Справа № 369/7993/19
Провадження № 2/369/3454/19
19.11.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді - Медведського М.Д.,
за участю секретаря - Головатюк В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва № 11 в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.
Позовні вимоги обґрунтовувані тим, що у листопаді 2014 року ОСОБА_3 було надано відповідачу - ОСОБА_2 в борг 2400 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути суму позики до 14.11.2014р. Однак, за цей період відповідач частково повернув кошти, а частково додатково отримав більшу суму заборгованості у тимчасове користування. Різниця між повернутими коштами та додатково отриманими у позику становила 900 доларів США.
Враховуючи наведене, замість розписки від 04.11.2014 відповідач написав нову розписку від 15.07.2015 згідно якої вбачається, що ОСОБА_2 отримав позику у ОСОБА_3 в розмірі 3300 доларів СІЛА та зобов`язався повернути кошти в строк до 30.10.2015 року, а у випадку прострочення сплати позики у вказаний строк - додатково сплачувати відсотки на суму заборгованості в розмірі 14% річних.Оскільки вищевказаними договорами позики не встановлено розмір процентів, вони визначаються на рівні облікової ставки Національного банку України. Крім того, до стягнення підлягають три проценти річних від простроченої суми відповідно до статті 625 ЦК України.
В судове засідання позивач не з`явився, представник позивача подав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача.
Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву суду не надав.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 липня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
04 листопада 2014 року ОСОБА_3 було надано відповідачу - ОСОБА_2 в борг 2400 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути суму позики до 14.11.2014р. Однак, за цей період відповідач частково повернув кошти, а частково додатково отримав більшу суму заборгованості у тимчасове користування. Різниця між повернутими коштами та додатково отриманими у позику становила 900 доларів США.
Враховуючи наведене, замість розписки від 04.11.2014 відповідач написав нову розписку від 15.07.2015 згідно якої вбачається, що ОСОБА_2 отримав позику у ОСОБА_3 в розмірі 3300 доларів СІЛА та зобов`язався повернути кошти в строк до 30.10.2015 року, а у випадку прострочення сплати позики у вказаний строк - додатково сплачувати відсотки на суму заборгованості в розмірі 14% річних.
Як зазначає позивач, відповідач уникає сплати боргу, жодної отриманої суми позики до зазначених у розписках граничних датах не повернув, чим не виконав взяті на себе зобов`язання. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути позичені грошові кошти, однак останнім борги за договорами позики не повернуто.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1662цс17.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або такої ж кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладених договорів незалежно від найменування документа, і з огляду на установлені результати робити відповідні правові висновки.
У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому порядку, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням наведених правил правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Верховний Суд України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 виклав правовий висновок, відповідно до якого за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
У справі, що розглядається між сторонами виникли договірні правовідносини за договорами позики, внаслідок порушення позичальником умов таких договорів за ним утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню у судовому порядку.
У відповідності до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Оскільки вищевказаними договорами позики не встановлено розмір процентів, останні визначаються на рівні облікової ставки Національного банку України.
Розмір процентів до договору позики від 15 липня 2015 року становить 44 346,30 грн - 4000 грн = 40 346,30 грн.
Згідно зі статтею 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Сума 3% річних від простроченої суми боргу за договором позики від 15 липня 2015року за період з 30 жовтня 2015 року по 18 червня 2019 року складає 618, 55 грн.
Сума 3 % річних від простроченої суми боргу за договором позики від 15 березня 2019 року за період з 15 липня 2019 року по 09 вересня 2019 року складає 137 041 грн 50 коп.
Керуючись ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики в розмірі 137 041 грн. 50 коп, з якої 87 192, 42 грн. - сума позики, 40 346, 30 грн. - відсотки 9 502, 78 грн. - 3 % річних.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Інформація про сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Суддя: М.Д. Медведський