МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

"15" лютого 2019 р. Справа № 370/1226/15-ц

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Косенко А.В., із секретарем судового засідання Левківським С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у смт. Макарів Київської області справу скаргу

субєкта підприємницької діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2,

в с т а н о в и в:

10.10.2018 р. заявник (скаржник) субєкт підприємницької діяльності фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернувся до Макарівського районного суду з скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2, де боржником є ОСОБА_3.

В обгрунтування скарги, заявник вказав, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017 р., №370/1226/15-ц ухвалено стягнути з ОСОБА_3, на користь ФОП ОСОБА_1, грошові кошти у розмірі 7 980 000 гривень за невиконання умов договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ ТД Камілла від 17.12.2014 р. №1491 та умов договору відступлення права вимоги; стягнути з ОСОБА_3, на користь ФОП ОСОБА_1, грошові кошти у розмірі 4 192 000 гривень в якості збитків заподіяних інфляцією; стягнути з ОСОБА_3, на користь ФОП ОСОБА_1, 3% річних від простроченої суми, що становить 370 189 гривень 39 коп.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 17.01.2018 р. №370/1226/15 задоволено заяву ФОП ОСОБА_1, про ухвалення додаткового рішення та уточнено персональні дані боржника ОСОБА_3

Постановою Верховного Суду від 25.04.2018 р., №61-3036св18 залишено без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_3, а рішення Макарівського районного суду Київської області від 05.09.2016 р., та рішення Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017 р., №370/1226/15-ц без змін.

Постановою Верховного Суду від 20.08.2018 р. №61-23558св18 залишено без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_3, а постанову Апеляційного суду Київської області від 17.01.2018 р. №370/1226/15-ц без змін.

На підставі виконавчого листа від 01.03.2018 р. №370/1226/15 виданого Макарівським районним судом Київської області приватний виконавець виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2 виніс постанову від 14.03.2018 р. про відкриття виконавчого провадження ВП № 55989291, де боржником є ОСОБА_3

15.03.2018 р. ОСОБА_3 був внесений до Єдиного реєстру боржників.

Постановою від 01.06.2018 р. № ВП 55989291 накладено арешт на корпоративні права боржника ОСОБА_3, зокрема на 50% частки у статутному капіталі ТОВ «ПЛАТО ПЛЮС». Рішення суду у справі №370/1226/15-ц ОСОБА_3 не виконує, борг не повертає.

21.08.2018 р. ФОП ОСОБА_1 звернувся з заявою до приватного виконавця ОСОБА_2 про вчинення виконавчих дій. В заяві стягувач ФОП ОСОБА_1 поставив такі вимоги:

1.Здійснити заходи примусового виконання рішення у виконавчому провадженні ВП 55989291 у спосіб та в порядку, які встановлені у ст. 22 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» щодо звернення стягнення на 50% частки у статутному капіталі ТОВ «ПЛАТО ПЛЮС», що належить учаснику (боржнику) ОСОБА_3.

2.На підставі ст. 441 ЦПК України звернутися з поданням до Макарівського районного суду Київської області про встановлення тимчасової заборони виїзду боржнику ОСОБА_3 за межі України до повного виконання ним рішення суду у справі 370/1226/15-ц.

3.З метою забезпечення належного виконання рішення - провести необхідні та достатні заходи примусового виконання рішення у виконавчому провадженні ВП 55989291 щодо виявлення та арешту всього наявного, у боржника ОСОБА_3, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів і цінних паперів, обєктів інтелектуальної власності на що може бути проведено звернення стягнення.

10.09.2018 р. ФОП ОСОБА_1 звернувся з заявою до приватного виконавця ОСОБА_2 про вчинення виконавчих дій. В заяві стягувач ФОП ОСОБА_1 поставив вимогу звернутися з поданням до Макарівського районного суду Київської області про встановлення тимчасової заборони виїзду боржнику ОСОБА_3 за межі України, а також вїзду на непідконтрольні Україні території Автономної Республіки Крим, Донецької та Луганської областей України до повного виконання боржником ОСОБА_3 рішення суду у справі 370/1226/15-ц.

Станом на 05.10.2018 р. приватний виконавець ОСОБА_2 не вчинив жодних виконавчих дій щодо примусового виконання рішення у справі 370/1226/15-ц.

За весь час відкритого виконавчого провадження приватний виконавець не виявив жодного рухомого та нерухомого майна, коштів та інших цінностей у боржника ОСОБА_3 аби провести звернення стягнення в рахунок примусового виконання рішення.

Окрім того, заявник вказує, що приватний виконавець, будучи обізнаним, що ОСОБА_3 умисно та систематично ухиляється від виконання рішення суду та вимог виконавця, приховує майно від звернення стягнення, на протязі всього часу не звернувся з поданням до суду про встановлення тимчасової заборони виїзду боржнику ОСОБА_3 за межі України до повного виконання ним рішення суду у справі 370/1226/15-ц.

Зокрема і за заявою ФОП ОСОБА_1 від 21.08.2018 р. приватний виконавець, також, не вчинив жодних дій, в тому числі щодо проведення звернення стягнення на 50% частки статутного капіталу ТОВ «ПЛАТО ПЛЮС» (), що належить боржнику ОСОБА_3, в рахунок погашення частини заборгованості.

Така протиправна бездіяльність виконавця створює затримку у виконанні рішення суду у справі 370/1226/15-ц, яке набрало законної сили, що є порушенням прав стягувача ФОП ОСОБА_1 на судовий захист і своєчасне виконання рішення, гарантоване статтею 55 Конституції України.

Тому заявник просить суд:

визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2, що проявляється у не проведені жодних заходів примусового виконання рішення у справі 370/1226/15-ц з моменту відкриття виконавчого провадження ВП 55989291 шляхом неупередженого, ефективного, своєчасного і в повному обсязі вчиненні виконавчих дій спрямованих на виявлення, опис та арешт всього рухомого та нерухомого майна, коштів, цінних паперів, обєктів інтелектуальної власності з подальшою примусовою реалізацією цього майна, що належить боржнику ОСОБА_3, як заходу примусового виконання рішення у справі 370/1226/15-ц в межах виконавчого провадження ВП 55989291;

визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2, що проявляється у не зверненні до суду, з моменту відкриття виконавчого провадження ВП 55989291, з поданням про встановлення тимчасової заборони виїзду боржнику ОСОБА_3 за межі України до повного виконання ним рішення суду у справі 370/1226/15-ц;

визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2, що проявляється у не проведені жодних заходів примусового виконання рішення у виконавчому провадженні ВП 55989291 у спосіб та в порядку, які встановлені у ст. 22 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» щодо звернення стягнення на 50% частки у статутному капіталі ТОВ «ПЛАТО ПЛЮС» (03045 м. Київ, вул. Новопирогівська 62-а Код ), що належить учаснику (боржнику) ОСОБА_3;

зобовязати приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2 в порядку ст. 441 ЦПК України звернутися з поданням до суду про встановлення тимчасової заборони виїзду боржнику ОСОБА_3 за межі України до повного виконання ним рішення суду у справі 370/1226/15-ц з метою забезпечення належного, повного та своєчасного виконання судового рішення у виконавчому провадженні ВП 55989291;

зобовязати приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2М вчинити заходи примусового виконання рішення у виконавчому провадженні ВП 55989291, а саме звернути стягнення на 50% частки у статутному капіталі ТОВ «ПЛАТО ПЛЮС» (03045 м. Київ, вул. Новопирогівська 62-а Код ), що належить учаснику (боржнику) ОСОБА_3 у спосіб та в порядку, які встановлені у ст. 22 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»;

зобовязати приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2М вчинити заходи примусового виконання рішення спрямовані на виявлення, опис та арешт всього рухомого та нерухомого майна, коштів, цінних паперів, обєктів інтелектуальної власності з подальшою примусовою реалізацією цього майна, що належить боржнику ОСОБА_3, як заходу примусового виконання рішення у справі 370/1226/15-ц в межах виконавчого провадження ВП 55989291. Також, заявник просив поновити строки на звернення до суду зі скаргою.

У судове засідання скаржник субєкт підприємницької діяльності фізична особа підприємець ОСОБА_1 не зявився, подав заяву про розгляд скарги за його відсутності.

У судовому засіданні представник боржника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 проти задоволення скарги заперечив, вважає її необгрунтованою, в задоволенні просив відмовити в повному обсязі, на підтверджень своїх заперечень подав відповідні письмові докази.

Приватний виконавець ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про розгляд скарги повідомлений належним чином, що не перешкоджає її розгляду.

При розгляді скарги, суд керується вимогами 447-450 ЦПК України.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 448 ЦПК України передбачено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Строки для звернення до суду зі скаргою визначені ч. 1 ст. 449 ЦПК України, а згідно ч. 2 цієї ж статті, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Щодо клопотання скаржника на поновлення йому строків на звернення до суду зі скаргою, враховуючи вказані причини його пропуску, суд вважає їх поважними, а тому строк необхідно поновити.

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що 14.03.2018 р. постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження № 55989291 з виконання виконавчого листа № 1226/15-ц виданого 01.03.2018 р. Макарівським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь субєкта підприємницької діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 7 980 000 грн, як невиконане зобовязання за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Камілла» від 17.12.2014 р. № 1491 та за договором «Про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Камілла» від 05.05.2015 р. № 330. Боржника ОСОБА_3 внесено до Єдиного реєстру боржників.

21.08.2018 р. скаржник звертався до приватного виконавця з заявою про вчинення виконавчих дій. В заяві стягувач ФОП ОСОБА_1 поставив такі вимоги:

1.Здійснити заходи примусового виконання рішення у виконавчому провадженні ВП 55989291 у спосіб та в порядку, які встановлені у ст. 22 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» щодо звернення стягнення на 50% частки у статутному капіталі ТОВ «ПЛАТО ПЛЮС», що належить учаснику (боржнику) ОСОБА_3.

2.На підставі ст. 441 ЦПК України звернутися з поданням до Макарівського районного суду Київської області про встановлення тимчасової заборони виїзду боржнику ОСОБА_3 за межі України до повного виконання ним рішення суду у справі 370/1226/15-ц.

3.З метою забезпечення належного виконання рішення - провести необхідні та достатні заходи примусового виконання рішення у виконавчому провадженні ВП 55989291 щодо виявлення та арешту всього наявного, у боржника ОСОБА_3, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів і цінних паперів, обєктів інтелектуальної власності на що може бути проведено звернення стягнення.

10.09.2018 р. ФОП ОСОБА_1 звернувся з заявою до приватного виконавця ОСОБА_2 про вчинення виконавчих дій. В заяві стягувач ФОП ОСОБА_1 поставив вимогу звернутися з поданням до Макарівського районного суду Київської області про встановлення тимчасової заборони виїзду боржнику ОСОБА_3 за межі України, а також вїзду на непідконтрольні Україні території Автономної Республіки Крим, Донецької та Луганської областей України до повного виконання боржником ОСОБА_3 рішення суду у справі 370/1226/15-ц.

Так, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.

Принцип змагальності цивільного судочинства закріплений у ст. 12 ЦПК України.

Крім того, відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Посилання скаржника на те, що станом на 05.10.2018 р. приватний виконавець ОСОБА_2 не вчинив жодних виконавчих дій щодо примусового виконання рішення у справі 370/1226/15-ц, в ході розгляду скарги не знайшли своїх підтверджень, оскільки згідно наданої ж скаржником Інформації про виконавче провадження № 55989291 станом на 05.10.2018 р. судом встановлено, що 14.03.2018 р. приватним виконавцем ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття вказаного виконавчого провадження, 19.03.2018 р. постанову про звернення стягнення на кошти на рахунках боржника, 26.03.2018 р., 26.04.2018 р., 01.06.2018 р. постанови про арешт коштів боржника.

На підтвердження заперечень проти скарги, а саме що нібито ОСОБА_3 ухиляється від виконання виконавчого листа № 370/1226/15-ц, представник боржника ОСОБА_4 подав копії платіжних доручень про перерахування коштів на сплату заборгованості по вказаному виконавчому листу за період з 04.05.2018 р. по 28.12.2018 р., що як наслідок не свідчить про ухилення боржника від виконання зобовязань.

Також, представником боржника ОСОБА_4 на підтвердження того, що в рамках виконавчого провадження № 55989291 приватним виконавцем ОСОБА_2 з моменту відкриття виконавчого провадження проводяться виконавчі дії, надано постанову від 15.03.2018 р. про звернення стягнення на майно боржника. З відповідей наданих Пенсійним фондом України, Державною фіскальною службою України слідує, що приватний виконавець вчиняв дії щодо отримання інформації. 19.03.2018 р., 26.03.2018 р. приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника. 30.03.2018 р. отримано відповідь на запит з Державної фіскальної служби України. 28.03.2018 р. сформовано реєстр платіжних вимог № 55989291 в ПАТ «Сбербанк». 26.04.2018 р. отримано відповідь на запит від 25.04.2018 р. від Державної фіскальної служби України. 20.04.2018 р. здійснено запит до Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві про надання інформації щодо транспортних засобів зареєстрованих за боржником ОСОБА_3 26.04.2018 р. винесено постанову про арешт майна боржника. 05.05.2018 р. за № 205, № 206, № 208, № 209 здійснено вимоги приватного виконавця до ТОВ «ТД «Камілла», ТОВ «ТіДіСі Україна», ТОВ «УКРТАТКАП», ТОВ «Плато Плюс». 17.05.2018 р. Територіальним сервісним центром приватному виконавцю надано відповідь щодо наявного за ОСОБА_3 транспортного засобу. 01.06.2018 р. винесено постанову про арешт майна боржника. 30.08.2018 р. приватним виконавцем звернено до Державної міграційної служби України з поданням про заборону вїзду в Україну боржника.

Отже встановлені судом обставини не свідчать про те, що за весь час відкритого виконавчого провадження приватним виконавцем ОСОБА_2 не виявлено жодного рухомого та нерухомого майна, коштів та інших цінностей у боржника ОСОБА_3 та не вчинено жодних виконавчих дій, що як наслідок не свідчить, що приватний виконавець не вчинив жодних виконавчих дій щодо примусового виконання рішення у справі 370/1226/15-ц від 01.03.2018 р.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.

Таким чином, доводи скаржника про бездіяльність приватного виконавця не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, та спростовуються наведеним вище.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що встановлені судом обставини не свідчать про бездіяльність приватного виконавця, права заявника не порушені, а тому скарга не обгрунтована, та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. ст. ст. 5, 76-81, 83, 95, 259, 260, 261, 268, 354-355, 447, 450, 451 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Поновити субєкту підприємницької діяльності фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 строк на подання даної скарги.

В задоволенні скаргисубєкта підприємницької діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду в порядку і строки, передбачені статтями 353-355 ЦПК України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Повний текст ухвали складено та підписано 20.02.2019 р.

Суддя А.В. Косенко