Провадження №2/554/3055/2019
У Х В А Л А

про залишення без руху

08 листопада 2019 року м. Полтава

Суддя Октябрського районного суду м.Полтави Гольник Л.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, у якій позивач об`єднала дві позовні вимоги, зазначивши у прохальній частині розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем ОСОБА_2 , встановити місце проживання неповнолітніх дітей сина ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_4 за місцем проживання матері ОСОБА_1

Зазначену позовну заяву треба залишити без руху, оскільки її подано без додержання вимог, викладених у ст.175,177 ЦПК України, а саме: заява, зокрема, повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Так, в порушення вимог ст.175 ЦПК позивач не зазначила щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Позивачем в прохальній частині позову заявлено вимогу про розірвання шлюбу та вимогу про визначення місця проживання дітей.

За подання заяви немайнового характеру п.1.2 частини 2 статті 4 Закону України Про судовий збір» встановлена ставка судового збору за подання заяви немайнового характеру для фізичної особи в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (768,40 грн.). Позивач не сплатила судовий збір за вимогу про визначення місця проживання дітей.

Відповідно до ст.160 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Позивач, посилаючись на те, що сторони проживають окремо, мають спільних дітей, які проживають з матір`ю, фактично не вказала чи існує спір між сторонами, не обґрунтувала позовні вимоги про визначення місця проживання дітей, не зазначила та не долучила доказів на підтвердження всіх обставин.

Також позивачем не залучено до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову, орган опіки та піклування за місцем проживання дитини та не надано для неї копії позовної заяви з додатками.

При зверненні позивача з позовною вимогою про визначення місця проживання дітей до позову не надано акту обстеження умов проживання дітей та висновку про доцільність місця проживання дітей з позивачем, складених органом опіки та піклування за місцем проживання дітей. Не зазначена адреса, за якою позивачка прохає визначити місце проживання дітей.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 Сімейного кодексу України участь органу опіки та піклування є обов`язковою при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

Отже, відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного, керуючись ст.185 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

У разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, позов вважається неподаним і повертається позивачу.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя Л.В.Гольник