Дата документу 26.02.2019 Справа № 323/1900/17
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 323/1900/17 Головуючий у 1-й інстанції: Мінаєв М.М.
провадження № 22-ц/807/209/19 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.

Кухаря С.В.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 21 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення витрат на догляд за спадкодавцем,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_4 витрати на утримання та догляд ОСОБА_5, у розмірі 22277,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що ОСОБА_5 був рідним дядьком позивача та батьком відповідача. У 2013 року ОСОБА_5 переніс ішемічний атеротромботичний інсульт з тяжкими наслідками, внаслідок чого не міг повноцінно себе обслуговувати та потребував стороннього догляду.

За проханням відповідача в обмін на її обіцянку в майбутньому відмовитись від спадщини батька на користь позивача, позивач ОСОБА_6 здійснювала догляд за ОСОБА_5, а саме вела його домашнє господарство, здійснювала прибирання, готування їжі, прання, придбання та доставку продуктів харчування, здійснювала санітарно-гігієнічні процедури, супроводжувала ОСОБА_5 до лікарні, надавала допомогу в оплаті комунальних послуг.

Відповідач особисто участі у цьому не брала, проживаючи за межами України. У лютому 2015 року ОСОБА_5 помер, а його спадщину прийняла відповідач як спадкоємець першої черги за законом. Своєї обіцянки відмовитись від спадщини на користь позивача відповідач не виконала.

Посилаючись на вказані обставини просила зобов'язати відповідача відшкодувати витрати, понесені на утримання та догляд ОСОБА_5, у розмірі 22277,00 грн. При цьому сума витрат розрахована позивачем, виходячи з тарифів на платні заходи соціальної послуги «догляд вдома», які надаються КП «Територіальний центр соціального обслуговування» Оріхівської районної ради Запорізької області.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 21 червня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального і процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції в та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, районний суд виходив з того, позивач та її представник не надали жодного доказу, який підтверджував би певні фактичні витрати позивача у грошовому еквіваленті на догляд за ОСОБА_5 Окрім цього в рішенні суду першої інстанції зазначено, що наявність у ОСОБА_5 хворобливого стану, і навіть наявність відомостей про те, що позивач брала участь у догляді за ним, за відсутності належних та допустимих доказів розміру понесених нею витрат не надають підстав для стягнення з відповідача заявленої позивачем суми.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду.

Як встановлено судом, та не оспорюється сторонами, ОСОБА_5 є батьком відповідача ОСОБА_4 та дядьком позивача ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Оріхівського районного управління юстиції в Запорізькій області.

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 8,4398 га, розташованої на території Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, право на яку підтверджене Державним актом на право власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_2 від 09.03.2005 року, що підтверджується матеріалами спадкової справи після смерті ОСОБА_5, копія якої знаходиться в матеріалах цивільної справи № 323/538/16-ц.

Як встановлено рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 30.01.2017 року у справі № 323/538/16-ц,

Після смерті ОСОБА_5 до Оріхівської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулася донька спадкодавця ОСОБА_4 та ОСОБА_3, якій померлий являється рідним дядьком.

Постановою Оріхівської державної нотаріальної контори від 16.12.2015 року ОСОБА_4 було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з ненаданням нею правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 29.12.2015 року за ОСОБА_4 було визнано право власності на спадкове майно, а саме на земельну ділянку, площею 8,4398 га, розташовану на території Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, право на яку підтверджене Державним актом на право власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_2 від 09.03.2005 року.

Постановою Оріхівської державної нотаріальної контори від 02.12.2016 року ОСОБА_3 було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_5, в зв'язку з тим, що даній справі також була подана заява про прийняття спадщини від імені ОСОБА_4, яка є дочкою померлого і являється спадкоємцем першої черги, а ОСОБА_3 - спадкоємцем подальшою черги спадкування.

Таким чином, відповідач у цій справі, ОСОБА_4, є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після ОСОБА_5

Зазначені обставини встановлені рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 30 січня 2017 року у справі № 323/538/16-ц, що відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК є підставами, звільненими від доказування (а.с.7-8).

Вищезазначеним рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 30.01.2017 року, яким було відмовлено у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення від спадкування, також встановлено факт того, що відповідач ОСОБА_4 мешкає в Російській Федерації, не мала можливості здійснювати щоденний догляд за батьком, але надавала йому матеріальну допомогу.

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_4 не здійснювала щоденний догляд за батьком.

Однак, суд першої інстанції не перевірив доводи ОСОБА_3 щодо здійснення постійного догляду за спадкодавцем та його утримання, не встановив фактичні обставини справи та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на утримання, догляд, лікування спадкодавця.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, зокрема з медичної картки амбулаторного хворого №75 (а.с. 9), хворий ОСОБА_5 після ішемічного атеротромботичного інсульту з тяжкими наслідками потребував сторонньої допомоги (а.с. 9-24).

Окрім цього, в акті огляду лікаря зазначено, що хворий проживає один; у зв'язку з необхідністю постійного догляду сторонньої допомоги, постійно з ним знаходиться племінниця (а.с.12).

Також зазначений факт встановлений рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 30 січня 2017 року, в якому зазначено, що відповідно до медичних документів, які маються в матеріалах справи, померлий ОСОБА_5 з 2005 року знаходився на диспансерному обліку в сімейного лікаря Малотокмачанської амбулаторії загальної практики сімейної медицини з гіпертонічною хворобою 3 стадії, проходив в 2013 році лікування в Оріхівськиій ЦРБ та Запорізькій обласній лікарні, після виписки з лікарня оглядався раз на місяць сімейним лікарем, потребував сторонньої допомоги, яку йому надавала ОСОБА_3 (а.с. 7, зворот).

У статті 1232 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягненні не більш як за три роки до його смерті.

Згідно розрахунку тарифів на платні заходи соціальної послуги догляд вдома, який надається КП «Територіальний центр соціального обслуговування» вартість послуг, які надавались ОСОБА_3 з 29.08.2013 року по 26.02.2015 року, по догляду за ОСОБА_5 становлять 22277 грн. (а.с. 25).

Колегія суддів також враховує що відповідно ст. 1232 ЦК України витрати на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення.

Окрім цього не має правового обґрунтування позиція відповідача відносно того, що між сторонами не було укладено письмового договору щодо догляду за її батьком, так як обов"язок по відшкодуванню витрат передбачених ст.1232 ЦК України випливає в силу закону.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням вищевикладеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вбачає, що суд першої інстанції неправильно з'ясував обставини, що мають значення для справи, ухвалив рішення, яке не відповідає нормам матеріального і процесуального права, а тому наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, та прийняття нової постанови про задоволення позовних вимог ОСОБА_3

В силу вимог ч.1,13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Отже, необхідно стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 960 грн. (а.с.107).

Керуючись ст. ст.141, 376,381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 21 червня 2018 року у цій справі - скасувати, прийняти нову постанову за якою:

«Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення витрат на догляд за спадкодавцем - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по догляду за спадкодавцем у сумі 22277 (двадцять дві тисячі двісті сімдесят сім) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати в сумі 960 (дев'ятсот шістдесят) гривень.»

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 27 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: