Постанова

Іменем України

28 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 648/3125/16-ц

провадження № 61-687св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Білозерська районна рада Херсонської області,

третя особа - Державний реєстратор відділу економічного розвитку, торгівлі та інфраструктури Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Херсонської області від 13 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Радченка С. В., Вейтас І. В., Колісниченка А. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, який уточнила в процесі розгляду справи, до Білозерської районної ради Херсонської області (далі - Білозерська районна рада) про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_4 посилалася на те, що з 19 березня 2013 року вона працювала на посаді головного лікаря комунального закладу «Білозерський центр первинної медико-соціальної допомоги» (далі - КЗ «Білозерський ЦПМСД») на підставі трудового контракту, укладеного на виконання рішення Білозерської районної ради XXVI сесії шостого скликання від 11 березня 2013 року № 386. Рішенням VIII сесії сьомого скликання Білозерської районної ради від 07 липня 2016 року її було звільнено з посади та достроково розірвано трудовий контракт на підставі підпунктів «е», «ж» пункту 5.3 розділу 5 контракту - за порушенням законодавства, пов'язаного з використанням фінансових ресурсів закладу та з інших підстав. Вказане рішення ради прийнято за результатами комплексної перевірки тимчасовою комісією діяльності комунального закладу, зокрема з урахуванням акта від 21 березня 2016 року комунальної установи «Херсонський обласний центр технічного нагляду та фінансового контролю за діяльністю закладів охорони здоров'я». Тимчасова комісія з комплексної перевірки діяльності КЗ «Білозерський ЦПМСД» була створена одноособово головою Білозерської районної ради, а не радою як колегіальним органом, тому висновки такої комісії не мали бути враховані як юридично значимі. Крім того, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення до неї застосовано з порушенням строку, передбаченого трудовим законодавством, оскільки акт перевірки діяльності підприємства складено 21 березня 2016 року, а звільнено її лише 07 липня 2016 року. Враховуючи наведене, ОСОБА_4 просила: визнати незаконним та скасувати рішення VIII сесії сьомого скликання Білозерської районної ради від 07 липня 2016 року «Про звільнення з посади та припинення контракту шляхом розірвання з головним лікарем КЗ «Білозерський ЦПМСД»; поновити її на посаді головного лікаря з 07 липня 2016 року; стягнути з Білозерської районної ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08 липня 2016 року по день ухвалення рішення у справі; скасувати рішення Білозерської районної ради «Про призначення головного лікаря КЗ «Білозерський ЦПМСД» від 05 серпня 2016 року № 118; скасувати реєстраційний запис Державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Білозерської районної державної адміністрації про зміну керівника КЗ «Білозерський ЦПМСД» та підписанта від імені цього закладу з неї на ОСОБА_5; поновити дію контракту від 19 березня 2013 року, укладеного між нею та Білозерською районною радою; допустити її до виконання посадових обов'язків на посаді головного лікаря; допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць.

Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 31 серпня 2016 року до участі у справі як третю особу залученодержавного реєстратора відділу економічного розвитку, торгівлі та інфраструктури Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 11 листопада 2016 року у складі судді Кусік І. В. позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення VIII сесії сьомого скликання Білозерської районної ради від 07 липня 2016 року № 114 «Про звільнення з посади та припинення контракту шляхом розірвання з головним лікарем КЗ «Білозерський ЦПМСД». Поновлено ОСОБА_4 на посаді головного лікаря КЗ «Білозерський ЦПМСД» з 07 липня 2016 року. Стягнено з Білозерської районної ради на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 липня 2016 року по 11 листопада 2016 року, виходячи з розміру середнього заробітку ОСОБА_4 Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді головного лікаря КЗ «Білозерський ЦПМСД». В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 28 грудня 2016 року абзац четвертий резолютивної частини вказаного рішення доповнено наступним змістом: «…та складає 51 178,56 грн».

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при звільненні з роботи позивача відповідачем порушено вимоги трудового законодавства, оскільки вина ОСОБА_4 у порушенні законодавства під час використання фінансових ресурсів КЗ «Білозерський ЦПМСД» не встановлена та не доведена в межах кримінального провадження.

Справа розглядалася в апеляційному порядку неодноразово.

Останнім рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 13 грудня 2017 року апеляційні скарги Білозерської районної ради задоволено. Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 11 листопада 2016 року та додаткове рішення цього ж суду від 28 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що звільнення з роботи позивача відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства, в межах наданих Білозерській районній раді повноважень та у відповідності до умов контракту від 19 березня 2013 року.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.

У січні 2018 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Херсонської області від 13 грудня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 11 листопада 2016 року та додаткове рішення цього ж суду від 28 грудня 2016 року.

Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що дійшовши необґрунтованого висновку про наявність в її діях порушення під час використання фінансових ресурсів КЗ «Білозерський ЦПМСД», суд апеляційної інстанції зазначив, що такі дії не містять ознак дисциплінарного порушення та не застосував до спірних правовідносин статтю 148 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що зібраними доказами підтверджується факт допущення нею порушень у фінансово-господарській діяльності комунального закладу, керівником якого була вона, оскільки акт перевірки її роботи комунальною установою «Херсонський обласний центр технічного нагляду та фінансового контролю за діяльністю закладів охорони здоров'я» від 21 березня 2013 року є неналежним доказом, так як зазначений орган законодавчо не наділений повноваженнями на проведення перевірок фінансово-господарської діяльності бюджетних установ і його висновки не є обов'язковими до виконання. Висновки та рекомендації тимчасової комісії комплексної перевірки діяльності КЗ «Білозерський ЦПМСД» від 20 травня 2016 року також безпідставно взяті до уваги апеляційним судом, оскільки вони не можуть доводити факт наявності чи відсутності порушень у сфері фінансово-господарської діяльності закладу, в якому вона була керівником. Висновок апеляційного суду про обґрунтованість звернень працівників закладу щодо порушень з її боку морально-етичних норм в організації роботи з персоналом медичного закладу, що є підставою для дострокового розірвання контракту, не відповідає дійсним обставинам справи. Місцевим судом обґрунтовано стягнено з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

У березні 2018 року Білозерська районна рада подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила її відхилити, а оскаржуване рішення - залишити без змін, посилаючись на те, що доводи ОСОБА_4 суперечать фактичним обставинам справи. Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що згідно з пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України підстави, передбачені контрактом, є самостійною підставою припинення трудового договору, а його розірвання з підстав, передбачених контрактом, які не мають ознак дисциплінарного порушення, не є дисциплінарним стягненням, тому положення статей 148, 149 КЗпП України на спірні правовідносини не поширюється. Зібрані у справі докази підтверджують законність звільнення позивача у зв'язку з порушенням нею умов контракту.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2018 року відкрито провадження у цій справі та витребувано її матеріали справи із суду першої інстанції.

29 березня 2018 року справа № 648/3125/16-ц надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 19 березня 2013 року на підставі рішення Білозерської районної ради XXVI сесії шостого скликання від 11 березня 2013 року № 386 між Білозерською районною радою та ОСОБА_4 було укладено контракт, за умовами якого позивач призначена на посаду головного лікаря КЗ «Білозерський ЦПМСД»строком на 7 років до 19 березня 2020 року.

Згідно з розділом VI статуту КЗ «Білозерський ЦПМСД» поточне керівництво діяльністю центру здійснює головний лікар, який може бути звільнений достроково на передбачених контрактом підставах, відповідно до законодавства. Головний лікар центру: має право розпоряджатися коштами та майном центру (пункт 6.4.3); визначає організаційну структуру центру, граничну чисельність працівників та подає їх на затвердження засновника (пункт 6.4.8); встановлює працівникам розміри премій, винагород, надбавок і доплат на передбачених колективним договором та законодавством умовах (пункт 6.4.12).

Актом КУ «Херсонський обласний центр технічного нагляду та фінансового контролю за діяльністю закладів охорони здоров'я» Херсонської обласної ради від 21 березня 2016 року встановлено численні порушення фінансово-господарської діяльності КЗ «Білозерський ЦПМСД», в тому числі: без обґрунтування та фактичного навантаження протягом 2015 року введено 26,5 ставок з місячним фондом заробітної плати в сумі 35 847,86 грн, що призвело до зайвого витрачання бюджетних коштів на утримання цих посад в загальній сумі 430 174,32 грн; у 2016 році понаднормо введено 21,5 ставок з місячним фондом заробітної плати в сумі 33 372 грн, що призвело до завищення бюджетних призначень на загальну суму 400 464 грн; необґрунтоване нарахування і виплата ОСОБА_4 премій та надбавок за інтенсивну працю в загальному розмірі 59 651,87 грн; зайве нарахування та виплата головному лікарю заробітної плати за сумісництвом у загальному розмірі 2 881,50 грн; факти недоплати заробітної плати медичним працівникам або їх зайве нарахування та виплата; укладення нераціональних трудових угод, що призвело до безпідставного використання бюджетних коштів у загальній сумі 34 468 грн та інші порушення.

Висновками і рекомендаціями тимчасової комісії комплексної перевірки діяльності КЗ «Білозерський ЦПМСД» від 20 травня 2016 року, встановлені факти: неодноразових порушень позивачем законодавства під час використання фінансових ресурсів закладу, що завдало значних збитків місцевому бюджету; створення низького рівня соціально-психологічного клімату у структурних підрозділах закладу; неналежне виконання позивачем службових повноважень, у зв'язку з чим рекомендовано винести на засідання сесії районної ради питання про звільнення ОСОБА_4 з посади головного лікаря та дострокове припинення дії трудового контракту від 19 березня 2013 року шляхом його розірвання.

Згідно з пунктом 20 частини першої статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання щодо управління об'єктами спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників.

Підпунктом «в» пункту 5.2 розділу 5 укладеного між сторонами контракту передбачено, що він може бути припинений до закінчення терміну його дії у випадках, передбачених пунктами 5.3 і 5.4 цього контракту.

Згідно з підпунктами «е», «ж» пункту 5.3 контракту керівник може бути звільнений з посади, контракт розірваний до закінчення терміну його дії у разі порушення законодавства під час використання фінансових ресурсів закладу, в тому числі при здійсненні закупівель товарів, робіт і послуг за державні кошти; з інших підстав.

Рішенням Білозерської районної ради VIII сесії сьомого скликання від 07 липня 2016 року № 114 ОСОБА_4 звільнено з посади головного лікаря КЗ «Білозерський ЦПМСД» з 07 липня 2016 року. Достроково припинено шляхом розірвання контракт з ОСОБА_4 на підставі підпункту «в» пункту 5.2, підпунктів «е», «ж» пункту 5.3 розділу 5 контракту.

Вказане рішення ухвалено радою на підставі: акта перевірки КУ «Херсонський обласний центр технічного нагляду та фінансового контролю за діяльністю закладів охорони здоров'я» Херсонської обласної ради від 21 березня 2016 року; інформаційного листа голови первинної профспілкової організації КЗ «Білозерський ЦПМСД» від 12 травня 2016 року № 5; рекомендацій тимчасової комісії з комплексної перевірки діяльності КЗ «Білозерський ЦПМСД» від 20 травня 2016 року; подання Білозерської районної державної адміністрації від 31 травня 2016 року № 01-15/1357.

Згідно з частиною третьою статті 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть установлюватися угодою сторін.

Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов'язки та відповідальність, як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 8 статті 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір за наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Оскільки на працівників, з якими укладено контракт, поширюється законодавство про працю, що регулює відносини по трудовому договору, за винятком, встановленим для цієї форми трудового договору, їх трудовий договір може бути припинено й з інших підстав, передбачених законодавством (статті 36, 39-41 КЗпП України).

Відповідно до пунктів 16, 17 постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності» контракт з керівником підприємства може бути розірваний на підставах, установлених чинним законодавством, а також передбачених у контракті. При цьому розірвання контракту з ініціативи органу управління майном або керівника підприємства повинно провадитися з урахуванням гарантій, установлених чинним законодавством. При розірванні контракту з підстав, установлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення провадиться на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України, про що робиться відповідний запис у трудовій книжці керівника підприємства.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що за час роботи на посаді головного лікаря комунального закладу ОСОБА_4 були допущені порушення у фінансово-господарської діяльності підприємства, а також визнані обґрунтованими звернення працівників закладу щодо порушень з боку позивача морально-етичних норм в організації роботи з персоналом, що згідно з умовами контракту є підставою для його дострокового розірвання. Крім того, встановлені актом від 21 березня 2016 року порушення зі сторони ОСОБА_4 законодавства під час використання фінансових ресурсів КЗ «Білозерський ЦПМСД» в подальшому були підтверджені й актом Державної фінансової інспекції в Херсонській області від 12 серпня 2016 року № 04-17/06, складеним за результатами проведення позапланової ревізії фінансово-господарської діяльності підприємства.

Обставини справи встановлені апеляційним судом на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону. Тобто апеляційний суд дотримався встановленого статтею 212 ЦПК України 2004 року принципу оцінки доказів, згідно з яким суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Доводи касаційної скарги щодо помилковості висновку апеляційного суду про те, що зібраними доказами підтверджується факт допущення порушень ОСОБА_4 у фінансово-господарській діяльності комунального закладу, зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Посилання заявника на те, що суд апеляційної інстанції не застосував до спірних правовідносин статтю 148 КЗпП України, є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до статті 148 КЗпП Українидисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Оскільки трудовий договір з позивачем був припинений згідно з умовами, визначеними сторонами у контракті, а не у зв'язку з порушенням працівником трудової дисципліни, вказані доводи позивача є необґрунтованими.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Передбачених частиною третьою статті 400 ЦПК України підстав для виходу за межі доводів та вимог касаційної скарги Верховним судом не встановлено.

Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Херсонської області від 13 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов