Дата документу 27.02.2019 Справа № 331/8965/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/8965/15-ц
Провадження №22-ц/807/908/19
Головуючий в 1-й інстанції - Мінасов В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Полякова О.З., Дашковської А.В.,
секретарВащенко З.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 про відвід колегії суддів Кухаря С.В., Полякова О.З., Дашковської А.В. у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2016 року, ухвалене в м. Запоріжжі у справі за позовом ОСОБА_5 до Національного заповідника «Хортиця», третя особа ОСОБА_7, генеральний директор Національного заповідника «Хортиця» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, компенсації вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив: визнати його звільнення за наказом № 372-к від 12.11.2016р. на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП незаконним, поновити його на роботі у НЗ «Хортиця» на посаді з оплатою праці за посадовим окладом головного інженера; стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу та 50000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.В обґрунтування позову позивач зазначав, що на підставі рішення суду його було поновлено на посаді головного інженера інженерно-господарського відділу НЗ «Хортиця». 15.09.2015 року його було попереджено про скорочення його посади та з 16.11.2015 року звільнено з посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. При його звільненні було допущено чисельні порушення норм трудового законодавства: реорганізація мала штучний характер з метою його звільнення, не була отримана згода профспілкової організації у відповідності до ст. 252 КЗпП, не було дотримано вимог ст. 49-2 КЗпП щодо пропонування йому всіх вакантних посад та ст. 49-4 КЗпП щодо повідомлення центру зайнятості про вивільнення працівників на підставах п. 1 ст. 40 КЗпП.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_5 до Національного заповідника «Хортиця», третя особа ОСОБА_7, генеральний директор Національного заповідника «Хортиця» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, компенсації вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

За приписами частини першої статті 40 ЦПК України питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

У судовому засіданні в апеляційному суді 27 лютого 2019 року представник ОСОБА_5 за довіреністю ОСОБА_6 заявив відвід суддів Кухаря С.В., Полякова О.З., Дашковської А.В. з підстав, того, що на суддів апеляційного суду здійснюється тиск у цій справі, так, за словами ОСОБА_6, Генеральний прокурор України у засобах масової інформації заявив, що саме судді Апеляційного суду Запорізької області (зараз Запорізького апеляційного суду) зайняли невірну сторону вирішення справи, що таке рішення на користь ОСОБА_5 викликає у нього подив і обурення, що він бере цю справу під свій контроль.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу (ч. 2 ст. 36 ЦПК України).

За приписами ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Стаття 37 ЦПК України визначає випадки недопустимості повторної участі судді в розгляді справи.

З підстав, зазначених у статтях 36, 37 ЦПК України судді може бути заявлено відвід учасниками справи (ч. 2 ст. 39 ЦПК України).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 24 травня 1989 року у "Справі Гаусшильдта", найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, заява № 11/1987/134/188, § 48).

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб'єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об'єктивного критерію, тобто з'ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення від 24 травня 1989 року у "Справі Гаусшильдта" (Hauschildt Case), заява № 11/1987/134/188, § 46).

Щодо суб'єктивного критерію, то немає підстав стверджувати, що судді Запорізького апеляційного суду Кухар С.В., Дашковська А.В., Поляков О.З. виявляють особисту упередженість. Презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з'являться докази на користь протилежного.

Згідно з об'єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об'єктивно виправдані.

Будь-які висловлювання сторін у справі, пересічних громадян та публічних осіб, в тому числі і на які посилався представник позивача, щодо незгоди з судовим рішенням жодним чином не впливають і не можуть впливати на безсторонність судді. А тому зазначені побоювання позивача не є об'єктивно виправданими.

Отже, заявлений позивачем через представника відвід суддів є необґрунтованим.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

На підставі зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про необхідність передачі питання про відвід суддів Кухаря С.В., Дашковської А.В., Полякова О.З. на розгляд іншому судді, що не входить до складу даної колегії суддів, та зупинення на цей час провадження у справі в порядку, встановленому ст. 40 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 33, 36, 37, 39, 40 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

В порядку ч. 3 ст. 40 ЦПК України зупинити провадження у справі.

Вирішення питання про відвід передати в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України іншому судді.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повна ухвала складена 28 лютого 2019 року.

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

Судді: О. З. Поляков

А. В. Дашковська