ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області,

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди /а.с. 1/.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі із заявою про призначення пенсії, надавши серед інших документів, рішення ЄСПЛ від 26.02.2015 року у справі «Заїченко проти України». Відповідач-1 не прийняв у позивача документи, мотивуючи, що ПФУ не визнає обставини, встановлені рішенням ЄСПЛ. Також відповідач-1 повідомив позивача, що його трудовий стаж складає 14 років 11 місяців 11 днів, тобто для призначення пенсії не вистачає 19 днів трудового стажу. Після працевлаштування позивача, 09.03.2017 року йому була призначена пенсія у розмірі 949 грн. Крім того, після звернення позивача до Міністерства юстиції України з запитом, до якого була додана копія названого рішення ЄСПЛ, керівник відповідача-2 ОСОБА_2 направив позивачу листа від 21.04.2017 року щодо зарахування стажу. Вказаний лист позивач вважає незаконним у зв'язку з невиконанням відповідачами вимог Закону України «Про виконання рішень і застосування практики ЄСПЛ». Позивач вважає, що відповідачі своєю бездіяльністю перешкоджали виконанню рішення ЄСПЛ і правильному вирішенню питання щодо дати, з якої позивачу мала бути призначена пенсія, чим йому завдано матеріальної шкоди у розмірі пенсії, неотриманої за період з 19.08.2016 по 09.03.2017 року у сумі 6263,4 грн. Також відповідачі завдали йому моральну шкоду, розмір якої позивачем визначено в 2000 євро, з огляду на те, що саме такий розмір моральної шкоди визначений позивачу іншим рішенням Європейського суду з прав людини від 22.11.2007 року у справі «Заїченко проти України», що дає можливість суду застосувати ст. 61 ЦПК України. З урахуванням зазначеного, позивач просив суд стягнути на його користь матеріальну і моральну шкоду у розмірі відповідно 6263,4 грн. та 2000 євро в національній валюті по курсу НБУ.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2018 року відповідача Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі замінено його правонаступником Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково /а.с. 181-187/.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 6263,40 грн.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

З рішенням суду не погодилося Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яке подало апеляційну скаргу та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог /а.с. 189-194/.

Позивач своїм правом на подачу відзиву не скористався.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2017 року у справі № 200/3682/17 за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, визнано протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі щодо не прийняття заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком у період з 31.10.2016 по 28.02.2017 та не прийняття заяви про попередній розрахунок пенсії у період з 31.10.2016 по 04.11.2016.

31 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі з метою призначення пенсії.

Проте, пенсія позивачу була призначена Центральним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Дніпрі лише з 09.03.2017 року.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2017 року у справі № 201/6298/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання незаконним листа, стягнення матеріальної та моральної шкоди, яка набрала законної сили, встановлено наступні обставини.

ОСОБА_1 звернувся до Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини з заявою щодо інформування Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з питань виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Заїченко проти України (№2)», на що отримав відповідь від 31 березня 2017 року про направлення до зазначеного управління листа із копією автентичного перекладу вказаного рішення Європейського суду з прав людини. Розглянувши вищевказане звернення ОСОБА_1 до Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом від 21 квітня 2017 року повідомило позивача, що при призначенні йому пенсії з 09 березня 2017 року страховий стаж для обчислення пенсії становить 15 років 05 днів, а також що пільгове обчислення стажу в період перебування особи у психіатрично-лікувальному закладі чинним законодавством не передбачено, посилаючись при цьому на ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», якою передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров'я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров'я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров'я, а також у психіатричних закладах охорони здоров'я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Заїченко проти України (№ 2)» від 26 лютого 2015 року встановлено, що ОСОБА_1 у період з 23 по 24 липня та з 14 вересня по 08 жовтня 2009 року (загалом двадцять п'ять днів) всупереч його волі тримався у психіатричній лікарні з метою проведення психіатричної експертизи для встановлення його осудності у справі про адміністративне правопорушення. Сторонами не оспорюється той факт, що його перебування у психіатричній лікарні становило «позбавлення свободи» у розумінні пункту 1 ст. 5 Конвенції. Згідно із статтею 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, необґрунтовано репресованим і згодом реабілітованим, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі.

Цією ж постановою суду визнано незаконними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, які виразилися у наданні ОСОБА_1 письмової відповіді від 21 квітня 2017 року за № 10183/02/30.

Крім того, постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2017 року у справі № 200/4901/17 за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про визнання дій протиправними визнано протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, що полягають у неприйнятті до розгляду параграфів 94 і 103 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Заїченко проти України № 2» від 26.02.2015 року при поданні ОСОБА_1 заяви про призначення пенсії за віком у період з 31.10.2016 року по 09.03.2017 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.05.2018 року у справі № 201/4555/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області про стягнення матеріальної та моральної шкоди зобов'язано Головне Управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області невідкладно зарахувати строк з 23 по 24 липня та з 14 вересня по 8 жовтня 2009 року (загалом двадцять п'ять днів), протягом яких ОСОБА_1 всупереч його волі тримався у психіатричній лікарні з метою проведення психіатричної експертизи для встановлення його осудності у справі про адміністративне правопорушення, до стажу його роботи для призначення трудової пенсії в потрійному розмірі відповідно до ст.58 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тобто у розмірі 75 днів, без вимагання від нього будь-яких додаткових документів з цього приводу.

Відповідно до ч.4, 5 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок відмови Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі призначити ОСОБА_1 пенсію з 31 жовтня 2016 року, йому завдано матеріальної шкоди у розмірі недоотриманої ним пенсії за період з 19.08.2016 року (дата виникнення права на пенсію, тобто коли позивачу виповнилося 60 років) по 09.03.2017 року (дата призначення пенсії). При розгляді вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції керувався тим, що оскільки судовими рішеннями у справах №200/4901/17, 201/4555/18, 201/6298/17 підтверджена неправомірність дій як Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, так і Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, а тому виходячи з принципу об'єктивності, засад розумності, справедливості та доцільності, суд вважав, що сума 20 000 грн. в повній мірі зможе компенсувати заподіяну ОСОБА_1 моральну шкоду.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

В силу вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення суду першої інстанції у цій справі вимогам щодо його законності та обґрунтованості не відповідає.

Суд першої інстанції не звернув належної уваги на наступне.

Як вбачається зі змісту вищезазначених позовних вимог у цій справі, позивач фактично просив суд спонукати відповідача виконати судові рішення, ухвалені на його користь, зокрема:

Постанову Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 03 серпня 2017 року у справі № 201/6298/17, якою суд визнав незаконними дії ГУ ПФ України в Дніпропетровській області, які виразилися у наданні ОСОБА_1 письмової відповіді від 21 квітня 2017 року за № 10183/02/30.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від18 травня 2018 року у справі № 201/4555/18 яким суд зобов'язав ГУ ПФ України Дніпропетровської області невідкладно зарахувати строк з 23 по 24 липня та з 14 вересня по 08 жовтня 2009 року протягом яких ОСОБА_1 всупереч його волі тримався у психіатричній лікарні з метою проведення психіатричної експертизи для встановлення його осудності у справі про адміністративне правопорушення, до стажу його роботи для призначення трудової пенсії в потрійному розмірі відповідно до ст.58 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тобто у розмірі 75 (сімдесяти п'яти) днів, без вимагання від нього будь-яких додаткових документів з цього приводу.

Крім того, Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 квітня 2018 року у справі № 201/5964/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди стягнуто з Головного управління Пенсіонного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 6263 грн. 40 коп., а також моральну шкоду у розмірі 5000 грн. 00 коп., а всього 11263 грн. 40 коп.

В силу вимог ст. 18 ч. ч. 1, 2 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

За змістом ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Положеннями ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, урегульовані Законом України «Про виконавче провадження», а тому несплачена позивачеві сума недоотриманої пенсії, що підлягає стягненню на його користь за рішенням суду, не може вважатися майновою шкодою чи збитками, а є сумою одноразової компенсації, яка підлягає виплаті в порядку виконання судового рішення, відтак зазначені норми права не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

П. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлені гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», а також особливості їх виконання.

Ст. 3 цього Закону встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником яких є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Рішення про стягнення коштів з державного та місцевого бюджетів або з боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами казначейської служби у порядку черговості надходження таких документів з попереднім інформуванням Міністерства фінансів України у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань.

Отже, порушені права позивача відновлено рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 квітня 2018 року у справі № 201/5964/17, яким стягнуто з Головного управління Пенсіонного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 6263 грн. 40 коп., та моральну шкоду у розмірі 5000 грн. 00 коп., а всього 11263 грн. 40 коп.

Судове рішення було приведено до виконання, а тому стягнення заявленої суми у цьому спорі є подвійною відповідальністю за одне і те ж зобов'язання, що відповідно до положень Конституції України є недопустимим.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1388цс17.

Згідно листа Департаменту пенсійного забезпечення ПФ України 18 жовтня 2018 року № 2/346/3-1 ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком з 20 серпня 2016 року. Розмір пенсійної виплати з урахуванням щомісячної державної адресної допомоги, встановленої відповідно до постанови № 265 склав 949,00 грн. Доплату пенсії за період з 20.08.2016 по 08.03.2017 нараховано на поточний рахунок ОСОБА_1 у лютому 2018 року.

На виконання ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2017 року відповідачем перераховано розмір пенсії ОСОБА_1 з 09.03.2017 по 30.09.2017 року, та з урахуванням виплачених сум нараховано на поточний рахунок у лютому 2018 року. Розмір пенсійної виплати склав 1373,00 грн.

На виконання рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30.03.2018 року до страхового стажу починаючи з 02.05.2018 року враховано період роботи з 12.06.1989 по 30.09.1991 року.

У судовому засіданні 14 лютого 2019 року представником відповідача було надано список на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки, копії яких були долучені до матеріалів справи.

Згідно наданих доказів, ОСОБА_1, 16 лютого 2018 року, на його поточний рахунок було нараховано 6354,80 грн.

Отже, з урахуванням вимог закону та заявлених позовних вимог суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість задоволення позову.

За положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч.5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

При цьому, за вимогами ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

Як передбачено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції неправильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно не дослідив наявні у справі докази і не надав їм належну оцінку згідно із ст. ст. 89, 265 ЦПК України, у зв'язку із чим, неправильно встановив фактичні обставини цієї справи, внаслідок чого ухвалив судове рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що судове рішення судом першої інстанції у цій справі ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню із ухваленням нового судного рішення у вигляді постанови апеляційного суду про відмову позивачу у задоволенні його позову у цій справі у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 вересня 2018 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л.Демченко

М.О.Макаров