Справа № 456/1475/18 Головуючий у 1 інстанції: Сас С.С.
Провадження № 22-ц/811/2800/18 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року м. Львів

Справа № 456/1475/18

Провадження № 22-ц/811/2800/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних прав:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Цяцяка Р.П., Шандри М.М.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін

на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 жовтня 2018 року у складі судді Сас С.С.

у справі

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

19.04.2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на утримання сина ОСОБА_4 в користь відповідача ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 покликається на те, що відповідач ОСОБА_3 його колишня дружина, шлюб з якою був розірваний. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який залишився проживати з відповідачем і на утримання якого згідно рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області з 2014 року позивач сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів свого заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Поряд із цим, 01.12.2015 року позивач одружився з ОСОБА_5 і в них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дочка ОСОБА_6. Відтак, окрім сина ОСОБА_4.в даний час в позивача на утриманні перебуває новонароджена дочка ОСОБА_6 та дружина ОСОБА_5, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох років.

У зв'язку із змінами в Сімейному кодексі України від 17.05.2017 року, які набрали чинності з 08.07.2017 року, а саме; в ч. 7 ст. 183 Сімейного кодексу України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів.

Виходячи з цього, позивач на утримання двох дітей сина ОСОБА_4 та дочки ОСОБА_6 повинен сплачувати 1/3 частину свого заробітку, тобто по 1/6 частині від заробітку на кожну дитину та 1/3 частина заробітку позивача залишається на утримання його дружини ОСОБА_5, а тому звернувся з даним позовом до суду.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_2 просив ухвалити рішення, яким зменшити розмір аліментів, які підлягають до стягнення згідно із рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку щомісячно до 1/6 частини від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Заочним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29.10.2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів - відмовлено.

Вищевказане рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області оскаржив ОСОБА_2, подавши апеляційну скаргу.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Зокрема, у апеляційній скарзі наголошує на тому, що Стрийський міськрайонний суд Львівської області, вірно посилаючись на ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, однак не взяв це положення до уваги.

Також апелянт зазначає, що вважає суд першої інстанції безпідставно вважав недоведеним факт зміни сімейного становища апелянта, а виходячи із цього і зміну матеріального становища останнього.

Поряд із цим, у апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує на те, що не намагається уникнути свого обов'язку по утриманню сина, а бажає, щоб новонароджена донька не була в матеріально гіршому становищі від сина. Саме тому і звернувся із позовом до суду про зменшення розміру аліментів, а не звільнення його від їх сплати.

Просить скасувати рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29.10.2018 року та ухвалити нове, яким зменшити розмір аліментів які підлягають до стягнення згідно із рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку щомісячно до 1/6 частини від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно із частинами 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає що судове рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29.10.2018 року відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.04.2014 року ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.03.2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Обґрунтовуючи позов про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_2 посилається на погіршення свого матеріального становища та зазначає, що його матеріальний стан на даний час не дає можливості сплачувати аліменти в розмірі, визначеному рішенням Стрийського міськрайонного суду від 18.04.2014 року, оскільки він зареєстрував шлюб з ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1, яка перебуває у декретній відписці по догляду за дитиною до досягнення ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, трьохрічного віку, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження.

Проте суд першої інстанції дійшов до висновку, що жоден із вищеперелічених доказів не можуть підтверджувати звільнення позивача від обов'язку утримувати свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 у розмірі, встановленому рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.04.2014 року. Доказів про неможливість сплачувати аліменти у раніше визначеному судом розмірі позивач не надав. Крім того, інших аліментних платежів позивач не має, стан здоров'я у нього добрий, оскільки ним не надано доказів протилежного.

За таких обставин, беручи до уваги положення ст. 192 СК України, враховуючи, що позивач не довів належними доказами наявність підстав для зменшення розміру аліментів на утримання сина та зважаючи на ту обставину, що при зменшенні розміру аліментів суттєво погіршиться становище дитини, суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Так, відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27.09.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно зі ч. 1 статтею 182 СК України, при визначені розміру аліментів, суд, зокрема, враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, при визначені розміру аліментів, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно із частиною першою статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Наведена правова норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17.01.2019 року у справі № 720/1119/17.

Поряд із цим, у відповідності до роз'яснень у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Доводи ОСОБА_2 стосовно того, що суд першої інстанції не врахував зміни його сімейного становища, а саме: наявності на його утриманні малолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та дружини ОСОБА_5, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку, не спростовують висновку суду першої інстанції. При цьому, зменшення розміру аліментів, який визначених рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.04.2014 року у зв'язку з наявністю на утриманні позивача доньки ОСОБА_6 та дружини ОСОБА_5 без підтвердження погіршення матеріального стану позивача не сприятиме належному забезпеченню його осина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та суперечитиме інтересам останнього.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09.08.2018 року у справі № 640/10064/16-ц.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно визнав та дослідив обставини, передбачені статтею 182 СК України, і дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів на підставі статті 192 СК України, оскільки позивач не надав доказів погіршення його матеріального стану.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 30.05.2018 року у справі № 442/7666/15.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується із вищевикладеними висновками суду першої інстанції.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Підстави для скасування рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області відсутні.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29.10.2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді