КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №361/2389/18
Апеляційне провадження №22-ц/824/1121/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2019 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Матвієнко Ю.О., Сушко Л.П., розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у місті Києві за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

25 квітня 2018 року Приватне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк», звернулося до суду із названим позовом, де просило стягнути із ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитом, яка, станом на 28 лютого 2018 року, складає 41 277,58 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 1 300,88 грн., заборгованість по процентам - 33 808,42 грн., заборгованість за комісією - 3 726,49 грн., штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. ( фіксована ставка ), 1 941,79 грн. ( процентна складова ).

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04 квітня 2011 року між сторонами у справі був укладений договір б/н, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 1 500 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Окрім цього, вказує, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/rules, складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідач на час укладення кредитної угоди дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Однак, відповідач не виконує належним чином умов укладеного правочину, що спричинило виникнення зазначеної заборгованості.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2018 року в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за договором кредиту у розмірі 2 463,22 грн., яка складається з 1 300,88 - заборгованість по тілу кредиту, 1 162,34 грн. - заборгованість за відсотками.

В решті позовних вимог відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення місцевий суд зазначив, що існує заборгованість по тілу кредиту, яка становить 1 300,88 грн.

Щодо відсотків, комісії та штрафів суд зазначив наступне.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» зазначає, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, підписавши заяву-анкету.

Однак, такі доводи позивача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору.

Відсутність підпису відповідача на умовах та правилах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем.

Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Позивач не надав доказів, які б підтверджували, що саме ці умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року ( справа № 6-2320цс16 ).

Позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом, комісії та штрафу.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги банку в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 1 300,88 грн., процентів за користування кредитом підлягають задоволенню, а їх розмір відповідно до ст. 1048 ЦК Українивизначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Розмір процентів, який підлягає стягненню із відповідача становить 1 162,34 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2018 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове судове рішення в цій частині про їх задоволення.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 04 квітня 2011 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_1 підписали анкету-заяву ( а.с. 6 ).

Ця заява, разом із пам'яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, із якими вона ознайомлена, як зазначено у заяві, становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг ( там же ).

Також, між сторонами погоджено базову ставку процентів в розмірі 2,5 процентів на місяць, що становить 30 процентів річних ( 2,5 х 12 ) та розмір штрафу при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, а саме: штраф в розмірі 500 грн. ( фіксована частина ) та штраф в розмірі 5% від загальної заборгованості по тілу кредиту, з врахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісії, що підтверджується її підписом на довідці про умови кредитування ( а.с. 7 ).

За умовами правочину, відповідач отримала кредит у розмірі 1 500 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом ( а.с. 6, 7 ).

Заборгованість відповідача за кредитом, станом на 28 лютого 2018 року, складає 41 277,58 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 1 300,88 грн., заборгованість по процентам - 33 808,42 грн., заборгованість за комісією - 3 726,49 грн., штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. ( фіксована ставка ), 1 941,79 грн. ( процентна складова ), що підтверджуються наданим розрахунком заборгованості ( а.с. 4-5 ).

При цьому, 25 квітня 2018 року Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із названим позовом ( а.с. 1-3 ).

На підтвердження заявлених позовних вимог надало зазначені докази по справі.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2018 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за договором кредиту у розмірі 2 463,22 грн., яка складається з 1 300,88 - заборгованість по тілу кредиту, 1 162,34 грн. - заборгованість за відсотками.

В решті позовних вимог відмовлено ( а.с. 56-59 ).

Вирішуючи справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк», суд другої інстанції не погоджується із висновками місцевого суду в частині стягнення відсотків, комісії, штрафів та вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, факт виконання позивачем своїх зобов'язань за правочином підтверджується наданими доказами, зокрема, анкетою-заявою б/н від 04 квітня 2011 року, довідкою про умови кредитування, розрахункомзаборгованості, згідно яких вбачається, що відповідач отримав та користувалася кредитними коштами ( а.с. 4-5, 6, 7 ).

Будь-яких доказів, які б свідчили про неправомірність укладеного між сторонами правочину матеріали справи не містять і відповідач їх не надала ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції та не звернулася до суду про визнання його недійсним.

Також, місцевий суд не звернув уваги на те, що матеріали справи не містять будь-яких доказів на спростування заборгованості за вказаним правочином і таких не надала відповідач до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України відповідач повинна була довести ті обставини, на які б вона посилалася, як на підставу своїх заперечень.

При цьому, ОСОБА_1 не звільнена від обов'язку доказування за позовом згідно положень ст. 82 ЦПК України.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, укладений між сторонами кредитний договір є правомірним відповідно до положень ст. 204 ЦК України, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним.

А тому, за положеннями правочину відповідач має нести цивільно-правову відповідальність у відповідності до норм ст.ст. 525, 526, 610, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України за невиконання умов кредитного договору.

Разом з тим, щодо стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитними коштами суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

У відповідності до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із ч. 3 цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У ч. 4 указаної статті передбачено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

При цьому, як вбачається з розрахунку заборгованості ( а.с. 4-5 ), розмір процентної ставки за користування кредитними коштами становив, станом на 15 квітня 2011 року - 30%, 01 вересня 2014 року - 34,8%, 01 квітня 2015 року - 43,2%.

Проте, будь-яких належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів у відповідно до ст.ст. 77-80 ЦПК України про письмове повідомлення відповідача щодо зміни процентної ставки матеріали справи не містять і таких не надано апелянтом.

Таким чином, враховуючи, що позивачем не дотримано порядку збільшення відсоткової ставки відповідно до положень ст. 1056-1 ЦК України, апеляційний суд вважає, що стягненню підлягає заборгованість по процентах, що нараховані за період з 15 квітня 2011 року по 31 серпня 2014 року в розмірі 515,24 грн.

Щодо стягнення комісії в розмірі 3 726,49 грн. ( а.с. 5 ), то укладена між сторонами угода не містить положень про можливість її стягнення із відповідача.

У відповідності до положень ст. 1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона ( комісіонер ) зобов'язується за дорученням другої сторони ( комітента ) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Доказів укладення між сторонами зазначеного правочину матеріали справи не містять і таких не надав позивач ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції.

У відповідності до положень ч. 11 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо під час виконання робіт ( надання послуг ) виникає необхідність у додаткових роботах ( послугах ), що не були передбачені умовами договору, виконавець зобов'язаний одержати від споживача дозвіл на виконання таких робіт ( надання послуг) .

Будь-які додаткові роботи ( послуги ), виконані ( надані ) виконавцем без згоди споживача, не створюють для споживача будь-яких зобов'язань щодо їх оплати.

Окрім цього, відповідно до положень абзацу 2 частини четверної статті 11 Закону України «Про захист споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, позовні вимоги в частині стягнення комісії є необґрунтованими, а відтак, зазначені вимоги не підлягають до задоволення.

Окрім цього, підлягають частковому задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача штрафу відповідно до умов договору ( а.с. 7 ), в розмірі 500 грн. ( фіксована частка ) та 90,81 ( 1 300,88 + 515,24 ) х 5 : 100 ) грн. ( процентна складова ).

За таких обставин, суд першої інстанції, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які судом не доведені, зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи, і, без додержання зазначених норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 204, 525, 526, 610, 629, 1048, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263 ЦПК України, ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення в частині позовних вимог щодо стягнення процентів, комісії та штрафу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», на переконання апеляційного суду, знайшли своє часткове підтвердження, унаслідок чого рішення місцевого суду в названій частині підлягає скасуванню із ухваленням нового про часткове задоволення цих позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК Українита названих положень матеріального і процесуального права за їх обґрунтованістю та доведеністю у зазначеній апеляційним судом частині.

При цьому, в решті рішення, на переконання апеляційного суду, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права та не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір ( а.с. 38, 63 ) пропорційно до задоволених вимог у розмірі 256,81 ( 1 300,88 + 515,24 + 500 + 90,81 ) : 41 277,58 х ( 1 762 + 1 762 х 150 : 100 ) грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково. Заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в частині стягнення процентів, комісії, штрафу скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по процентах за користування кредитом - 515,24 грн., штраф - 500 грн. ( фіксована частина ), 90,81 грн. ( процента складова ).

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 256,81 грн.

В решті цих позовних вимог відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, за виключенням випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Ю.О. Матвієнко

Л.П. Сушко