КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2019 року

справа 755/12032/17

провадження № 22-ц/824/1452/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі: Юрчуку С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

третя особа - Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 вересня 2018 року у складі судді Астахової О.О. в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення порядку користування квартирою,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення порядку користування квартирою, уточнивши позовні вимоги просив визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши йому в користування житлову кімнату №5, площею 10,3 м.кв. з балконом, площею 1,4 м.кв., відповідачу виділити в користування житлову кімнату №6, площею 17,2 м.кв. та житлову кімнату №7, площею 15,7 м.кв., коридор, кухню, ванну, вбиральню залишити в загальному користуванні, судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 вересня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення порядку користування квартирою задоволено частково.

Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 та виділено у користування ОСОБА_2 кімнату, площею 10,3 кв.м., а у користування ОСОБА_3 виділено кімнату, площею 17,2 кв.м. та кімнату, площею 15,7 кв.м. Коридор, площею 4,9 кв.м., ванну кімнату, площею 2,0 кв.м., вбиральню, площею 1,2 кв.м., кухню, площею 7,8 кв.м., балкон, площею 1,4 кв.м., залишено у спільному користуванні.

У іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640,00 грн.

В поданій апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він разом зі своєю сім'єю, дружиною, неповнолітньою донькою та сином проживають у спірній квартирі, що належить йому та позивачу на праві спільної часткової власності. Позивач у квартирі не проживає, витрат на її утримання не несе. Зазначає, що між ним та членами його родини вже визначено порядок користування квартирою, тому запропонований позивачем порядок порушує права всіх осіб, які там проживають. Крім того, визначений позивачем порядок враховує лише його інтереси, судова будівельно-технічна експертиза по даній справі не проводилася. Позивачу на праві приватної власності належить інше нерухоме майно. Більше того, встановити порядок користування спірною квартирою неможливо, оскільки не всі її кімнати є ізольованими.

Посилається на те, що спір між сторонами щодо користування майном відсутній, позивачем до суду не надано доказів того, що він звертався до позивача із пропозицією встановлення певного порядку користування квартирою.

Позивач не має наміру проживати у спірній квартирі, а ставить за мету вирішення питання відчуження своєї частки за ціною вище ринкової вартості.

Також зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно визначено порядок розподілу судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що після набуття права власності на 5/18 частину спірної квартири він неодноразово звертався до відповідача з проханням встановити порядок користування квартирою, на що йому було відмовлено. Позивачем та членами його сім'ї порушено право позивача на користування належним йому майном. Зазначає, що визначений порядок користування не порушує права співвласників квартири та її мешканців. Також вказує, що ним заявлено позов немайнового характеру, а тому судом правильно вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судовому засіданні позивач та його представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання третя особа не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішення суду не оскаржено в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а тому рішення суду в цій частині апеляційний суд не переглядає у відповідності до ст. 367 ЦПК України.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виник спір щодо користування квартирою, а визначений позивачем порядок користування кімнатами найбільш враховує баланс інтересів кожного із співвласників та відповідає розміру їх часток.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1, належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 5/18 частка та ОСОБА_3 13/18 частка (а.с.5-7).

За даними технічного паспорту, квартира АДРЕСА_1, складається з трьох кімнат, жилою площею 43,2 кв.м., у тому числі 1-а кімната, площею 10,3 кв.м., друга кімната - 17,2 кв.м., третя - 15,7 кв.м., кухня, площею 7,8 кв.м., ванна кімната, площею 2,0 кв.м., вбиральня - 1,2 кв.м., коридор - 4,9 кв.м. Квартира обладнана балконом, площею 1,4 кв.м. (а.с. 9-11).

Відповідач пояснив, що у квартирі АДРЕСА_1, проживають він, його дружина - ОСОБА_4, неповнолітня донька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син - ОСОБА_6 Позивач у спірній квартирі не проживає. Між відповідачем та членами його родини встановлено відповідний порядок користування квартирою за яким: у прохідній кімнаті площею 17,2 кв.м. проживає ОСОБА_3 разом із дружиною ОСОБА_4, кімнатою площею 10,3 кв.м. займає син - ОСОБА_6, а кімнату, площею 15,7 кв. м - дочка ОСОБА_5

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

У цьому випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення в користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов'язковим.

В даній справі спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, у користування сторонам спору необхідно надати приміщення, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно.

При цьому, допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, що встановити порядок користування спірною квартирою неможливо, оскільки не всі її кімнати є ізольованими, не відповідають обставинам справи оскільки позивач вимог про виділення частки квартири в натурі.

Сторони не можуть дійти згоди щодо порядку користування квартирою, оскільки відповідач займає всю квартиру, у зв'язку з чим чинить перешкоди у користуванні позивачем належною йому частиною квартири.

Відповідачем до суду не надано доказів на підтвердження того, що між ним та позивачем досягнуто згоди щодо порядку користування спірною квартирою, він зазначає, що всією квартирою користується його сім'я, а тому неможливо виділити для користування позивачу окрему кімнату. Дана обставина, зазначена відповідачем, порушує право власності позивача на належну йому частину квартири, а тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що між сторонами відсутній спір.

Твердження апеляційної скарги, що судом першої інстанції не взято до уваги обставину, що порядок користування спірною квартирою одноосібно визначений позивачем, не враховуючи права всіх співмешканців квартири, чим порушено принцип пропорційності користування сторонами своїми частками у праві спільної часткової власності на квартиру, колегія суддів не приймає до уваги.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

За умовами ст.361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Тобто, позивач як власник частини квартири має право на користування нею, виходячи із його частки в праві спільної часткової власності на квартиру, виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Доводи апеляційної скарги, що позивач не сплачує за надані житлово - комунальні послуги відповідно до частки у праві спільної власності на квартиру, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані обставини не мають правового значення при вирішенні питання щодо визначення порядку користування квартирою між сторонами.

Більше того, матеріали справи не містять відомостей, що відповідач звертався до позивача із вимогою про сплату житлово-комунальних послуг чи їх компенсації.

Також колегія суддів відхиляє доводи відповідача, що судом виділено у загальне користування балкон, вихід на який є лише з кімнати наданої для користування позивачу, оскільки з технічного паспорту вбачається, що квартира обладнана одним балконом, вихід на який є з кімнати, виділеної у користування позивачу, та з кухні, яка залишена у спільному користуванні.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції правильно визначено порядок користування спірною квартирою, яким враховано інтереси кожного зі співвласників, порядок користування кімнатами, адекватні розміру належним їм часток квартири, права на користування квартирою даним порядком членів сім'ї не порушені.

Крім того, відповідачем не надано до суду варіанту визначення порядку користування спірною квартирою, який на його думку не порушує інтереси членів його сім'ї, а тому колегія суддів ці доводи не приймає до уваги.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 25 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді