Справа № 145/664/17
Провадження № 22-ц/801/6/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Мазурчак А. Г.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 рокуСправа № 145/664/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого - Оніщука В.В. (суддя-доповідач),

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

з участю секретаря судового засідання - Богацької О.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тиврівська державна нотаріальна контора,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі засідань № 2 цивільну справу № 145/664/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 29 вересня 2017 року, ухвалене у складі судді Мазурчака А.Г. в залі суду,

встановив:

В травні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за законом.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_5, після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно. Спадкоємцями першої черги за законом, крім неї були також дружина померлого - ОСОБА_6 та його син - ОСОБА_4. Позивач та її брат, відповідач у справі, прийняли спадщину, подавши відповідні заяви до нотаріальної контори. ОСОБА_6 відмовилася від прийняття спадщини на її користь.

Спадкодавець був особою похилого віку, часто хворів, перебував у безпорадному стані та потребував постійного стороннього догляду. Дружина померлого також була похилого віку і сама потребувала сторонньої допомоги, а тому не могла забезпечити йому належний догляд.

Доглядом за батьком, забезпечення його ліками та продуктами харчування займалася виключно вона, також своєю працею та коштами утримувала будинок та прибудинкову територію в належному стані. У зимовий період забирала батьків проживати до себе в м. Вінницю.

Відповідачу, який з 1982 року постійно проживає у Російській Федерації, є її громадянином, та з того часу до України майже не приїздив, було відомо про тяжкий стан батька, перебування його на лікуванні в медичних закладах, оскільки вона його про це повідомляла, просила у нього допомоги, але він не здійснював за ним догляд, не відвідував його та не надавав матеріальної допомоги.

Після смерті батька усі витрати по організації поховання понесла вона.

На даний час відповідач не приймає участі в утриманні спадкового майна, свідоцтва про право на спадщину не отримував, право власності на спадкове майно в установленому законом порядку не зареєстрував.

На підставі викладеного, з посиланням на ч. 5 ст. 1224 ЦК України, просила суд усунути відповідача від права на спадкування обов'язкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочним рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 29 вересня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування обов'язкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено факту ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцеві, перебування останнього у безпорадному стані та потребу спадкодавця у допомозі саме від відповідача, у зв'язку з чим дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, адже лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від права на спадкування.

Також, у рішенні суду зазначено, що батьки позивача не мали інвалідності, отримували пенсію, користувалися автомобілем. У 2006 році ОСОБА_5 зробив розпорядження на випадок своєї смерті та заповів усе майно, яке належатиме йому на день смерті своїм дітям - сторонам по справі, однак з вини особи, яка посвідчувала заповіт, у ньому не зазначено частки, у яких воно заповідається.

Судом враховано, що відповідач проживає в Російській Федерації, є її громадянином, був військовослужбовцем, що значно ускладнювало регулярне відвідування ним своїх батьків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне з?ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції належним чином не дослідив обставини справи, не дав належної правової оцінки наданим доказам, а тому дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 23 листопада 2017 року постановлено звернутися до іноземного суду або іншого компетентного органу Російської Федерації із судовим дорученням про надання правової допомоги щодо вручення повідомлення про дату судового розгляду, копії апеляційної скарги та допиту ОСОБА_4

На виконання судового доручення, від Серпухівського міського федерального суду Московської області надійшли документи, а саме протокол судового засідання від 15 лютого 2018 року, підтвердження про вручення копії апеляційної скарги, повідомлення про дату судового розгляду та заперечення на апеляційну скаргу, в якому відповідач надав пояснення, що його батько мав задовільний стан здоров'я, не мав інвалідності, самостійно пересувався, керував автомобілем та не потребував постійного стороннього догляду. У телефонних розмовах та при зустрічах батько не повідомляв його про потребу у допомозі, батьки отримували пенсію у розмірі, достатньому для забезпечення себе продуктами харчування, ліками, речами, мали грошові заощадження.

На підставі викладеного, посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги, просив залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Проти розгляду справи у його відсутність не заперечував.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Вінницької області та утворено Вінницький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку область, з місцезнаходженням у місті Вінниці.

Відповідно до положень статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів, що відбулися 09 листопада 2018 року, днем початку роботи Вінницького апеляційного суду визначено 12 листопада 2018 року. Відповідне повідомлення голови новоутвореного суду опубліковано у газеті «Голос України» № 213 (6968) від 10 листопада 2018 року.

Згідно з пунктом 3 частини 1, частини 5 статті 31 ЦПК України у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

Справа № 145/664/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тиврівської державної нотаріальної контори, про усунення від права на спадкування за законом за підсудністю була передана до Вінницького апеляційного суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 12 листопада 2018 року для розгляду даної справи визначено колегію суддів у складі головуючого судді - Марчук В.С., суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В..

Відповідно до розпорядження керівника апарату Вінницького апеляційного суду від 12 лютого 2019 року у зазначеній справі призначено повторний автоматизований розподіл в частині заміни головуючого у справі - судді Марчук В.С., оскільки вона хворіє, а причини тимчасової непрацездатності дають підстави прогнозувати її довготривалість, що може мати наслідком порушення строків розгляду справи, визначених ст. 371 ЦПК України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 лютого 2019 року визначено склад колегії суддів для розгляду зазначеної справи: головуючий суддя - Оніщук В.В., судді: Матківська М.В., Сопрун В.В..

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 35).

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно.

Спадкоємцями за законом першої черги щодо майна померлого ОСОБА_5 є його син - ОСОБА_4 на 1/3 частку, дочка - ОСОБА_3 на 2/3 частки, у тому числі з урахуванням 1/3 частки майна, від якого відмовилася дружина померлого - ОСОБА_6, які прийняли спадщину.

Відповідно до довідки КЗ «Тиврівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» від 21 квітня 2017 року № 341, ОСОБА_3 здійснювала догляд за хворим батьком - ОСОБА_5 з 2005 року до 2010 року, який перебував на диспансерному обліку в Строїнецькій АЗПСМ з приводу ішемічної хвороби серця, гіпертонічної хвороби з 1995 року та після перенесеного ГМКП в 2005 році. Хворий потребував стороннього нагляду (а.с. 38).

Згідно з довідкою виконавчого комітету Строїнецької сільської ради Тиврівського району Вінницької області від 21 квітня 2017 року № 215 ОСОБА_3 здійснювала одноосібно догляд понад п?яти років за своїм батьком ОСОБА_5 (а.с. 37).

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Частиною першою статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з частиною п'ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту указаної норми права та з урахуванням роз'яснень, наданих судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п'ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п'ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ознаками судових доказів є їх належність, допустимість, достовірність і достатність.

Належними є докази, які місять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (допустимість доказів).

Достовірність доказів - це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять у предмет доказування, а достатність - це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем не надано належних, допустимих та безспірних доказів ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреби спадкодавця в допомозі саме відповідача. Крім того, належними доказами не підтверджено, що спадкодавець мав потребу у постійному, довічному сторонньому догляді, у тому числі з боку відповідача.

А тому, оскільки одночасне настання наведених вище обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності не підтверджено відповідними доказами, тому суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач як спадкоємець першої черги за законом не може бути усунутий від спадкування за законом після смерті свого батька.

При вирішенні цієї справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, власного тлумачення характеру спірних правовідносин та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а

заочне рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 29 вересня 2017 року без змін.

Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції віднести за рахунок позивача.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ М.В. Матківська

/підпис/ В.В. Сопрун

Згідно із оригіналом:

Головуючий: В.В. Оніщук