Єдиний унікальний номер 243/4688/17 Номер провадження 22-ц/804/2205/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2019 року м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Канурної О.Д.,

суддів: Мальованого Ю.М., Тимченко О.О.,

за участю секретаря Самойленко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сбербанк» на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 червня 2019 року у цивільній справі № 243/4688/17 за позовною заявою Акціонерного товариства «Сбербанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором (суддя першої інстанції Пронін Сергій Георгійович, повне судове рішення складено 25 червня 2019 року), -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року позивач - Публічне акціонерне товариство «Сбербанк» звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 09.07.2012 року між Публічним Акціонерним Товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є Публічне Акціонерне Товариство «Сбербанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №14284-ФО/2012/120, відповідно до якого Банк надав, а ОСОБА_1 отримала кредитні кошти на поточні потреби у загальній сумі 550000,00 грн. під 23,11% річних (з можливістю зміни процентної ставки). ОСОБА_1 зобов`язалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 07.07.2017 року та щомісячно погашати кредит та проценти за користування кредитом згідно графіку.

Тип процентної ставки, яка застосовується у кредитному договорі: змінювана процента ставка (п. 1.2 кредитного договору).

Розмір змінюваної процентної ставки за користування кредитом в національній валюті (гривня) визначається як сума погодженого сторонами індексу (далі - «Базова процентна ставка») і маржі банку та розраховується за наступною формулою: R = UIRD 12 ОСОБА_4 + ОСОБА_4 .

Свої зобов`язання за кредитним договором Банк виконав в повному обсязі, а саме надав кредитні кошти боржнику.

ОСОБА_1 не здійснює платежів в рахунок погашення кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом, чим порушує п. 8.1. кредитного договору, яким передбачено обов`язок відповідача сплатити позивачу кредит та проценти за користування кредитом згідно з графіком.

При цьому, відповідно до п. 10.1. кредитного договору, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, ОСОБА_1 зобов`язана сплачувати позивачу пеню у розмірі 0,2 % від простроченої суми за кожний день прострочення будь - якого платежу, передбаченого кредитним договором.

Відповідно до п. 8.3. кредитного договору та ч. 2 ст.1050 ЦК України, позивач має право вимагати від ОСОБА_1 дострокового повернення повної суми заборгованості за кредитним договором, в тому числі у разі затримання ОСОБА_1 щонайменше на три календарні місяці сплати частини кредиту, періодичність сплати якого передбачена цим договором, та/або процентів нарахованих за користування кредитом, а ОСОБА_1 відповідно до п. 8.5. кредитного договору, у разі отримання від позивача письмової вимоги про дострокове повернення повної суми заборгованості, зобов`язана здійснити усі платежі на користь позивача (при цьому строкові платежі - проценти, комісійні винагороди, пені тощо повинні бути сплачені з урахуванням строку, що минув з дати, на яку позивач здійснив розрахунок заборгованості за кредитним договором, і по дату повернення повної суми заборгованості за вказаним договором) в строк не пізніше 60 календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від банку.

Станом на 05 травня 2017 року загальна заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 580286,61 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 329999,92 грн.; проценти за користування кредитом - 249626,09 грн.; пеня за прострочення повернення загальної заборгованості за кредитом - 366,60 грн.; пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 294,00 грн.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_2 09.07.2012 року укладено договір поруки № 14284-00/2012/120.

Також, з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_3 09.07.2012 року укладено договір поруки № 14284-ФО/2012/120/2, відповідно до умов договору поруки-1 та договору поруки-2, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов`язалися відповідати перед позивачем за виконання ОСОБА_1 її зобов`язань, що виникли із кредитного договору в повному обсязі, в тому числі за повернення кредиту, процентів за користування кредитними коштами, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених кредитним договором.

Згідно з п. 4.1. договору поруки-1 та договору поруки-2 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідають перед позивачем як солідарні боржники. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідають перед позивачем в тому ж обсязі, що і ОСОБА_1

Позивачем було направлено засобами поштового зв`язку:

повідомлення - вимогу позичальнику № 10385/7/28-3 від 15.09.2016 р. про дострокове повернення повної суми заборгованості за Кредитним договором;

повідомлення - вимогу поручителю № 10385/7/28-3 від 15.09.2016 р. про дострокове повернення повної суми заборгованості за Кредитним договором;

повідомлення - вимогу поручителю № 10253/7/28-3 від 15.09.2016 р. про дострокове повернення повної суми заборгованості за Кредитним договором.

Однак, до цього часу заборгованість за кредитним договором ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не погашена.

Позивач просив суд першої інстанції стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь заборгованість за кредитним договором № 14284-ФО/2012/120 від 09.07.2012 року, що становить 580286,61 грн., з яких: заборгованість за кредитом 329999,92 грн.; проценти за користування кредитом 249626,09 грн., пеня за прострочення повернення загальної заборгованості за кредитом 366,60 грн., пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом 294,00 грн.; стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 8704,30 грн.

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 червня 2017 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» задоволені.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» суму заборгованості за кредитним договором № 14284 - ФО/2012/120 від 09.07.2012 року станом на 05.05.2017 року у розмірі 580286 грн. 61 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 329999,92 грн., процентів за користування кредитом у сумі 249626,09 грн., пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом в розмірі 366,60 грн., пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом в розмірі 294,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» судовий збір у розмірі 8704,30 грн. по 2901,43 грн. з кожного.

22 жовтня 2018 року ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була подана заява про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 листопада 2018 року заяву ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про перегляд заочного рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, ухваленого у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Заочне рішення, ухвалене 20 червня 2017 року у цивільній справі № 243/4688/17, провадження 2/243/2759/2017 за позовом Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано і призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 червня 2019 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Сбербанк» задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сбербанк» суму заборгованості за кредитним договором № 14284-ФО/2012/120 від 09.07.2012 року, що становить у розмірі 579626,01 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 329999,92 грн., процентів за користування кредитом у сумі 249626,09 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сбербанк» судовий збір у розмірі 8704,30 грн.

В іншій частині позовних вимог Акціонерного товариства «Сбербанк» відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодився позивач - Акціонерне товариство «Сбербанк» та подав апеляційну скаргу, яка безпосередньо надійшла до Донецького апеляційного суду.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що не погоджується з ухваленим рішенням суду в частині не повного задоволення позовних вимог, вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив банку у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, неповно досліджені та оцінені всі докази по справі.

Позивач просив Донецький апеляційний суд скасувати рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 червня 2019 року по справі № 243/4688/17 в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та ухвалити нове рішення в цій частині, яким задовольнити вимоги банку в цій частині повністю; стягнути з відповідачів судові витрати за подачу апеляційної скарги.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 05 серпня 2019 року відкрито апеляційне провадження у даній цивільній справі та надано відповідачам по справі строк для надання відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі до 13 серпня 2019 року.

Копії ухвал про відкриття апеляційного провадження учасниками справи отримані (том № 2, а.с. 84,85-86,121), копія апеляційної скарги позивача відповідачами по справі отримана (том № 2, а.с. 84,85-86). До Донецького апеляційного суду надійшов відзив з додатками від представника ОСОБА_2 (том № 2, а.с. 87-120).

В судове засідання апеляційного суду 07.11.2019 року, призначеному за клопотанням позивача в режимі відеоконференції, представник позивача - Акціонерного товариства «Сбербанк» адвокат Лаєнко Павло Петрович не з`явився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (том № 2, а.с. 159-160).

В судове засідання апеляційного суду відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» (том № 2, а.с. 154, 161, 162).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, вислухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Гуревич Р.Г., дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Сбербанк» задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що відповідно до укладеного між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є Публічне Акціонерне Товариство «Сбербанк» та ОСОБА_1 кредитного договору № 14284-ФО/2012/120 від 09.07.2012 року, ОСОБА_1 отримала кредитні кошти на поточні потреби у розмірі 550000,00 грн. з відсотковою ставкою 23,11% річних, із кінцевим строком повернення до 07.07.2017 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №14284-ФО/2012/120 від 09.07.2012 року, а також договір поруки з ОСОБА_6 Л.Г. № 14284-ФО/2012/120/2 від 09.07.2012 року.

Відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконувала зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 05.05.2017 року у сумі 579626,01 грн., що складається з заборгованості за кредитом у сумі 329999,92 грн. та процентів за користування кредитом у сумі 249626,09 грн.

15 вересня 2016 року позивачем на адресу відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були направлені повідомлення-вимоги № 10385/7/28-3, № 10382/7/28-3, № 10253/7/28-3, про дострокове повернення повної суми заборгованості за вказаним кредитним договором.

Відповідно до накладних № 3364354 від 19.09.2016 року, № 3364357 від 19.09.2016 року, № 3364355 від 19.09.2016 року та № 3364356 від 19.09.2016 року повідомлення-вимоги про дострокове повернення повної суми заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачами отримані не були, та були повернуті на адресу позивача. Станом на 05.05.2017 року заборгованість за кредитним договором відповідачами не погашена.

Доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства «Сбербанк» про те, що правовідносини за Договором поруки-1 і Договором поруки-2, укладені між позивачем та ОСОБА_2 09.07.2012 року № 14284-00/2012/120 та між позивачем та ОСОБА_3 09.07.2012 року № 14284-ФО/2012/120/2 не припинилися в силу вимог частини четвертої статті 559 ЦК України у зв`язку із закінченням у кредитора строку на пред`явлення поручителю вимоги щодо виконання ним основного зобов`язання, адже погашення згідно з умовами Кредитного договору визначено періодичними платежами, є безпідставними, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається із частини 1 статті 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Як вбачається із частини 1 статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно частини 3 вказаної вище статті, особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Із матеріалів справи вбачається, що 15.09.2016 року на адресу поручителя ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3 були направлені повідомлення-вимоги щодо повернення повної суми заборгованості за кредитним договором № 14284-ФО/2012/120 від 09.07.2012 року, в яких вказано, що заборгованість має бути сплачена в строк не пізніше 10 календарних днів з моменту відправлення даного повідомлення-вимоги (том № 1, а.с. 49-50).

Пунктом 4.3 договору поруки № 14284-ФО/2012/120, укладеного між позивачем та ОСОБА_2 09.07.2012 року та договору поруки № 14284-ФО/2012/120/2, укладеного між позивачем та ОСОБА_3 09.07.2012 року передбачено, що поручитель протягом 10 календарних днів з моменту поштового відправлення йому Кредитором письмового повідомлення або в інший термін, зазначений у такому повідомленні, зобов`язаний погасити заборгованість Боржника за реквізітами, зазначеними в повідомленні (том № 1, а.с. 23,30).

Як вбачається з вказаних вище вимог, вони направлені банком на адреси відповідачів з метою попередження їх про наміри банку здійснити дострокове стягнення боргу, яка станом на 12 вересня 2016 року становить 524924,55 грн. Матеріали справи містять накладні №№ 3364354, 3364355, 3364356, 3364357 від 15.09.2016 року про направлення вказаних вимог відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (том № 1, а.с. 51-52).

Отже, метою банку було саме дострокове виконання поручителями зобов`язань, як солідарного боржника, що відображено в вимогах. Будь які наступні дії банку, чи поручителя з боржником не змінюють умови банку про необхідність дострокової сплати боргу боржником і поручителем.

Пунктом 6.4 договору поруки передбачено, що цей договір набуває чинності з моменту його укладення в письмовій формі і припиняється у випадку належного виконання Позичальником або Боржником усіх зобов`язань, передбачених в статті 2 цього договору, а також з інших підстав, передбачених законодавством України.

Із висновків, викладених у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року, справа № 2-1169/11, провадження № 14-265 цс 18 вбачається, що відповідно до частини першої статті 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).

Отже, умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому у цьому випадку має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 24 вересня 2014 року у справі № 6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц).

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

Згідно з висновками, викладеними у Постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року, справа № 756/11142/15-ц, провадження № 61-6754св18, сторони визначили наведені правила у договорі, встановили для обох сторін обов`язкові правила поведінки, яких вони повинні неухильно дотримуватися. Сторони врегулювали свої відносини за правилами частини третьої статті 6 ЦК України на власний розсуд. При цьому зміст вимоги банка, направленої до позичальника та поручителя, не свідчить та не може містити умов про зміну інших умов кредитного договору, окрім запровадження зміни строку його виконання, саме в цьому й полягає правовий сенс такої вимоги кредитора, направленої боржникам.

Враховуючи те, що рішення про дострокове повернення кредитних коштів ухвалене саме банком, тому (незалежно від того, чи отримали позичальник та поручитель такі повідомлення) згадані зміни настали та є обов`язковими для позивача. Це зумовило виникнення у банку обов`язку пред`явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від дати, визначеної в договорі задля забезпечення права вимоги до поручителя.

Пред`явивши вимогу про погашення простроченої заборгованості кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання й протягом шести місяців, починаючи від цієї дати, був зобов`язаний пред`явити позов до поручителя.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16.

У договорі поруки не встановлено строку її дії відповідно до статті 252 ЦК України, частина 1 якої передбачає, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а тому підлягають застосуванню норми частини 4 статті 559 ЦК України.

Частиною 4 статті 559 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) вбачається, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моменто пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову. При цьому в разі пред`явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Вказане співпадає з правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 760/7539/16-ц, провадження № 61-19299св18.

Враховуючи, що повідомлення-вимоги поручителям були направлені позивачем 15.09.2016 року, заборгованість мала бути сплачена в 10-денний календарний строк, то з позовними вимогами до поручителів позивач мав звернутися до суду не пізніш 26.03.2017 року, а звернувся тільки 22 травня 2017 року (том № 1, а.с. 1).

Доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства «Сбербанк» про те, що з 04 лютого 2019 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування»; у відповідності до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень вказаного вище Закону, цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, тобто законодавець збільшив строки позовної давності до відносин, що регулюють відносини поруки та внормував відносини по зобов`язанням, які виконуються частинами, є безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» частину 4 статті 559 ЦК України викладено в такій редакції: порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Згідно з пунктом 2 розділу II Прикінцевих та перехідних положень вказаного вище Закону, цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку», що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону.

Вказаний вище Закон набув чинності 04 лютого 2019 року. Провадження у вказаній вище справі біло відкрито 24 травня 2017 року (том № 1, а.с. 58).

Як вбачається із частини 3 статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 4 вказаної вище статті, Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Апеляційний суд вважає, що враховуючи, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» звужує права відповідачів як поручителів, то вказаний Закон не може бути застосований до даних правовідносин.

Щодо зауважень відносно мотивувальної частини рішення суду першої інстанції, викладених у відзиві на апеляційну скаргу представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Гуревич Р.Г., то вказані зауваження не впливають на правильність винесеного рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 червня 2019 року і задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства «Сбербанк» немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сбербанк» залишити без задоволення, рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 червня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 07 листопада 2019 року

Суддя: О.Д.Канурна