3 ст. 1 цього Закону передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Частина 2 статті 23 ЗК України 1990 року визначила, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Пунктом 1 Указу Президента від 08.08.1995 року, № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до п. 2 Указу право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно ст. 9 ЦК Української РСР, здатність мати цивільні права і обов'язки (цивільна правоздатність) визнається в однаковій мірі за всіма громадянами Української РСР та інших союзних республік. Правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється зі смертю.

Право на земельну ділянку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку і виконують його статут.

Пунктом 24 постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року, №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коди з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Тобто, для набуття права на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства особа повинна бути членом такого підприємства та мати необхідний обсяг правоздатності на день видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю.

Таким чином, право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному сільськогосподарському підприємству, членом якого є особа.

Відповідно до ст.ст. 76, 79, 80, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак позивачем не надано, а судом не здобуто достеменних та переконливих доказів, що на момент передачі Державного акта на право колективної власності на землю КСП «Зоря» 20 серпня 1995 року позивач ОСОБА_7 була членом вказаного колективного сільськогосподарського підприємства.

При цьому, суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги як доказ довідку СТОВ «Зоря» с.Васьківці Ізяславського району, що всі працівники колгоспу «Комунар» автоматично перейшли в члени КСП «Зоря», так як КСП «Зоря» стало правонаступником колгоспу «Комунар».

Як зазначено в ст. 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства, а ст. 4 цього ж Закону передбачено, що підприємство діє на основі статуту.

У статуті підприємства поряд з іншим вказуються порядок вступу

до підприємства і припинення членства в ньому,

Отже питання вступу до підприємства, в тому числі і автоматичного переходу в члени КСП «Зоря» з членів колгоспу «Комунар» в порядку правонаступництва підприємств мало бути визначено саме Статутом КСП «Зоря».

Однак такий Статут до суду наданий не був, на запити судів до СТОВ «Зоря», державних та архівних установ, органів поліції була надана відповідь про відсутність статуту КСП «Зоря» у відповідних підприємствах та установах.

Як вбачається з протоколу огляду, даний Статут, 16 січня 2004 року був вилучений працівниками Ізяславського РВ УМВС у Хмельницькій області з управління економіки Ізяславської РДА, однак повернутий назад не був. На зберігання в архівні установи не передавався.

За повідомленням Ізяславського відділення поліції Славутського відділу поліції ГУНП в Хмельницькі області надати статут не можливо, оскільки такий статут відсутній у відділенні, він вилучався працівниками міліції, а поліція не є правонаступником міліції.

З врахуванням цього, на даний час неможливо беззаперечно стверджувати, що всі працюючі колгоспу «Комунар» автоматично перейшли в члени КСП «Зоря».

Крім того, як вбачається з матеріалів справи згідно протоколу № 17 від 9 листопада 1994 року позивач 8 листопада 1994 року була звільнена з роботи в КСП «Зоря» за власним бажанням, а отже за цієї підстави з врахуванням загальних положень про КСП при наявності членства в КСП могла втратити таке членства, оскільки на момент звільнення не мала права на пенсію. Ця обставина знову ж таки могла бути встановлена оглядом Статуту КСП «Зоря», однак з вищевказаних причин такий Статут оглянути неможливо.

12 січня 1995 року згідно протоколу № 1 від 17 січня 1995 року позивач була прийнята на роботу в КСП «Зоря» на посаду різноробочої.

Однак на запит апеляційного суду про витребовування протоколу № 1 від 17 січня 1995 року для встановлення тієї обставини чи була позивач 17 січня 1995 року прийнята в члени КСП або чи була прийнята на роботу за трудовою угодою з архівних установ було надано відповідь про відсутність такого протоколу.

За таких обставин та відсутності відповідних письмових доказів не можливо встановити чи була позивач ОСОБА_8 членом КСП «Зоря» станом на 20 серпня 1995 року, тобто на день видачі колективному сільськогосподарському підприємству «Зоря» Державного акта на право колективної власності на землю та відповідно чи має вона право на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства «Зоря», а тому суд першої інстанції правомірно відмовив в позові за недоведеністю позовних вимог.

Також з вищевказаних підстав суд не приймає, надану представником позивача апеляційному суду довідку СТОВ «Зоря», що позивач при звільнення не виключалася з числа членів КСП «Зоря» та після виходу на пенсію продовжувала була бути членом КСП, оскільки така довідка не підтверджується жодними нормативними чи іншими розпорядчими документами.

Доводи апеляційної скарги, що апелянт була членом КСП «Зоря», що підтверджується записами її трудової книжки та відповідними довідками, автоматично стала членом новоствореного КСП, де і пропрацювала до виходу на пенсію, вона дійсно була відсутня в Списку членів КСП «Зоря», який є додатком до виданого Державного акту на право колективної власності на землю, але її не включили до списку внаслідок помилки, а уточнення списку осіб членів КСП наразі є неможливим слід відхилити.

Такі доводи апелянта не спростовують вищенаведені висновки суду першої інстанції та не підтверджуються належними та допустимими письмовими доказами у вигляді статуту КСП «Зоря», протоколів загальних зборів КСП «Зоря» чи рішення правління даного КСП та іншими нормативними чи організаційно-розпорядчими документами.

Не спростовують висновків суду й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги та вимог позивача не вбачається.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Ізяславського районного суду від 9 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 1 березня 2019 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Л.М. Грох