Справа №612/64/19
Провадження №2/612/68/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року. смт. Близнюки

Близнюківський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Мороза О.І., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження, в смт. Близнюки Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просить розірвати шлюб зареєстрований 14 червня 2016 року Близнюківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, та стягнення судових витрат, посилаючись на наступне.

Сторони перебувають у шлюбі з 14 червня 2016 року.

Від шлюбу мають спільну дитину дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу донька проживатиме разом із матірю, аліменти він буде сплачувати добровільно.

22 липня 2014 року померла його перша дружина ОСОБА_5, від шлюбу з якою він має двох дітей: Валентину, ІНФОРМАЦІЯ_2 та Єгора, ІНФОРМАЦІЯ_3, які проживають з ним та знаходяться на його утриманні.

Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки відповідач не піклується про побудову сімейних відносин, відсутні прояви поваги і дружби. Протягом усього часу сумісного проживання постійно виникали сварки з вини відповідача по справі, вони не знаходили спільної мови, мали різні погляди на життя, на сімейні відносини, на обовязки ведення спільного господарства, сумісне проживання стало неможливим. Однією з основних причин розпаду сімї є неналежне ставлення відповідача до його дітей від першого шлюбу.

З середини січня 2019 року між ними припинені шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного господарства. Втрачені довіра і взаєморозуміння, внаслідок чого виникли відносини при яких спільне проживання стало неможливим. Вважає, що сімя розпалась остаточно.

Спору про розподіл сумісно нажитого майна та місця проживання дитини немає.

01 лютого 2019 року, ухвалою суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Підготовче судове засідання призначено на 09 год. 30 хв. 28 лютого 2019 року.

Сторони, будучи належним чином та своєчасно повідомленим про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання 28.02. 2019 не зявилися, надавши до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач просить позов задовольнити, відповідач позов визнала. Позивач від стягнення витрат по сплаті судового збору з відповідача на свою користь відмовився. Відзив на позов відповідачем до суду не надано.

Згідно з ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

На підставі письмових заяв сторін, суд ухвалив, судове засідання провести за їх відсутності.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з підстав, передбачених ст.206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Як встановлено судом, сторони є громадянами України, про що свідчать фотокопії їх паспортів.

Із свідоцтва про шлюб серії 1-ВЛ №383444, виданого повторно 24.01.2019 Близнюківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, вбачається що 14.06.2016 ОСОБА_2 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб. Прізвища обох з подружжя, після одруження «Скотаренко». Актовий запис №11(а.с.7).

Від шлюбу 17.05.2016 в них народилася донька Євгенія.

До матеріалів справи також додано фотокопію свідоцтва про смерть ОСОБА_5О.(а.с.9).

Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що передбачено ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Згідно ст.55 СК України, дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній.

Як вбачається зі змісту ч.ч.3,4 ст.56 Сімейного Кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Судом достовірно встановлено, що сторони створити міцної сімї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подружні стосунки припинилися. Збереження сім'ї неможливе.

Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст.112 цього ж Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх

дітей, що мають істотне значення.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року встановлено, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей».

Як вбачається з матеріалів справи сторони шлюбні відносини не підтримують та відновлювати їх не збираються, спільне господарство не ведуть, примирятися не бажають, живуть у різних населених пунктах, а тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Спору про розподіл майна, що є спільною власністю на даний час не має. Згоди про місце проживання дитини досягнуто.

Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Отже, підстави, на які посилається позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими.

Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Питання судових витрат суд вирішує, виходячи із наступного.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення із відповідача на його користь суми сплаченого судового збору. Разом із тим у письмовій заяві він від цієї вимоги відмовився.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні суду вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином позивачу з державного бюджету має бути повернено 384,20 грн. (768,40 : 2 = 384 грн. 20 коп.)

А тому, керуючись ст.ст. 4,5,10,12,13,19,23,34,141,142,175,211,229,235, ч.2 ст. 247, ст. ст. 258, 259, 265, 268, 280-282, 354,355ЦПК України, ч.1 ст.24, ч.3 ст. 105, ч.1 ст. 110, ст.ст. 112, ч.2 ст. 114, ст.115 Сімейного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6) ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований 14.06.2016 Близнюківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис 11.

Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Зобовязати Близнюківське управління Державної казначейської служби України

повернути ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 50 відсотків суми сплаченого судового збору, що складає 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп. Судовий збір сплачений по квитанції №0.0..1 від 25.01.2019. Банк АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Призначення судовий збір за позовом ОСОБА_2

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення через Близнюківський районний суд Харківської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, НОМЕР_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, НОМЕР_3, реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_4, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, фактично мешкає за адресою: вул. Соборна, б. 23.АДРЕСА_1.

Суддя О.І. Мороз