ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 638/20597/15-ц

провадження № 61-26266св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Кузнєцова В. О.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Панасенком Павлом Петровичем, на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 5 квітня 2016 року, ухвалене у складі судді Хайкіна В. М., та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 3 травня 2017 року, постановлену колегією у складі суддів: Котелевець А. В., Колтунової А. І., Піддубного Р. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначило, що 27 лютого 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 851/10/27-11/6-205, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 25 000 доларів США на строк до 10 лютого 2012 року зі сплатою 12,75% річних за користування кредитом.

20 жовтня 2008 року сторони уклали додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 851/10/27-11/6-205, якою збільшили процентну ставку за користування кредитом до 14% річних.

Позивач зазначає, що ОСОБА_1 зобов`язання з повернення кредиту не виконував належним чином і станом на 29 жовтня 2015 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 265 555,65 гривень (за офіційно встановленим Національним банком України курсом гривні до долара США еквівалентно 11 603,16 доларів США), з яких: заборгованість за кредитом - 231 929,41 гривень, заборгованість за процентами - 23 541,23 гривень, пеня за несвоєчасне повернення кредиту- 6 010,98 гривень і пеня за несвоєчасну сплату процентів - 4 074,02 гривень.

За таких обставин ПАТ «Укрсоцбанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 265 555,65 гривень.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 5 квітня 2016 року позов задоволено.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 851/10/27-11/6-205 від 27 лютого 2006 року у розмірі 265 555,65 гривень і 3 983,34 гривень - у відшкодування судового збору.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанцій дійшов висновку про доведеність факту порушення ОСОБА_1 зобов`язань з повернення отриманого кредиту, що призвело до виникнення у нього заборгованості у зазначеному банком розмірі.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 3 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 5 квітня 2016 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі, оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічного і повного з`ясування обставин справи.

Посилання ОСОБА_1 на автоматичну зміну строку виконання кредитного зобов`язання у зв`язку з допущенням ним порушення порядку погашення заборгованості (пункт 4.5 кредитного договору) апеляційний суд вважав обґрунтованими, проте дійшов висновку, що зміна строку кредитування не позбавляє кредитора права на нарахування процентів і пені, передбачених кредитним договором.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просив заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 5 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 3 травня 2017 року скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої і апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Заявник зазначає, що банк включив у розрахунок заборгованості пеню, нараховану у подвійному розмірі, а саме пеню за несплату щомісячного платежу, який включає проценти, та, окремо, пеню за несплату процентів, що свідчить про нарахування неустойки на одні і ті ж суми.

На думку заявника, суди не врахували, що допущене ним у лютому 2015 року порушення графіку погашення заборгованості призвело до зміни строку виконання кредитного зобов`язання у повному обсязі, який настав на шістдесятий календарний день, тому за подальший період, тобто поза межами строку кредитування, у ПАТ «Укрсоцбанк» не було правових підстав для нарахування процентів і штрафних санкцій.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі і зупинено виконання заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 5 квітня 2016 року до закінчення його перегляду у касаційному порядку.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У 2018 році вказану справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 29 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 27 лютого 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 851/10/27-11/6-205, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 25 000 доларів США на строк до 10 лютого 2012 року зі сплатою 12,75% річних за користування кредитом.

20 жовтня 2008 року сторони уклали додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 851/10/27-11/6-205, якою збільшили процентну ставку за користування кредитом до 14% річних.

Відповідно до пунктів 3.3.8, 3.3.9 кредитного договору позичальник зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом, а також своєчасно і у повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями у встановленому договором порядку.

Згідно з пунктом 4.5 кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.8, 3.3.9 цього договору, протягом більш, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Суди встановили, що останній платіж за кредитним договором позичальник здійснив 10 лютого 2015 року, тому відповідно до пункту 4.5 кредитного договору строк користування кредитом вважався таким, що сплив через 60 днів після цієї дати, і у ОСОБА_1 виник обов`язок повернути заборгованість достроково у повному обсязі.

З поданого позивачем розрахунку суди встановили, що відповідач станом на 29 жовтня 2015 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 265 555,65 гривень (за офіційно встановленим Національним банком України курсом гривні до долара США еквівалентно 11603,16 доларів США), з яких: заборгованість за кредитом - 231 929,41 гривень, заборгованість за процентами - 23 541,23 гривень, пеня за несвоєчасне повернення кредиту- 6 010,98 гривень і пеня за несвоєчасну сплату процентів - 4 074,02 гривень.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення заборгованості у загальному розмірі 265 555,65 гривень, обчисленому станом на 29 жовтня 2015 року, суди попередніх інстанцій виходили з того, що кредитний договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, тому після виникнення у позичальника обов`язку достроково повернути кредит у повному обсязі, який він не виконав, право кредитора на нарахування процентів і штрафних санкцій не припинилося.

Проте такі висновки судів першої і апеляційної інстанцій є помилковими.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частина перша статті 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України (частина друга статті 1050 ЦК України).

У пункті 4.5 кредитного договору сторони детально узгодили процедуру зміни строку виконання кредитного зобов`язання та виникнення у позичальника обов`язку достроково повернути кредит у повному обсязі і сплатити нараховані проценти та інші платежі. Так, у разі невиконання позичальником обов`язку щодо погашення кредиту із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями протягом більш, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Суди встановили, що останній платіж за кредитним договором позичальник здійснив 10 лютого 2015 року, тому строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 60 днів після цієї дати.

Таким чином, умови кредитного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом змінилися у зв`язку з порушенням позичальником графіку погашення кредиту і автоматично встановлений новий строк виконання зобов`язання у повному обсязі.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (стаття 1048 ЦК України).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що у разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Виникнення у позичальника обумовленого умовами кредитного договору обов`язку достроково повернути кредит та сплатити інші платежі свідчить про відсутність підстав для нарахування процентів за користування кредитними коштами, оскільки строк кредитування закінчився у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх обов`язків щодо погашення боргу більш, ніж 60 календарних днів.

За таких обставин положення частини першої статті 1048 ЦК України, за якими проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку кредитування. У таких правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Крім того, статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтями 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.

Право кредитора на нарахування пені за порушення позичальником зобов`язань за кредитним договором встановлювалося пунктом 4.2 цього договору, згідно з яким позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню у розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період.

Так як строк виконання кредитного зобов`язання відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та пункту 4.5 кредитного договору змінився, право банка на отримання передбаченої договором неустойки припинилося з останнього дня, наданого позичальнику для добровільного усунення порушень умов договору.

Такі висновки узгоджуються із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 та від 4 липня 2018 року у справі № 14-154цс18.

Суди першої і апеляційної інстанцій, вирішуючи справу і стягуючи кредитну заборгованість у повному обсязі, не звернули уваги на те, щоОСОБА_1 останній платіж у погашення боргу здійснив 10 лютого 2015 року, тому строк користування кредитом сплив через 60 днів після цієї дати(11 квітня 2015 року) і встановлено новий строк виконання зобов`язання у повному обсязі, у зв`язку з чим право банка на нарахування процентів за користування кредитними коштами і неустойки з відповідної дати припинилося.

Звертаючись до суду із цим позовом, ПАТ «Укрсоцбанк» просило стягнути заборгованість за кредитним договором, яка станом 29 жовтня 2015 року становить 265 555,65 гривень і складається із: заборгованості за кредитом - 231 929,41 гривень, заборгованості за процентами - 23 541,23 гривень, пені за несвоєчасне повернення кредиту - 6 010,98 гривень і пені за несвоєчасну сплату процентів - 4 074,02 гривень.

Позовні вимоги банка про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 231 929,41 гривень касаційний суд вважає законним і обґрунтованими; правильність нарахування заборгованості за тілом кредиту заявник не спростував.

Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення процентів і пені, касаційний суд виходить з того, що право кредитора на нарахування процентів за користування кредитними коштами і пені припинилося після спливу 60 календарних днів з дня останнього платежу у рахунок погашення боргу, а саме з 11 квітня 2015 року, тому проценти і пеня, нараховані після цієї дати, не підлягають стягненню як безпідставні.

Згідно з поданим банком розрахунком сума нарахованих після 11 квітня 2015 року процентів складає 16 442,12 гривень, пені за несвоєчасне повернення кредиту- 5 553 гривень і пені за несвоєчасну сплату процентів - 3 930,89 гривень, тому на ці суми стягнена з ОСОБА_1 заборгованість підлягає зменшенню.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки суди першої і апеляційної інстанцій при вирішенні справи неправильно застосували статті 509, 525, 530, 550, 551, 610, 611, 1049, 1050, 1054 ЦК України, у зв`язку з чим помилково стягнути заборгованість за процентами і пенею у повному обсязі, касаційний суд змінює ухвалені у справі судові рішення в частині визначення суми заборгованості і стягує з ОСОБА_1 тіло кредиту у сумі 231 929,41 гривень, проценти у сумі 7 099,11 гривень, пеню за несвоєчасне погашення кредиту у сумі 457,98 гривень і пеню за несвоєчасну сплату процентів у сумі 143,13 гривень, у зв`язку з чим зменшує суму стягнення з 265 555,65 гривень до 239 629,63 гривень.

Посилання заявника на те, що банк включив у розрахунок заборгованості пеню за несплату щомісячного платежу, який включає проценти, та, окремо, пеню за несплату процентів, що свідчить про подвійне нарахування неустойки на одні і ті ж суми, касаційний суд відхиляє як помилкові.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.1.1 кредитного договору щомісячними платежами згідно з графіком підлягає погашенню сума основного боргу, а проценти нараховуються окремо, про що вказано у пункті 2.4 кредитного договору.

За таких обставин твердження заявника про подвійне нарахування пені на одні і ті ж суми є безпідставними.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення у справі «Проніна проти України»).

Щодо судових витрат

Згідно зі статтею 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

У зв`язку з частковим задоволенням касаційної скарги і ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, ПАТ «Укрсоцбанк» пропорційно до задоволених позовних вимог (90,24%) підлягає відшкодуванню судовий збір, плачений за подання позову, у розмірі 3 594,56 гривень; ОСОБА_1 підлягає частковому відшкодуванню судовий збір, сплачений за подання апеляційної і касаційної скарг, пропорційно задоволеним вимогами касаційної скарги (9,76%) у розмірі 894,18 гривень.

За таких обставин з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 700,38 гривень (3983,34*90,24%)-(4381,68+4780)*9,76%), тому касаційний суд змінює судові рішення судів попередніх інстанцій у цій частині і зменшує стягнений з відповідача на користь позивача судовий збір з 3 983,34 гривень до 2 700,38 гривень.

Щодо поновлення виконання судових рішень

Згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання.

У зв`язку з частковим задоволенням касаційної скарги і залишенням без змін судових рішень у частині стягнення заборгованості у розмірі 239 629,63 гривень і судового збору у розмірі 2 700,38 гривень, відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України касаційний суд поновлює виконання заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 5 квітня 2016 року у частині стягнення сум, визначених судом касаційної інстанції.

Керуючись статтями 141, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Панасенком Павлом Петровичем,задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 5 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 3 травня 2017 року змінити в частині суми стягненої за кредитним договором № 851/10/27-11/6-205 від 27 лютого 2006 року заборгованості і зменшити цю суму з 265 555,65 гривень до 239 629,63 гривень.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 5 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 3 травня 2017 року змінити в частині стягненої з ОСОБА_1 суми судового збору і зменшити цю суму з 3 983,34 гривень до 2 700,38 гривень.

Поновити виконання заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 5 квітня 2016 року у частині стягнення сум заборгованості і судового збору, визначених судом касаційної інстанції .

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. О. Кузнєцов В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов