ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2019 року

м.Суми

Справа №592/7010/19

Провадження № 22-ц/816/4489/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Орлова І.В.,

суддів: Левченко Т.А.,Собини О.І.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання»

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 08 липня 2019 року (суддя Хитров Б.В., дата складення повного судового рішення не зазначена) ,

в с т а н о в и в:

07 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (далі - ПАТ «СМНВО») з позовом у якому просив суд стягнути з відповідача витрати на відрядження у розмірі 35737,52 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 30 липня 2018 року по 28 листопада 2018 року в сумі 33904,50 гривень.

Позивач зазначив, що рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 30 липня 2018 року з відповідача на користь ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 79765,57 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 23733,15 гривень.

28 листопада 2018 року відповідач повністю перерахував позивачу заборгованість із заробітної плати та частково, у розмірі 19105,18 гривень, виплатив стягнуту за судовим рішенням від 30 липня 2018 року заборгованість по затримці розрахунку при звільненні за період з 04 травня 2018 року по 30 липня 2018 року.

Посилаючись на вимоги статей 116,117 КЗпП України, позивач просив стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 30 липня 2018 року (день ухвалення попереднього судового рішення) по день фактичного розрахунку 28 листопада 2018 року, виходячи з середньоденної заробітної плати 678,09 гривень.

Рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 08 липня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю. З ПАТ «СМНВО» на користь позивача стягнуто витрати на відрядження у розмірі 35737,52 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 липня 2018 року по 28 листопада 2018 року в сумі 33904,50 гривень. Суд також стягнув з відповідача на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у позові. За доводами скарги суд першої інстанції не звернув уваги, що вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивач заявив з пропуском встановленого статтею 233 КЗпП України трьохмісячного строку. Зазначена обставина є самостійною підставою для відмови у задоволені позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки ціна позову 70410,42 гривень не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1921,00 гривень (прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2019 року) х 100 = 192100,00 гривень), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідач не оскаржував рішення в частині стягнення витрат на відрядження у розмірі 35737,52 гривні. Отже, відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України у зазначеній частині рішення місцевого суду в апеляційному порядку не переглядається.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах ПАТ «СМНВО» та 04 травня 2018 року звільнився за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником умов колективного договору на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України (а.с. 10).

Відповідно до довідки ПАТ «СМНВО» від 26 квітня 2018 року № 16-07/1013 про заробітну плату колишнього працівника ОСОБА_1 (ц. 366 р. м. 3522,3307) середній заробіток без відрахування податків та обов`язкових платежів склав 678,09 гривень (а.с. 16).

14 червня 2018 року в Ковпаківському районному суді міста Суми було прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості із заробітної плати (а.с. 17).

30 липня 2018 року рішенням цього ж суду позов було задоволено та стягнуто з ПАТ «СМНВО» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в сумі 79765,57 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 травня 2018 року по 30 липня 2018 року в сумі 23733,15 гривень з послідуючим утримання з цієї суми податків і обов`язкових платежів (а.с. 18-20).

Відповідно до виписки по рахунку від 28 листопада 2018 року позивачу було зараховано на рахунок борг ПАТ «СМНВО» в сумі 19105,18 гривень та борг ПАТ «СМНВО» в сумі 79765,57 гривень (а.с. 21).

Відповідно до довідки ПАТ «СМНВО» від 15 травня 20149 року № 16-07/628 сума перевитрат коштів, які підлягають виплаті ОСОБА_1 за грудень 2017 року складає 35737,52 гривні (а.с. 31).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції застосував до правовідносин сторін положення статей 116, 117 КЗпП України та стягнув з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 30 липня 2018 року по 28 листопада 2018 року в сумі 33904,50 гривень.

Суд апеляційної інстанції не може повністю погодитися з правильністю такого висновку з огляду на таке.

Відповідно до статей 116, 117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, в силу положень статті 117 КЗпП України такі виплати проводяться по день фактичного розрахунку, яким є 28 листопада 2018 року - день коли позивач мав реальну можливість користуватися та розпоряджатися коштами.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах № 6-788цс16 від 14.12.2016 року та № 6-144 цс13 від 29.01.2014 року, відповідно до яких не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про порушене право позивача.

Відповідно до частин 1, 2 статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У своєму рішенні Конституційний суд України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 визначив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Про те, що відповідач з ним фактично не розрахувався ОСОБА_1 дізнався 28 листопада 2018 року, коли не в повному об`ємі отримав перераховані відповідачем кошти. До суду з вимогами про стягнення середнього заробітку ОСОБА_1 звернувся 07 травня 2019 року, тобто з пропуском встановленого статтею 233 КЗпП України строку, який закінчився 28 лютого 2019 року.

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Про поважність причин пропуску строку для звернення позивач суду не заявляв, місцевий суд такий строк не поновлював. Пропуск встановленого статтею 233 КЗпП України тримісячного строку для звернення є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення ( пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Отже, через неправильне застосування норм матеріального права судом першої інстанції, рішення в оскарженій відповідачем частині підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення про відмову у позові.

Оскільки вимоги апеляційної скарги задоволено, з позивача на користь відповідача на підставі статті 141 ЦПК України підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1156,60 гривень.

Керуючись статтями 367, частиною 1 пунктом 2 статті 374, 376, 382, пунктом 2 частиною 3 статті 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 08 липня 2019 року змінити.

В частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 30 липня 2018 року по 28 листопада 2018 року у розмірі 33904,50 гривень та судових витрат у розмірі 768,40 гривень, рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 08 липня 2019 року скасувати.

Ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні вимог до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 30 липня 2018 року по 28 листопада 2018 року в сумі 33904,50 гривень.

В іншій частині рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 08 липня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання (ІКЮО 05747991) судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1156 (одна тисяча сто п`ятдесят шість) гривень 60 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає. Дата складення повного судового рішення 08 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач І.В.Орлов

Судді: Т.А. Левченко

О. І.Собина