ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 листопада 2019 року м. Харків

Справа № 643/18279/18

Провадження № 22-ц/818/ 2428/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,

за апеляційною скаргою адвоката Цимбалюка Сергія Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 07 березня 2019 року, ухвалене суддею Єрмак Н.В.,-

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 22 000 доларів США, з яких 11 000 доларів США - основна сума боргу та 11 000 доларів США - відсотки за час користування коштами за період з 01.11.2014 року по 01.12.2018 року включно.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_2 01.11.2014 року зобов`язався повернути ОСОБА_3 борг в сумі 11 000 доларів США в строк до 31.12.2015 року, про що складена розписка. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 є позивач, який прийняв спадщину. У зв`язку із тим, що відповідачем добровільно не сплачується борг, він звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 07 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав оригінал розписки від 01.11.2014 року, а надана ним копія розписки не може бути прийнята судом, як належний доказ у справі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Цимбалюк С. В., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі представником позивача наведено доводи, які були викладені в позовній заяві. Звертає увагу, що суд першої інстанції не з`ясував думки сторін щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, чим допустив обмеження прав позивача та не вчинив дій щодо їх захисту і відновлення. Відмовляючи у задоволенні позову через відсутність оригіналу розписки судом першої інстанції не враховано, що звертаючись до суду з відповідним позовом ОСОБА_1 повідомив, що оригінали зазначених у додатках документів містяться у позивача, а отже могли б бути надані суду у будь-який момент.

Адвокатом Неминущим П.С., який діє в інтересах ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції надано відзив, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що ОСОБА_2 є людиною похилого віку, має поганий стан здоров`я, поганий зір. ОСОБА_3 відповідач ніколи не знав, розписок йому не писав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Судом встановлено, що стаття 274 ЦПК України встановлює порядок розгляду справ в спрощеному позовному провадженні.

Так, відповідно до норм статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За положеннями пункту другого частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо спадкування.

Визначення спадкування міститься у статті 1216 ЦК України, відповідно до якої спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Спадкування є видом універсального правонаступництва, яке характеризується тим, що цивільні права та обов`язки переходять від спадкодавця до спадкоємців як єдине ціле в повному обсязі, одноразовим актом, в один і той самий момент смерті спадкодавця (частини перша та друга статті 1220 ЦК України).

Отже, правовідносини щодо спадщини виникають у момент смерті спадкодавця і припиняються лише після отримання спадкоємцями усіх правових документів на спадщину. Будь якій спір, що виникає з приводу спадкового майна, прав на спадкування, процедур спадкування тощо, є спором щодо спадкування.

Враховуючи наведене, справа про стягнення боргу з боржника спадкодавця є справою щодо спадщини та підлягає розгляду у порядку загального провадження.

Разом тим, ухвалою судді Московського районного суду від 20.12.2018 року визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 16).

Отже, оскаржуване рішення також ухвалено в порядку спрощеного провадження за наявними у справі матеріалами (а.с. 25), що є порушенням положень статті 274 ЦПК України і підставою для скасування судового рішення.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 01.11.2014 року відповідач ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 11 000 доларів США, які зобов`язався повернути у повному обсязі до 31.12.2015 року з обов`язковою умовою сплати на користь ОСОБА_3 щомісячних процентів (два відсотка) (а.с. 5).

Згідно з свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 від 05.07.2016 року ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.07.2016 року, виданого приватним нотаріусом ХМНО Голик С.В., реєстровий № 896 - спадкоємцем Ѕ частки трикімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1 , житловою площею всієї квартири 44, 7 кв. м. , загальною площею всієї квартири 61,3 кв.м. є племінник ОСОБА_3 - ОСОБА_1 (а.с. 10-11).

Згідно з витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Також відповідно до статті 1230 ЦК України до спадкоємця переходить право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобов`язаннях.

Отже, право вимоги боргу за складеною розпискою від 01 листопада 2014 року належить ОСОБА_1

Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно із нормами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно правил частин першої, третьої, п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно з ч. 3 ст.12, ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок довести, що боргову розписку він не підписував та грошові кошти насправді не отримував від позикодавця.

Судом установлено, що розписка від 01 листопада 2014 року, містить необхідні умови договору позики, зокрема, дату її складання, отримання грошових коштів у конкретно визначеній сумі та зобов`язання щодо їх повернення, строк повернення.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 1 серпня 2019 року задоволено клопотання представника Неминущого П. С. , який діє в інтересах ОСОБА_2 про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Згідно з висновком експерта Харківського НДІ судових експертиз і. засл. проф. М.М. Бокаріуса за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 12635 :

Рукописний текст розписки від 01.11.2014 року від імені ОСОБА_2 , що починається та закінчується словами «Я, ОСОБА_2 , …» «… (два процента 2%). 01.11.2014, - виконано не ОСОБА_2 , а іншою особою. Питання про виконання ОСОБА_2 підпису від імені ОСОБА_2 в розписці від 01.11.2014 від імені ОСОБА_2 , розташований праворуч від рукописного запису «01.11.2014», - не вирішувалося, оскільки вільні зразки підпису ОСОБА_2 до інституту не надані, вільні зразки почерку надані в однохарактерних документах.

На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 боргу у розмірі 11 000 доларів США і процентів за користування грошовими коштами, оскільки судом встановлено, що, сторони узгодили, що 11 000,00 доларів США надаються у позику з виплатою щомісячних комісійних 2 %, тобто сторони домовились про платне користування позикою.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться вглаві 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики ( ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

За таких обставин, нарахування 2 % після закінчення строку (після 31 грудня 2015 року), установленого сторонами для повернення коштів, в силу закону не відбувається.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_2 процентів за користування позикою з 1 січня 2016 року по час звернення з позовною заявою - задоволенню не підлягають.

Сума процентів, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за період з 1 листопада 2014 року по 31 грудня 2015 року за 14 міс по 220 доларів США становить 3080 доларів США.

В ході розгляду справи відповідачем та його представником не надано належних та допустимих доказів того, що він не підписував розписку та не отримував грошових коштів, наявний у справі висновок судово-почеркознавчої експертизи від 17 вересня 2019 року не спростовує того факту, що саме відповідач підписав розписку та отримав грошові кошти.

Причиною неможливості надання експертного висновку щодо підпису відповідача стало саме відсутність вільних зразків його підпису, які надати міг лише він і це відповідало його наміру спростувати свій підпис у розписці.

Позивач на відміну від відповідача такої можливості немає. Доводи відповідача, що у розписці не його підпис відповідач суду не довів, що в силу ч.3 ст.12 ЦПК України є саме його обов"язком.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Цимбалюка Сергія Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 07 березня 2019 року - скасувати та ухвалити нове. Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики - 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США; суму процентів за договором позики за користування грошовими коштами - 3 080 (три тисячі вісімдесят) доларів США.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 11 листопада 2019 року