Ухвала

25 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 488/1480/17

провадження № 61-3352ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2018 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 15 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

В обґрунтування позову зазначив, що на протязі 2015 року відповідач отримав від нього в борг грошові кошти на загальну суму 3 761 дол. США та 11 000,00 грн. На підтвердження чого складено розписки відповідно до яких: 09 квітня 2015 року відповідач отримав 8 000,00 грн зі строком повернення до 01 жовтня 2015 року та сплатою 9,5% за користування коштами; 03 червня 2015 року - 3 000,00 грн на строк до 30 серпня 2015 року та сплатою 10% відсотків; 01 червня 2015 року - 3 300 дол. США у строк до 30 вересня 2015 року та сплатою 10 % за користування коштами; 29 серпня 2015 року - 461 дол. США до 01 жовтня 2015 року. Вказував, що оскільки відповідачем зобов'язання у строк визначений в розпискам не виконано, тому він змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Посилаючись на вищевикладені обставини та неодноразово уточнюючи позовні вимоги, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 171 586,00 грн, з яких: 155 352 грн - сума погашення боргу за розписками, 1 034,00 грн - сума судового збору, 3200,00 грн - сума сплаченого авансового внеску за виконавчі дії ДВС, 7000,00 грн - витрати на надання правової допомоги та 5000,00 грн - компенсація за моральну шкоду.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у сумі 116 984,98 грн. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо відшкодування моральної шкоди відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн та судовий збір у розмірі 1 034,00 грн.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 15 січня 2019 року рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2018 року змінено, шляхом збільшення розміру стягнення заборгованості за договором позики з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 116 984,98 грн до 120 030,31 грн, та судового збору з 1 034,00 грн до 1 200,30 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

12 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22 жовтня 2018 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 15 січня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є стягнення 171 586,00 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192 100,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює ціну позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ураховуючи, що оскаржувані судові рішення прийняті у малозначній справі, а випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2018 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 15 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак