П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2019 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 757/15461/19-ц

Номер провадження 22-ц/824/11575/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В. В., Шахової О. В.,

за участю секретаря судового засідання - Якушко Т.А.,

вивчивши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 липня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Писанця В.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення суми заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки виплати сум та компенсації втрати частини грошових доходів,

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої заборгованості із заробітної плати, у тому числі нарахованої, але не виплаченої грошової компенсації за 13 невикористаних календарних днів щорічної відпустки в сумі 13 769 грн. 11 коп., стягнення з відповідача суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, що складає 121 142 грн. 55 коп., стягнення з відповідача відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 21 лютого 2001 року № 159, суму компенсації у розмірі 2 421 грн. 82 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з грудня 1997 року позивач працювала на ДП «Донецька залізниця». 19 листопада 2008 року остання була переведена на посаду начальника відділу адміністрування системи управління базами даних інформаційно-обчислювального центру ДП «Донецька залізниця».

У подальшому відповідно до Закону України № 4442-IV від 23 лютого 2012 року та Постанови КМУ від 25 червня 2014 року відбулась реорганізація ДП «Донецька Залізниця» шляхом злиття підприємства у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Наказом правління ПАТ «Українська залізниця» від 15 квітня 2016 року інформаційно-обчислювальний центр ДП «Донецька залізниця» шляхом перетворення реорганізовано у виробничий підрозділ «Інформаційно-обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

01 серпня 2016 року було продовжено дію безстрокового трудового договору, укладеного з ОСОБА_1 , з окладом у розмірі 5 790 грн., який 01 березня 2017 року було збільшено до 7 238 грн.

Наказами від 17 березня 2017 року робітникам виробничого підрозділу «Інформаційно-обчислювальний центр» було встановлено простой.

Наказом від 04 травня 2017 року трудовий договір, укладений з позивачем було припинено за угодою сторін.

Так, в день звільнення позивачу було видано трудову книжку, однак не виплачено заборгованість із заробітної плати, яка, враховуючи компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, за період з 16 березня 2017 року по 04 травня 2017 року складає 10 516 грн. 73 коп.

Станом на 31 серпня 2018 року загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 121 142 грн. 55 коп.

Крім того, на думку позивача, науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України про неможливість виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю від час вивільнення працівників, у зв`язку з впливом форс-мажорних обставин, не є доказом звільнення роботодавця від відповідальності перед найманим працівником, оскільки викликає сумніви щодо його об`єктивності та відповідності дійсності.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 08 липня 2019 року (а.с. 77 - 80) позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки виплати сум та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 137 333 грн. 48 коп., стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 2 305 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду, 16 липня 2019 року АТ «Українська залізниця» направило апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просило скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 липня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог та здійснити перерозподіл судових витрат.

Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема, тим, що ОСОБА_1 працювала у виробничому підрозділі «Інформаційно-обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця», який знаходиться на непідконтрольній українській владі території у місті Донецьку.

У зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності вищезазначеним структурним підрозділом та іншими виробничими підрозділами, підпорядкованими дирекції, через припинення переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, з 16 березня 2017 року нарахування заробітних плат було припинено.

Згідно відомості № 30 за березень 2017 року позивачу нараховано та виплачено аванс в сумі 2 353 грн. 45 коп. За наступний період нарахування заробітної плати не здійснювалось через відсутність первинних документів, а тому у відповідача відсутня заборгованість з виплати заробітної плати позивачу, що свідчить про необґрунтованість вимог щодо стягнення компенсації за втрату частини доходів та середнього заробітку за період з березня по травень 2017 року.

Скаржник зазначає, що надані позивачем розрахунки заборгованості та табелі обліку робочого часу не є належними доказами, оскільки здійснені на непідконтрольній Україні території. З 17 березня 2017 року адміністративна будівля Донецької дирекції залізничних перевезень була захоплена невідомими особами, а тому відповідач втратив контроль над структурним підрозділом та його діяльністю.

Судом першої інстанції безпідставно стягнуто заборгованість з виплати заробітної плати за липень 2016 року у сумі 3 252 грн. 38 коп., оскільки вказана заборгованість утворилась за час роботи позивача в ДП «Донецька залізниця», а тому своєчасну виплату заробітної плати за вказаний період повинно було здійснити саме ДП «Донецька залізниця». АТ «Українська залізниця» не є правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на тимчасово окупованій території.

Крім того, відповідно до Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року порушення норм трудового законодавства стосовно працівників структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» виникли через форс-мажорні обставини, а тому відповідач звільняється від відповідальності за невиконання обов`язків, покладених на нього трудовим законодавством.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 серпня 2019 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву (а.с. 100).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 серпня 2019 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

19 вересня 2019 року на адресу суду надійшов відзив від Камінської Д. В. в інтересах ОСОБА_1 з відповідним підтвердженням його надсилання відповідачу. З відзиву вбачається, що під час судового розгляду відповідачем не спростовано відсутність виплати позивачу заборгованості з заробітної плати в супереч приписам ст. 116 КЗпП, що доводить обґрунтованість позовних вимог.

Так, наказами від 17 березня 2017 року був встановлено простой працівникам виробничого підрозділу «Інформаційно-обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», що було досліджено судом першої інстанції. Рішенням, прийнятим на засіданні правління ПАТ «Укрзалізниця» та наказом від 28 квітня 2017 року посаду, яку обіймала позивач, було скорочено. Вищевказані накази прийнято у місті Лиман Донецької області на підконтрольній Україні території.

Крім того, посилання скаржника висновок Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року спростовано доводами позивача, викладеними в позовній заяві.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Камінська Д. В. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалено з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Представник відповідача до суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, а тому, керуючись ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за відсутності останнього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи представника позивача, яка з`явилась у судове засідання, з`ясувавши обставини справи, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 08 грудня 1997 року була зарахована на посаду математика третьої категорії ІВ Центр Донецької залізниці (а.с. 19 - 20).

Відповідно до наказу №260/ос від 19 листопада 2008 року позивач була переведена на посаду начальника відділу адміністрування систем управління базами даних інформаційно-обчислювального центру ДП «Донецька залізниця». (а.с. 21 - 22)

У зв`язку з реорганізацією інформаційно-обчислювального центру ДП «Донецька залізниця» у виробничий підрозділ «Інформаційно-обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» з ОСОБА_1 продовжено дію безстрокового трудового договору на посаді начальника відділу адміністрування систем управління базами даних з окладом у розмірі 5 790 грн. (а.с. 23, 24 - 26).

Наказом «Про підвищення годинних тарифних ставок та посадових окладів» №21/ІОЦ від 21 березня 2017 року з 01 березня 2017 року відбулось підвищення годинних тарифних ставок та посадових окладів працівників виробничого підрозділу «Інформаційно-обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» ПАТ «Українська залізниця», а тому місячний оклад позивача склав 7 238 грн. (а.с. 27, 28).

Наказами №236/ДНД від 17 березня 2017 року та №19/ІОЦ від 17 березня 2017 року з 20 березня 2017 року було встановлено простой робітникам виробничого підрозділу «Інформаційно-обчислювальний центр» (а.с 31 -32, 33-35).

04 травня 2017 року на підставі наказу Регіональної філії «Донецька залізниця» № 38/ос від 04 травня 2017 року позивача було звільнено на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 05 травня 2017 року, виконувала свої трудові обов`язки в повному обсязі, натомість при звільненні не отримала всі належні їй платежі, а тому майнові вимоги останньої щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань.

Крім того, жодним нормативним актом про працю не звільнено роботодавця від виплати заборгованості по заробітній платі.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін.

Частиною 1 статті 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно зі ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Отже, обов`язок щодо своєчасної виплати заробітної плати покладено на роботодавця.

Частиною 4 статті 91 ЦК України встановлено, що цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до ч.1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Статтею 107 ЦК України встановлено порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення, відповідно до якого після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу). Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом. Порушення положень частин другої та третьої цієї статті є підставою для відмови у внесенні до єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи та державній реєстрації створюваних юридичних осіб - правонаступників.

Приписами ч. 1 ст. 104 ЦК України встановлено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Моментом переходу прав до правонаступника юридичної особи вважається дата внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців в порядку, передбаченому статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», тобто запису про припинення юридичної особи.

Отже, відповідно до цивільного законодавства при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов`язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акта, в якому про це має бути зазначено, а правонаступництво вважається здійсненим з моменту виключення юридичної особи попередника з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (постанова ВС від 18 вересня 2019 року у справі № 220/310/18).

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичний осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ДП «Донецька залізниця» перебуває в процесі припинення.

Таким чином, враховуючи відсутності відповідного запису про завершення процесу припинення в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань, ДП «Донецька залізниця» залишається юридичною особою, яка самостійно несе відповідальність за договірними та позадоговірними зобов`язаннями. А тому обов`язки щодо виплати заробітної плати позивачу, має нести ДП «Донецька залізниця» як роботодавець останньої.

Частиною 6 ст. 2 Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» передбачено, що товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 25 червня 2014 року № 200 вирішено на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі згідно з додатком 1 на базі ДП «Донецька залізниця», утворити ПАТ «Українська залізниця.

Пункти 4 і 5 вищевказаної Постанови передбачають, що проведенню реорганізації (злиття) має передувати інвентаризація майна підприємств, що реорганізуються (зливаються) та складання зведених актів оцінки майна та зведених передавальних актів.

Колегія суддів приходить до висновку, що між ДП «Донецька залізниця» та АТ «Українська залізниця» відсутній передавальний акт, який би підтверджував перехід всіх прав, активів, зобов`язань і боргів ДП «Донецька залізниця» у статутний капітал АТ «Українська залізниця», а тому відсутні підстави вважати, що обов`язок щодо сплати заборгованості позивачу має виконувати АТ «Українська залізниця».

Пунктами 4, 5 Постанови визначено, що майно (активи, власний капітал та зобов`язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції (далі - майно), не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури відповідно до цього пункту, а відображається в балансі (крім зобов`язань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині активів за публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів від 12 листопада 2014 року № 604.

Пунктом 2 частини 2 вищевказаної Постанови КМУ встановлено, що після завершення тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя та завершення проведення антитерористичної операції провести інвентаризацію та оцінку майна і за результатами подати пропозиції щодо зміни статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця» згідно із законодавством.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів приходить до висновку, що майно ДП «Донецька залізниця» не ввійшло до статутного капіталу АТ «Українська залізниця», а тому відповідач не став правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на тимчасово окупованій території, враховуючи, що процедура реорганізації цих підприємств та передача їх прав та обов`язків призупинена до завершення проведення антитерористичної операції на території України.

Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо того, що АТ «Українська залізниця» є належним відповідачем, який має виконати обов`язок щодо виплати заборгованості із заробітної плати є помилковим та не відповідає дійсним обставинам справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, оскаржуване рішення не можна назвати законним та обґрунтованим в розумінні ст.263 ЦПК України, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 липня 2019 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», про стягнення суми заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки виплати сум та компенсації втрати частини грошових доходів - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повний текст судового рішення складено 07 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В. В. Саліхов

О. В. Шахова