Справа № 236/2239/19
04 листопада 2019 року Краснолиманський міський суд Донецької області в складі:
головуючого судді - Саржевська І.В.
за участю секретаря - Олійник С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лиман за відсутністю сторін в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
20.06.2019 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с.4-10). Просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки в судове засідання відповідача, про що суду надала відповідну заяву.
Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду, в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи без його участі та відзиву на позовну заяву суду не надав.
Ухвалою суду від 04.11.2019 року прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 09.06.1995 року, посвідченого приватним нотаріусом Краснолиманського нотаріальнго округу Донецької області Адамовичем В.І. - фізична особа ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14).
Виникнення права власності ОСОБА_1 на вказаний об`єкт нерухомого майна підтверджується: витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 170827863, сформованого 19.06.2019 року, інформаційною довідкою № 235-3/0.76/КЛ, виданої 14.05.2019 року КП "Бюро технічної інвентаризації" м. Слов`янськ (а.с.20,21).
Згідно довідки № 1159 від 10.06.2019 року, виданою Виконавчим комітетом Лиманської міської ради Донецької області, у зазначеному будинку окрім позивача ОСОБА_1 , також зареєстрований її онук (відповідач у справі) - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с 25).
Відповідач ОСОБА_2 за вказаною адресою з 2014 року не мешкає, не користується житлом, не зберігає в приміщенні належне йому майно (а.с. 26). Він фактично змінив місце мешкання, однак дотепер не припинив попередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України.
Позивач здійснює виконання обов`язків щодо утримання зазначеного будинку в належному стані, виконує інші обов`язки, пов`язані з використанням нерухомості.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.
Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948),ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950).
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України).
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Як вбачається із досліджених судом письмових доказів, з 05.06.1995 року у позивача виникло право власності на будинок АДРЕСА_1 , на підставі довору купівлі-продажу, що є чинним і сторонами не оспорюється. Відповідач протягом тривалого часу користувався вказаним житловим приміщенням, але з 2014 року відсутній за адресою реєстрації. Власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
З огляду на це, суд вважає вимоги позивача стосовно визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, обґрунтованими і приходить до висновку про необхідність задоволення таких вимог.
Керуючись ст. 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 4, 13, 18, 76-83, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , який належить на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 05.06.1995 року, посвідченого приватним нотаріусом Краснолиманського нотаріальнго округу Донецької області Адамовичем В.І., ОСОБА_1
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження -якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення повинно бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Текст рішення виготовлений 04.11.2019 року.

Суддя -