АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/382/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія : Баранов О. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року апеляційний суд Черкаської області в складі:

суддів Бондаренка С. І., Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

за участю секретаря Матюха В.І.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 28 листопада 2018 року, постановленого під головуванням судді Баранова О.І. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26 липня 2010 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 2100 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту, Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Згідно вказаних договірних норм, клієнт надає свою згоду на встановлення кредитного ліміту за рішенням Банку, а також надає Банку право на зміну (збільшення або зменшення) кредитного ліміту.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява на отримання кредиту разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит к розмірі, встановленому договором.

Відповідач, у порушення умов кредитного договору, не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 28 лютого 2018 року має заборгованість - 72366 гривень 22 копійки, яка складається з наступного:

- 5868 гривень 20 копійок - заборгованість за кредитом ;

- 62476 гривень 16 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 100 гривень - заборгованість за пенею та комісією;

- 500 гривень - штраф (фіксована частина);

-3422 гривні 22 копійки - штраф (процентна складова).

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь вказану заборгованість за кредитним договором № б/н від 26 липня 2010 року та судові витрати у розмірі 1762 гривні.

Рішенням Катеринопільського районного суду Черкаської області від 28 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 6804 гривні 46 копійки заборгованості за кредитним договором б/н від 26 липня 2010 року та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 165 гривень 44 копійки.

В задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду в частині не задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами та ухвалити нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги вмотивовує тим, що відповідач за час розгляду справи в суді заперечень проти позову не подавала, розмір обчисленої позивачем заборгованості не оспорювала, факт укладання договору, отримання кредитних коштів, ознайомлення з Умовами та правилами, Тарифами банку не заперечувала. Крім того, вказує, що відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку зі строком дії до 31 грудня 2011 року, після закінчення строку дії якої картка була пере випущена та відповідач отримала нову картку зі строком дії до 31 травня 2015 року та картку зі строком дії до 30 квітня 2016 року. Оскільки строк останньої картки відповідача встановлено до 30 квітня 2016 року, встановлений на свій розсуд судом строк дії кредитної картки - 2 роки, є помилковим.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що погоджений сторонами строк кредитування обмежується строком дії картки, який складає два роки, а тому, відсотки за користування кредитом можуть бути нараховані лише за вказаний дворічний період.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26 липня 2010 року між сторонами, шляхом написання заяви, був укладений договір банківських послуг , за умовами якого позивач надає кредитну картку «Універсальна» з базовою ставкою 2.5% на місяць, а відповідач зобов'язалась сплачувати щомісячний платіж в розмірі 7% заборгованості та комісію.

В порушення вимог договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим, ОСОБА_3, за розрахунком банку, станом на 28 лютого 2018 року має заборгованість - 72366 гривень 22 копійки, яка складається з наступного:

-5868 гривень 20 копійок - заборгованість за кредитом ;

- 62476 гривень 16 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 100 гривень - заборгованість за пенею та комісією;

- 500 гривень - штраф (фіксована частина);

-3422 гривні 22 копійки - штраф (процентна складова) а.с. 5-7

В апеляційній скарзі банк не погоджується з розміром стягнутої судом заборгованості по процентах, в іншій частині сторони рішення суду не оскаржують.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь банку відсотків за користування кредитом суд виходить з наступного.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов'язання» та «термін виконання зобов'язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.

У цій справі сторони погодили, що строк виконання зобов'язання - строк дії платіжної картки.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18.

Беручи за основу даний правовий висновок та враховуючи те, що відповідно до Умов і правил надання банківських послуг погоджений сторонами строк кредитування обмежується строком дії картки, який, на думку суду, складає два роки, суд першої інстанції прийшов до висновку про нарахування відсотків за вказаний період.

Проте, як вбачається з довідки АТ КБ «ПриватБанк», після закінчення 31 грудня 2011 року строку дії картки відповідача, що була видана 26 липня 2010 року, вона була перевипущена та відповідач отримала нову картку зі строком дії до 31 травня 2015 року та картку зі строком дії до 30 квітня 2016 року (а.с. 72).

Оскільки строк дії останньої картки відповідача встановлено до 30 квітня 2016 року суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, що виникла станом на вказану дату та складає згідно розрахунку позивача 11197 гривень 15 копійок.

В зв'язку з чим заборгованість яка підлягає стягненню з відповідача складає 17963 гривни 76 копійок і складається з:

- 5868 гривень 20 копійок - заборгованість за кредитом ;

- 11197 гривень 15 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 100 гривень - заборгованість за пенею та комісією;

- 500 гривень - штраф (фіксована частина);

- 298 гривень 41 копійка - штраф (процентна складова).

Суд першої інстанції вказані обставини справи та норми права в повній мірі не врахував, в зв'язку з чим, рішення суду підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 28 листопада 2018 року - змінити, стягнувши з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором в сумі 17963 гривни 76 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити - без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 1101 гривна 25 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Судді