КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1776/2019
справа №362/204/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Дроздової Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Корнієнка С.В. 18 червня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Садівницького товариства "Граніт", третя особа: ОСОБА_3 про надання дозволу на виконання робіт,

встановив:

В січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, про надання дозволу на проведення будівельних робіт щодо зміни рівня дороги для забезпечення в'їзду автотранспорту на земельну ділянку, загальною площею 0,0988 га, яка розташована на території Порадівської сільської ради СТ "Граніт", цільове призначення - для ведення садівництва та належить на праві власності ОСОБА_2, відповідно до вимог нормативно-правових документів, а саме зробити сполучення площини наявної дороги та площини земельної ділянки суцільним похилим пандусом з кутом повздовжнього нахилу не більше 80%, не менше 3,5 м завширшки із сполученням у випуклій частині радіусом не менше 600 м, а в угнутій частині радіусом не менше 200 м від точки "Г" до точки "А" плану зовнішніх меж земельної ділянки державного акту на право приватної власності на землю від 12 липня 2000 року за №452.

Вимоги обґрунтовує тим, що є власником зазначеної земельної ділянки, його сусідкою є ОСОБА_3 Остання під час виконання будівельних робіт без будь-яких дозволів та погодження викидала будівельне сміття (куски бетону, глину, цеглу) на дорогу загального користування, чим її вирівняла, потім засипала щебенем. Унаслідок таких дій земельна ділянка, власником якої є ОСОБА_2, опинилася на 70 см нижче рівня дороги, що унеможливило заїзд на неї автотранспорту.

На загальних зборах СТ "Граніт" прийнято рішення повернути ділянку дороги в попередній стан, зрізати верхній шар на 20-30 см та зробити уклін, який би влаштував його та ОСОБА_3, проте остання відмовляється від вчинення таких дій.

Згідно із проведеною у справі будівельно-технічною експертизою експертом запропонований варіант улаштування суцільного похилого пандусу від дороги до земельної ділянки.

Позивач вказує, що на цьому етапі він звернувся до СТ "Граніт" для надання дозволу на виконання будівельних робіт, але йому було відмовлено, у зв"язку із чим він уточнив позовні вимоги та просить суд надати таке погодження.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В апеляційній скарзі посилається на обставини, з якими звернувся до суду; вказує, що суд не взяв до уваги обставину незаконної зміни рівня дороги; судом не проведено експертизи вартості відновлювального ремонту дороги між ділянками; зазначає про неповноту встановлення обставин справи та дослідження їх доказами.

В судовому засіданні позивач доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник відповідача СТ "Граніт" в судове засідання не з"явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з"явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Відповідно до ст.372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з"явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведені обставини порушення його прав саме садівницьким товариством.

Суд також вказав, що вимога про надання дозволу на здійснення виконання земельних робіт не входить до компетенції суду та обрання такого способу захисту, замість зобов'язання відповідної особи (в тому числі, юридичної) вчинити певні дії, є свідченням невірно обраного способу захисту прав та інтересів.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0988 га, що розташована на території СТ "Граніт" в межах Порадівської сільської ради Васильківського району Київської області, що підтверджується даними державного акту про право власності на землю серії НОМЕР_1 від 12 липня 2000 року.

Відповідно до змісту Виписки з протоколу Загальних зборів СТ "Граніт" від 05 липня 2014 року установлено, що ОСОБА_2 оскаржив дії ОСОБА_3 у зв"язку із тим, що остання під час будівництва садового будинку будівельне сміття скидала на дорогу загального користування, чим змінила її рельєф, піднявши рівень над земельною ділянкою, що належить ОСОБА_2, та створивши перешкоди для заїзду автотранспорту. На зборах вирішено надати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дозвіл за власний рахунок повернути рельєф дороги у попередній стан, який би задовольняв обидві сторони.

З приєднаних до справи фотододатків, висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №4/17 від 07 липня 2017 року, технічних креслень до нього убачається, що земельна ділянка, яка належить позивачу, знаходиться однією стороною уздовж дороги загального користування, при цьому рівень дороги знаходиться вище рівня цієї частини земельної ділянки таким чином, що унеможливлюється заїзд на її територію транспортом.

Згідно із цим висновком технічна можливість, відповідно до норм діючих нормативно-правових актів для в'їзду автотранспорту на земельну ділянку, належну позивачеві відсутня. Для цього доцільно, в частині паркану, в якій наявні ворота, зробити сполучення площини наявної дороги та земельної ділянки суцільним похилим пандусом з кутом повз дорожнього нахилу не більше 80%, не менше 3,5 м завширшки із сполученням у випуклій частині радіусом не менше 600 м, а в угнутій частині радіусом не менше 200 м від точки "Г" до точки "А" плану зовнішніх меж його земельної ділянки.

Статтею 124 Конституції України визначено, що до юрисдикції судів віднесено всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ч.4 ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до частин 1 та 7 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ч.4 ст.373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Разом з цим, відповідно до частин 4 та 6 ст.34 ЗК України до земель загального користування садівницького товариства належать земельні ділянки, зайняті захисними смугами, дорогами, проїздами, будівлями і спорудами загального користування. Землі загального користування садівницького товариства безоплатно передаються йому у власність за клопотанням вищого органу управління товариства до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування на підставі документації із землеустрою, за якою здійснювалося формування земельних ділянок або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Використання земельних ділянок садівницьких товариств здійснюється відповідно до закону та статутів цих товариств.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Стаття 90 ЗК України наділяє власників земельних ділянок правами, серед яких є право на самостійне господарювання на землі.

Підпункт "ж" ч.1 ст.91 ЗК України встановлює, що власники земельних ділянок зобов'язані: за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф.

Відповідно до ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

За змістом позовних вимог ОСОБА_2, позивач просить суд надати йому дозвіл на проведення будівельних робіт щодо зміни рівня дороги для забезпечення в'їзду автотранспорту на земельну ділянку, мотивуючи тим, що відповідач надати дозвіл на виконання таких робіт відмовився.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач звертався до відповідача СТ "Граніт" за вирішенням цього питання, а саме надання дозволу на виконання відповідних будівельних робіт.

Матеріалами справи підтверджено, що за наслідками розгляду заяви ОСОБА_2 на загальних зборах СТ "Граніт" від 05 липня 2014 року вирішено надати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дозвіл за власний рахунок повернути рельєф дороги у попередній стан, який би задовольняв обидві сторони.

Доказів щодо звернення до СТ "Граніт" про надання дозволу ОСОБА_2 самостійно виконати будівельні роботи щодо зміни рівня дороги для забезпечення в'їзду автотранспорту на земельну ділянку та відмову в наданні такого дозволу, позивачем не надано, що позбавляє суд можливості надати оцінку правомірності або неправомірності дій відповідача щодо розгляду такого питання.

Разом з тим, вимога до суду надати дозвіл на виконання будівельних робіт не може бути задоволена, оскільки використання земель загального користування садівницьких товариств (в тому числі і доріг) здійснюється відповідно до закону та статуту цього товариства та суд не може перебирати на себе функції, віднесені до компетенції садівницького товариства, що пов"язані із використанням доріг загального користування, які є його власністю.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом не проведено експертизи вартості відновлювального ремонту дороги між ділянками, відхиляються колегією суддів, оскільки таке клопотання учасниками справи не заявлялось, а дослідження питання вартості відновлювального ремонту не стосується предмету позову та виходить за межі заявлених позовних вимог.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В.Соколова