Справа № 127/7945/18
Провадження № 22-ц/801/2064/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 рокуСправа № 127/7945/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача: Рибчинського В.П.,

суддів: Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,

за участю секретаря судового засідання Топольської В.О., представника ОСОБА_1 - адвоката Зайцева В.Ю., представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвоката Арустамян А.Е., представника ОСОБА_4 - адвоката Воронцової О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 липня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ОСОБА_6 , ОСОБА_3 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачі та ОСОБА_7 були двоюрідними сестрами. В 2012 році ОСОБА_7 одружилася з ОСОБА_1 . Дітей від шлюбу вони не мали. Проживали вони в квартирі ОСОБА_1 , а квартири, які належали ОСОБА_7 ще до шлюбу, здавали в найм і за ці гроші жили. Наприкінці весни, на початку літа 2016 року ОСОБА_7 захворіла, почувала себе дуже погано, почала проходити обстеження і в неї було діагностовано саркому м`яких тканин підпахвинної ділянки зліва. Всі аналізи, обстеження, лікування ОСОБА_7 оплачували позивачі та їх батьки, оскільки між ними були дуже близькі родинні стосунки. 11.06.2016 року ОСОБА_7 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Грабовенською Т.А., реєстр. № 135, згідно якому все своє майно, де б воно не було і з чого воно не складалося, заповіла в рівних частках своїм сестрам - позивачам у справі. Про даний заповіт знала тільки сама ОСОБА_7 та її подруга ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла. Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,0410 га, кадастровий № :04:001:0026 та житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами під АДРЕСА_2 . Звернувшись до нотаріуса для прийняття спадщини, позивачі дізнались, що 19.12.2016р. приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, ОСОБА_15. було посвідчено інший заповіт, згідно якому ОСОБА_7 заповіла квартиру АДРЕСА_1 чоловіку, ОСОБА_1 , а домоволодіння в АДРЕСА_2 - своїй тітці ОСОБА_4 . Крім того, 10.01.2017р. приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_15. було посвідчено заяву про скасування заповіту від 11.06.2016р., реєстр. № 12. Спадкова справа за заявою ОСОБА_1 була заведена 28.02.2017р. приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, ОСОБА_15. Позивачі вважають, що заповіт від 19.12.2016р. та заява від 10.01.2017р. про скасування заповіту від 11.06.2016р є недійсними, оскільки складені під впливом психологічного тиску з боку ОСОБА_1 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 липня 2019 року позов задоволено.

Визнано недійсним заповіт ОСОБА_7 від 19.12.2016 р., посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_15. та зареєстрований в реєстрі за № 2432.

Визнано недійсною заяву ОСОБА_7 від 10.01.2017 р. про скасування заповіту від 11.06.2016 р.

Стягнуто пропорційно судові витрати з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 , ОСОБА_3 в сумі 1762 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

На апеляційну скаргу відзивів не надходило.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, що не заперечувалося сторонами.

11.06.2016 року ОСОБА_7 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Грабовенською Т.А., реєстр. № 135, згідно якому все своє майно, де б воно не було і з чого воно не складалося, заповіла в рівних частках позивачам у справі.

19.12.2016 року ОСОБА_7 склала другий заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_15., реєстр. № 2432, згідно якому квартира АДРЕСА_1 вона заповідає ОСОБА_1 , а земельну ділянку площею 0,0410 га (кадастровий № :04:001:0026) та житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами під АДРЕСА_2 ОСОБА_4

10.01.2017р. ОСОБА_7 склала заяву на ім`я приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_15. згідно якій відмовилась від посвідченого нею заповіту та просила скасувати заповіт, складений нею 11.06.2016р. Справжність підпису у даній заяві посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_15., реєстр. № 12.

Наприкінці весни, на початку літа 2016 року ОСОБА_7 захворіла, на саркому м`яких тканин підпахвинної ділянки зліва. Дана обставина визнається сторонами, а тому згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 06.02.2017 року , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 02.02.2017 року (а.с.8).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що підтверджений показаннями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , психічний тиск на ОСОБА_7 з метою складення нею заповіту на користь ОСОБА_1 та скасування нею заповіту від 11.06.2016 року, в сукупності з показаннями свідка ОСОБА_11 про депресивний та пригнічений стан ОСОБА_7 в грудні 2016 року та січні 2017 року, свідчить про те, що оспорюванні правочини були вчинені ОСОБА_7. проти її справжньої волі.

Проте колегія суддів з таким висновком суду погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно із положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповіт по формі та порядку його посвідчення відображає дійсне волевиявлення заповідача, тому має виконуватися з урахуванням норм матеріального права, зокрема визначених главою 85 ЦК України.

Положеннями частини другої статті 1257 ЦК України визначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту).

Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених нормами ЦК України.

Відповідно до статті 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається недійсним.

Разом з тим, застосування фізичного та/або психічного тиску на спадкодавця, що впливали на волю заповідача, із наданих доказів судом не встановлено.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Статтею 1253 ЦК України передбачена можливість посвідчення заповіту при свідках, яке відбувається за бажанням заповідача. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При задоволенні позовних вимог суд першої інстанції керувався лише показами свідків, які є суперечливими. Крім того, районний суд необґрунтовано взяв до уваги одні покази свідків, при цьому безпідставно відкинув та не дав оцінку іншим показам свідків.

В ході розгляду справи позивачі посилались як на підтвердження психологічного тиску на ОСОБА_7 з боку ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_1 неодноразово приводив до ОСОБА_7 нотаріусів для посвідчення нового заповіту, але остання протистояла цьому. В оскаржуваному рішенні районний суд зазначив, що допитаний в якості свідка нотаріус ОСОБА_14 повідомив, що ОСОБА_7 не мала бажання будь-що підписувати, мала страшний хворобливий вигляд, а тому він не захотів брати на себе відповідальність. Проте, як встановлено з пояснень представника ОСОБА_4 - адвоката Воронцової О.В., нотаріуса ОСОБА_14 запрошувала саме відповідач по справі ОСОБА_4 , а не ОСОБА_1 . Разом з тим покази ОСОБА_14 не свідчать про психологічний тиск на ОСОБА_7 , остання при зустрічі з нотаріусом мала хворобливий вигляд, в неї була спухла права рука та пальці на руці, в зв`язку з чим вона не могла тримати ручку в руці та щось підписувати. Крім того у розмові з нотаріусом, яка відбувалась віч-на-віч, вона не повідомила по якій причині вона не має бажання будь-що підписувати, чи хтось тисне на неї та вимагає скласти такий заповіт, вона просто повідомила нотаріусу про свою хворобу, та те що має намір одужати. Крім того, ОСОБА_14 повідомив, що не встановлював дієздатність особи, а просто поспілкувався з нею з приводу складання заповіту.

З даних показів свідка ОСОБА_14 вбачається, що ОСОБА_7 не підписала в той момент новий заповіт, оскільки фізично не могла цього зробити через погіршення стану здоров`я.

Крім того, незрозумілим лишається той факт, чому суд першої інстанції надав перевагу показам нотаріуса ОСОБА_14 , в той час як до показів приватного нотаріуса ОСОБА_15. віднісся критично та не взяв їх до уваги.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показала, що нотаріальні дії, пов`язанні зі складання заповіту та заяви про скасування заповіту, проводились віч-на-віч з ОСОБА_7 , перед підписанням заповіту нотаріус провела опитування ОСОБА_7 стосовно її бажання скласти такий заповіт, під час чого не було виявлено невідповідності волевиявлення ОСОБА_7 її дійсній волі. Тобто нотаріус ОСОБА_15 пересвідчившись в дійсному бажанні скласти заповіт, вчинила зазначені нотаріальні дії відповідно до чинного законодавства України.

Також суд першої інстанції безпідставно не бере до уваги покази ОСОБА_1 та ОСОБА_16 , при цьому надає перевагу показам ОСОБА_4 , яка для посвідчення нового заповіту запрошувала нотаріуса ОСОБА_14 , є близькою родичкою позивачам (їх матір`ю), та може бути зацікавленою у вирішенні справи на користь позивачів.

Воля і волевиявлення особи може змінюватись з часом.

Так про те, що посвідчений 19.12.2016 року заповіт та заява про відмову від посвідченого 11.06.2016 року заповіту відповідали волі ОСОБА_7 , свідчить той факт, що в заповіті частину майна, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , вона заповіла своєму чоловікові ОСОБА_1 , а частину майна, зокрема земельну ділянку площею 0,0410 га (кадастровий № :04:001:0026) та житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами під АДРЕСА_2 своїй тітці ОСОБА_4 .

Крім того в цей день ОСОБА_7 , крім посвідчення заповіту, надала нотаріально посвідчену довіреність на ім`я тітки ОСОБА_4 на продаж її квартири, що знаходиться в АДРЕСА_5 . Квартира продавалась з метою виручити кошти, які в подальшому використати на лікування та повернути борги, які виникли в результаті проведеного лікування.

Поряд з іншим, від посвідчення заповіту і до дня смерті ОСОБА_7 пройшло більше двох місяців. За цей час вона двічі зустрічалась з нотаріусом, однак ніяких дій, спрямованих на скасування оспорюваного заповіту не вчиняла, разом з тим, 10.01.2017 року ОСОБА_7 написала заяву про відмову від посвідченого 11.06.2016 року заповіту.

Разом з тим покази свідків, які покладені в основу рішення суду першої інстанції ОСОБА_10 та ОСОБА_8 неможливо брати як джерело доказової інформації, оскільки як пояснив свідок ОСОБА_10 у його присутності ОСОБА_1 жодного тиску на ОСОБА_7 не здійснював, про тиск йому стало відомо зі слів його співмешканки ОСОБА_8 , однак покази ОСОБА_8 необхідно сприймати критично, оскільки вона їх постійно змінювала, так:

10.12.2018 року вона свідчить, що в день складання оспорюваного заповіту сварок чи погроз з боку ОСОБА_1 до ОСОБА_7 не було, також показала, що ОСОБА_7 постійно користувалась мобільним телефоном, однак 20.06.2019 року ОСОБА_8 свідчить, що в день посвідчення оспорюваного заповіту між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 була сварка, крик і він в неї забирав телефон.

10.12.2018 року показала, що була присутня в квартирі під час коли вчинялась нотаріальна дія по скасуванню заповіту і називає інших присутніх, зазначає, що не бачила і не чула як проходила як перша так і друга нотаріальна дія, бо знаходилась на кухні, однак 20.06.2019 року ОСОБА_8 зазначила, що не була присутня у квартирі під час вчинення нотаріальної дії по скасуванню заповіту.

На пряме запитання в чому причина розходжень в її свідченнях з попередніми, вона відповіла, що була заплутана, нічого не пам`ятала, більше згадала, подумала, співставила.

Самі покази ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_1 погрожував вигнати ОСОБА_7 з будинку, відмовлявся її доглядати не заслуговують на увагу, оскільки у ОСОБА_7 на праві приватної власності було дві квартири у м. Вінниці та житловий будинок у с. Бохоники Вінницького району .

Крім того ОСОБА_8 доглядала за ОСОБА_7 на прохання ОСОБА_4 , яка і оплачувала її послуги.

Згідно показів ОСОБА_4 у день посвідчення заповіту до неї зателефонувала ОСОБА_7 та повідомила, що на неї чиниться тиск, у неї виривають телефон, вона цього терпіти більше не може, однак ОСОБА_4 , будучи тіткою ОСОБА_7 та знаючи, що на неї чинився тиск у день посвідчення заповіту, за життя ОСОБА_7 не вчинила жодної дії, які б допомогли ОСОБА_7 відновити становище, яке існувало до посвідчення заповіту (скасування заповіту чи визнання його недійсним).

Також ОСОБА_4 зазначила, що на її пропозицію щодо переїзду на проживання до неї ОСОБА_7 відмовилась, що також свідчить про те, що ніякого тиску на неї не здійснювалось.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, враховуючи те, що в суді першої інстанції не було надано жодних доказів про психологічний тиск на ОСОБА_7 , тому заповіт, який було посвідчено 19.12.2016 року та заява про відмову від посвідченого 11.06.2016 року заповіту відповідали її внутрішній волі, а оскаржуваний заповіт відповідає вимогам статі 1247 ЦК України та, враховуючи вказані норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, приходить до висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , оскільки позивачі не довели те, що на ОСОБА_7 чинився будь-який психологічний тиск.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 липня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_5 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним.

Стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2305,20 грн. судового збору сплаченого останнім за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.О. Денишенко