справа № 156/911/17
Провадження № 2/156/1/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
11 листопада 2019 року смт Іваничі
Іваничівський районний суд Волинської області
в складі: головуючого - судді Нєвєрова І. М.,
за участю: секретаря судового засідання Салатюк Г.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в смт. Іваничі в залі суду цивільну справу № 156/911/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення частки із майна, що є у спільній сумісній власності,
ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про виділення частки із майна, що є у спільній сумісній власності. В обґрунтування позовних вимог, вказує, що він та ОСОБА_2 є власниками приміщення корівника, що знаходиться в АДРЕСА_1 . На даний час він один користується частиною даного нежитлового приміщення, здійснив в одній частині поточний ремонт, встановив систему опалення. Він неодноразово звертався до відповідача щодо здійснення поділу нерухомого майна в натурі, однак він на його звернення не реагує. Враховуючи, що ОСОБА_2 не бере участі в утриманні майна, вони не можуть дійти згоди щодо спільного використання приміщення, а тому просить відлити йому, як самостійний об`єкт нерухомого майна в натурі належну йому Ѕ частину нежитлового приміщення загальною площею 1734,7 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на виділений об`єкт.
03 листопада 2017 року ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області призначено судову будівельно-технічну експертизу проведення якої доручено Волинському відділенню Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз.
25 червня 2019 року надійшов висновок експерта № 8904-8905 судової інженерно-технічної експертизи.
16 липня 2019 року позивач, ОСОБА_1 , уточнив зміст позовних вимог та просить виділити йому, як самостійний об`єкт нерухомого майна в натурі належну йому 1/2 частину нежитлового приміщення, що знаходиться в АДРЕСА_1 згідно висновку судової інженерно-технічної експертизи № 8904-8905 від 19 червня 2019 року виділу в натурі для першого співвласника, а саме, приміщення 1 площею 12,8 кв.м., приміщення 2 площею 13,4 кв.м., приміщення 3 площею 23,0 кв.м., приміщення 4 площею 13, 4 кв.м., приміщення 5 площею 12,9 кв.м., приміщення 6 площею 710,75 кв.м., приміщення 8 площею 48,6 кв.м., приміщення 9 площею 32,5 кв.м., разом 867,35 кв.м та визнати за ним право власності на виділений об`єкт, а також просить припинити режим спільної сумісної власності на нежитлове приміщення, що знаходиться за вище вказаною адресою.
Позивач в судове засідання не з`явився, однак від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечив.
Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно, шляхом направлення судових повісток. Також, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подала, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи, при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.
Дослідивши письмові докази, надані позивачем на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України і, які сторона вважає достатніми для обґрунтування своїх позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини, суд приходить до висновку про необхідність задоволення уточненого позову виходячи з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що позивач та ОСОБА_2 володіють на праві спільної сумісної власності приміщенням корівника пл. 1734,7 кв.м., що розташоване в АДРЕСА_1 , що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, розмір частки становить 1/1 (а.с.9).
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, висновку експерта № 8904-8905 судової інженерно-технічної експертизи від 19 червня 2019 року, враховуючи наявність в будівлі двох воріт для заїзду автомобілів, що дає можливість влаштування ізольованих приміщень необхідної площі та співставляючи результати візуального обстеження з даними технічного паспорту та вимогами нормативних документів щодо розробки можливих варіантів розподілу експерт прийшов до висновку, що існує технічна можливість виділу в натурі по 1/2 частині нежитлової будівлі, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Розподіл будівлі відповідно ідеальних часток співвласників по Ѕ частині з метою влаштування окремих ізольованих частин пропонується з врахуванням об`ємно-планувальних рішень нежитлової будівлі за наявності двох воріт та влаштування перегородок по лініях розподілу між приміщеннями запропонованими до виділу співвласникам. (а.с.39-45). Також до експертизи додано схему розподілу нежитлової будівлі, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
У позовні заяві позивач стверджує, що відповідач не бере участі в утриманні майна, у них виникають конфліктні ситуації щодо спільного використання приміщення, добровільно укласти договір про поділ в натурі нежитлового приміщення відповідач не бажає.
Відтак, між сторонами виник спір, який позасудовим шляхом в порядку ст. 358 ЦК України врегулювати неможливо.
Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Частинами 1 та 2 ст. 369 ЦПК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.
У ч. 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим.
Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України).
Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч. 1 ст. 183).
Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Стаття 6 Європейської Конвенції передбачає право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов`язків.
Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.
Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 364, 369, 370 ЦК України, слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) нежитлового приміщення, що перебуває у спільній сумісній власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину приміщення із самостійним виходом або у разі, коли є технічна можливість переобладнання приміщення, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.
Жодна з сторін, клопотання про призначення додаткової чи повторної експертизи не заявляла. Будь-яких інших експертиз, окрім тих, що долучені до справи суду не представлено.
Тому, суд приходить до висновку, що вищевказаний висновок експерта є обґрунтованим, не суперечить матеріалам справи, та у суду не виникло сумнівів щодо його правильності.
Аналізуючи зміст позовних вимог позивача та надані письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про можливість виділення ОСОБА_1 , як самостійний об`єкт нерухомого майна в натурі належну йому 1/2 частину нежитлового приміщення, що знаходиться в АДРЕСА_1 згідно висновку судової інженерно-технічної експертизи № 8904-8905 від 19 червня 2019 року виділу в натурі для першого співвласника, а саме, приміщення 1 площею 12,8 кв.м., приміщення 2 площею 13,4 кв.м., приміщення 3 площею 23,0 кв.м., приміщення 4 площею 13, 4 кв.м., приміщення 5 площею 12,9 кв.м., приміщення 6 площею 710,75 кв.м., приміщення 8 площею 48,6 кв.м., приміщення 9 площею 32,5 кв.м., разом 867,35 кв.м та визнати за ним право власності на виділений об`єкт.
Так, варіант поділу, який просить визначити позивач згідно висновку експерта судової інженерно-технічної експертизи від 19 червня 20-19 року є максимально наближеним до ідеальних часток співвласників, не потребує проведення будівельних робіт та додаткових витрат.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 77, 78, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, на підставі ст.ст. 364, 369, 370 ЦК України, суд, -
Позов задовольнити повністю.
Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,місце реєстрації АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання АДРЕСА_3 та ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_4 на нежитлове приміщення, корівник, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Виділити ОСОБА_1 в натурі, на праві власності, 1/2 частину нежитлового приміщення, корівник, що знаходиться в АДРЕСА_1 , а саме, приміщення 1 площею 12,8 кв.м., приміщення 2 площею 13,4 кв.м., приміщення 3 площею 23,0 кв.м., приміщення 4 площею 13, 4 кв.м., приміщення 5 площею 12,9 кв.м., приміщення 6 площею 710,75 кв.м., приміщення 8 площею 48,6 кв.м., приміщення 9 площею 32,5 кв.м., разом 867,35 кв.м, відповідно до Висновку експерта № 8904-8905 судової інженерно-технічної експертизи від 19 червня 2019 року для подальшого відкриття нового реєстру права власності на нерухоме майно.
Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання АДРЕСА_3 право власності на нежитлову будівлю, корівник, як на окремий об`єкт нерухомого майна, який складається з: приміщення 1 площею 12,8 кв.м., приміщення 2 площею 13,4 кв.м., приміщення 3 площею 23,0 кв.м., приміщення 4 площею 13, 4 кв.м., приміщення 5 площею 12,9 кв.м., приміщення 6 площею 710,75 кв.м., приміщення 8 площею 48,6 кв.м., приміщення 9 площею 32,5 кв.м., разом 867,35 кв.м.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Згідно підп. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Іваничівський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя І. М. Нєвєров