ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 674/802/13-ц
Провадження № 22-ц/4820/1804/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., П`єнти І.В., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

з участю: представника Дунаєвецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, апелянта та її представників,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 08 липня 2014 року, суддя Артемчук В.М., у справі за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дунаєвецького районного управління юстиції Хмельницької області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 ,

встановив :

У липні 2014 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Дунаєвецького районного управління юстиції Хмельницької області, (далі відділ ДВС), звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження права виїзду за межі України громадянина України боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи подання вказав, що на виконанні у відділі ДВС перебуває зведене виконавче провадження №73/8 від 04.12.2009 року щодо примусового виконання виконавчих листів про стягнення з ОСОБА_1 на користь фізичних та юридичних осіб грошових коштів.

Однак боржник ухиляється від виконання рішення, на виклики та повістки державного виконавця не з`являється.

Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 08.07.2014 року подання задоволено. Тимчасово, до виконання рішень суду обмежено боржника ОСОБА_1 , жительки АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Дунаєвецьким РВ УМВС України в Хмельницькій області 29.07.2012 року, у праві виїзду за межі України до моменту фактичного виконання рішень суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати вищезазначену ухвалу Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 01.07.2019 року, відмовити у задоволенні подання.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила про те, що ухвала суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що відповідно до ст. 441 ЦПК України та п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну», у випадку вирішення спірного питання необхідно встановити факт ухилення боржника від виконання покладеного на нього судом обов`язку, наявність поважних причин невиконання тощо. Однак суд обмежився формальним висновком про наявність підстав для обмеження його у праві виїзду за межі України, не встановивши факту ухилення від виконання покладених судом зобов`язань.

В той же час суд не надав оцінки тій обставині, що державним виконавцем не було вчинено усіх дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» з метою виконання судових рішень. Зокрема, не проведено звернення стягнення на грошові кошти, які вона отримала в якості прибутку за 2013 рік в сумі 12320 грн., не проведено реалізацію арештованого майна, належного їй, зокрема, житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні апелянт та її представники підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник відділу ДВС в суді проти апеляційної скарги заперечив, підтримав оскаржуване судове рішення.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що на виконанні відділу ДВС перебуває зведене виконавче провадження №73/8 (17475912) про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь фізичних осіб та банків, а саме: ВП 8/71 від 21.06.2010 року згідно виконавчого листа №2-57 від 09.04.2010 року, виданого Дунаєвецьким райсудом по стягненню солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 41207 грн. судових витрат на користь ПАТ «ОТП Банк»; ВП8/72 від 21.06.2010 року, згідно виконавчого листа №2-57 від 09.04.2010 року, виданого Дунаєвецьким райсудом по стягненню солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 4 14811 грн. 11 коп. пені та штрафу на користь ПАТ «ОТП Банк»; ВП8/73 від 21.06.2010 року, згідно виконавчого листа №2-57 від 09.04.2010 року, виданого Дунаєвецьким райсудом по стягненню солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 411753 дол. 53 цен. США пені та штрафу на користь ПАТ «ОТП Банк»; ВП8/161 від 03.10.2013 року , згідно виконавчого листа №674/802/13-ц від 23.08.2013 року, виданого Дунаєвецьким райсудом про стягнення з ОСОБА_1 606,63 грн. судового збору на користь ОСОБА_3 ; ВП8/162 від 08.10.2013 року згідно виконавчого листа №674/802/13-ц від 23.08.2013 року, виданого Дунаєвецьким райсудом про стягнення з ОСОБА_1 60 662,75 грн. заборгованості за договором позики на користь ОСОБА_4 юМ ОСОБА_5 ; ВП8/189 від 08.11.2013 року, згідно виконавчого листа №6-3523/11 від 21.09.2011 року виданого Дніпровським райсудом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 71 045 грн. 07 коп. заборгованості за договором кредиту на користь ПАТ «Укрсоцбанк» ; ВП8/193 від 08.11.2013 року, згідно виконавчого листа №2-1737 від 06.12.2010 року Дунаєвецького райсуду по стягненню з ОСОБА_1 185,28 грн. судового збору на користь ПАТ «Укрсоцбанк»; ВП8/188 від 08.11.2013 року, згідно виконавчого листа №2-1737 від 06.12.2010 року Дунаєвецького райсуду по стягненню з ОСОБА_1 120 грн. судових витрат на користь ПАТ «Укрсоцбанк»; ВП8/190 від 08.11.2013 року, згідно виконавчого листа

№2-1737 від 06.12.2010 року Дунаєвецького райсуду по стягненню з ОСОБА_1 16 781,47 грн. заборгованості за договором кредиту на користь ПАТ «Укрсоцбанк»; ВП8/192 від 08.11.2013 року, згідно виконавчого листа №2-1737 від 06.12.2010 року Дунаєвецького райсуду по стягненню з ОСОБА_6 3 687,38 грн. пені на користь ПАТ «Укрсоцбанк»; ВП8/191 від 08.11.2013 року, згідно виконавчого листа №2-1737 від 06.12.2010 року Дунаєвецького райсуду по стягненню з ОСОБА_1 1059,64 грн. пені на користь ПАТ «Укрсоцбанк»; ВП8/332 від 05.02.2014 року, згідно виконавчого листа № 2н-163 від 24.12.2010 року Дунаєвецького райсуду по стягненню з ОСОБА_1 заборгованості за надані телекомунікаційні послуги на користь ПАТ «Укртелеком» ЦПТ№7.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим для виконання.

Задовольняючи подання державного виконавця суд обґрунтовано виходив з наявності правових підстав для обмеження боржника у праві виїзду за межі території України у зв`язку із значним розміром заборгованості за виконавчими листами, виданими судом перед значною кількістю стягувачів та ухиленням боржника від виконання обов`язків, покладених судом.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи боржник ОСОБА_1 з початку зведеного виконавчого провадження з 04.12.2009 року не виконала самостійно жодного рішення і не вчиняла дій, спрямованих на реальне виконання судових рішень.

Під час проведення виконавчих дій по стягненню заборгованості з боржника ОСОБА_1 ухвалою Дунаєвецького районного суду від 21.03.2011 року вона була оголошена в розшук. З матеріалами зведеного виконавчого провадження боржник була ознайомлена неодноразово, зокрема, 27.02.2012 року та 24.04.2013 року, про що свідчать відповідні підписи ОСОБА_1 на заявах про ознайомлення, що спростовує доводи останньої про не ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

При перевірці майнового стану боржника було встановлено, що за ОСОБА_1 зареєстровано об`єкт незавершеного будівництва, готовністю 95% по АДРЕСА_1 , який перебуває в іпотеці АТ «Укрсоцбанк» а також земельна ділянка по АДРЕСА_1 , яка також перебуває в іпотеці АТ «ОТП Банк». Реалізація об`єкта нерухомого майна не проводилася, оскільки в ньому зареєстровані неповнолітні діти боржника. Земельна ділянка була реалізована під час другого етапу електронних торгів. Отримані від реалізації кошти були перераховані стягувачу ТОВ «ОТП Факторинг» в розмірі 56466,37 грн., які частково погасили суму заборгованості.

Як вбачається з матеріалів зведеного виконавчого провадження, звернення стягнення на доходи боржника в сумі 12320 грн. практично неможливо провести, оскільки ця сума становить собою валовий дохід підприємця, а не чистий дохід, на який звернути стягнення неможливо.

Щодо твердження апелянта про добровільну сплату нею 296,23 грн. в рахунок погашення заборгованості, то ця обставина не знайшла свого підтвердження, оскільки згідно розпорядження від 20.03.2018 року ця сума надійшла від стягувача як авансовий внесок за виконавчим провадженням а не сплата боржником, що підтверджується платіжним дорученням № 1273 від 20.03.2018 року.

Доводи апелянта щодо відсутності відомостей про наявність у неї закордонного паспорту та перетин нею державного кордону України необґрунтовані. Як вбачається з даних зведеного виконавчого провадження, державним виконавцем неодноразово була зафіксовано відсутність ОСОБА_1 по місцю свого проживання та реєстрації у зв`язку з перебуванням у Республіці Польща (27.07.2012 року, 23.02.2015 року, 24.02.2015 року). Крім того, в судовому засіданні апелянт пояснила, що в 2014 році вона разом з чоловіком та дітьми вибула з України в Республіку Польща з метою проживання та працевлаштування. За кордоном отримала дохід, однак його не вистачало для погашення заборгованості за виконавчими документами. Пояснила також, що в будинку, на який державним виконавцем було накладено арешт, до цього часу зареєстрована вона, її чоловік та неповнолітні діти.

Таким чином, доводи апелянта про відсутність такої обов`язкової підстави для обмеження її у праві виїзду за кордон як ухилення від виконання судового рішення слід визнати необґрунтованими та такими, що не підтверджені доказами. На спростування вказаних доводів ОСОБА_1 державним виконавцем надано матеріали зведеного виконавчого провадження, які підтверджують правомірність висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі суду.

Судом правильно було встановлено обставини справи, проведено оцінку доказів у відповідності з вимогами ст. 89 ЦПК України, внаслідок чого ухвалено обґрунтоване рішення щодо обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 08 липня 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 08 листопада 2019 року.

Судді: Р.С. Гринчук

І.В. П`єнта

О.І. Талалай