КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2019 року м. Київ

Єдиний унікальний номер справи № 761/17815/18

Апеляційне провадження №22-ц/824/11119/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Іванченко М.М.

суддів: Желепи О.В., Лапчевської О.Ф.

при секретарі: Макаровій К.В.

за участю:

представника відповідача ДП «АМПУ» - Сидоренко Д.О.

представника третьої особи Первинна профспілкова організація працівників державного підприємства «Адміністрація морських портів України» - Кравцова А.В.

представника третьої особи Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської державної адміністрації в місті Києві - Ємельяненко Л.А.

розглянувши в відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2019 року в складі судді Піхур О.В.

у справі позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», треті особи - Первинна профспілкова організація працівників державного підприємства «Адміністрація морських портів України», Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської державної адміністрації в місті Києві, Державна служба з питань праці, Головне управління Держпраці у Київській області про визнання недійсним та незаконним пункт Положення про порядок винагороди та виплати працівника апарату управління ДП «АМПУ», визнання дій незаконними та зобов`язання сплатити кошти,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду із позовом до ДП «АМПУ», в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила: визнати незаконними та недійсними: рішення спільної робочої комісії зі сторін Адміністрації та Профспілки апарату управління ДП «АМПУ» з питань здійснення контролю за виконанням умов та норм Колективного договору від 3 квітня 2018 року (протокол № 5); п.п. 2 п. 1 наказу ДП «АМПУ» від 8 червня 2017 року № 608-к «Про преміювання працівників апарату управління ДП «АМПУ» за підсумками роботи за 1 квартал 2017 року; п.п.2 п.1 наказу ДП «АМПУ» від 21 серпня 2017 року № 912-к «Про преміювання працівників апарату управління ДП «АМПУ» за підсумками роботи за 2 квартал 2017 року. Визнати незаконними дії ДП «АМПУ» щодо: не включення позивача до Списку працівників апарату управління ДП «АМПУ» на виплату винагороди за підсумками роботи у 2017 році згідно Положення про порядок нарахування та виплати працівникам апарату управління ДП «АМПУ» одноразової винагороди за підсумками роботи за рік (Додаток 11 до Колдоговору), затверджений протоколом № 5 засідання спільної робочої комісії зі сторін Адміністрації та Профспілки апарату управління ДП «АМПУ» з питань здійснення контролю за виконанням умов та норм Колективного договору від 3 квітня 2018 року та - невиплати їй одноразової винагороди за підсумками роботи за 2017 рік та квартальних премій за 2017 рік у розмірі не менше 50%. Зобов`язати ДП «АМПУ» здійснити розрахунок та виплатити ОСОБА_1 одноразову винагороду за підсумками роботи за 2017 рік. Зобов`язати ДП «АМПУ» здійснити розрахунок та виплатити позивачу квартальні премії за 2017 рік, які мало б бути виплачена в розмірі не менше ніж 50%. Зобов`язати ДП «АМПУ» виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки виплат по день фактичного розрахунку. Зобов`язати ДП «АМПУ» виплатити позивачу 20 000 грн за моральну шкоду та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2019 року позов ОСОБА_1 до ДП «АМПУ», треті особи - Первинна профспілкова організація працівників ДП «АМПУ», Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської державної адміністрації в місті Києві, Державна служба з питань праці, Головне управління Держпраці у Київській області про визнання недійсним та незаконним пункт Положення про порядок винагороди та виплати працівника апарату управління ДП «АМПУ», визнання дій незаконними та зобов`язання сплатити кошти - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими. В обґрунтування своїх доводів зокрема вказує, що судом допущено норми процесуального права. Посилається на те, що при вирішенні питання про виплату будь-якої премії чи винагороди необхідно керуватись в цілому нормами колективного договору, а його окремими пунктами. При цьому вказує, що в наказі ДП «АМПУ» від 29 березня 2018 року відсутній перелік осіб, яким би виплачувалась винагорода за підсумками 2017 року. Щодо виплати квартальних премій вказувала, що у відповідача була реальна фінансова можливість для преміювання працівників квартальними преміями.

Від сторони відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін. Так, зокрема вказує, що ОСОБА_1 не було включено до списку осіб, яким виплачена одноразова допомога за підсумками роботи за 2017 рік, оскільки наказом роботодавця №197К від 25 червня 2015 року позивача переведено на посаду провідного юрисконсульта відділу забезпечення взаємодії з органами державної влади та представницькі функцій юридичної служби та з нею переукладений трудовий договір на строковий, на період відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_2 Щодо виплати квартальних премій за 2017 рік відповідачем вказано, що причиною не видання наказів ДП «АМПУ» про преміювання працівників апарату управління ДП «АМПУ» за підсумками роботи за 3 та 4 квартали 2017 року стало перевищення за планового фонду оплати праці за 3 та 4 квартали та за 2017 рік в цілому, у зв`язку з перевитратами фонду оплати праці у третьому (відхилення 137%) та четвертому (відхилення 168 %) кварталах премія за вказані періоди не виплачувалась жодному працівнику апарату управління ДП «АМПУ».

Від інших учасників процесу відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Представник відповідача у суді апеляційної інстанції заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила рішення суду залишити без змін.

Представник третьої особи Первинна профспілкова організація працівників державного підприємства «Адміністрація морських портів України» просив апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі.

Представник третьої особи Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської державної адміністрації в місті Києві просила апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі.

Від інших учасників судового процесу відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Позивач та представники третіх осіб: Державної служби з питань праці, Головне управління Держпраці у Київській області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Від третьої особи Державної служби з питань праці надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника.

Згідно положень частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому, з урахуванням положень ст.372 ЦПК України, апеляційний суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши осіб, які з`явились, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 27 серпня 2013 року ОСОБА_1 працювала на посаді провідного юрисконсульта сектору правової роботи юридичного відділу, юридичної служби ДП «АМПУ» на підставі наказу ДП «АМПУ» №119-к від 23 серпня 2013 року (а.с.212 том 1).

Наказом ДП «АМПУ» № 197-к від 25 червня 2015 року з ОСОБА_1 з 13 липня 2015 року переукладено трудовий договір на строковий та переведено на посаду провідного юрисконсульта відділу забезпечення взаємодії з органами державної влади та представницьких функцій юридичної служби на період відпустки по догляду за дитиною до 3 років ОСОБА_2 (а.с. 213 том 1).

Так, наказом №813-к від 31 липня 2017 року ОСОБА_1 з 1 серпня 2017 року тимчасово переведено на посаду провідного юрисконсульта відділу претензійно-правової роботи та роботи з виконавчими провадженнями юридичної служби апарату управління в межах строкового трудового договору на період відпустки ОСОБА_2 (а.с. 214 том 1).

На підставі наказу ДП «АМПУ» №47-к від 29 січня 2018 року з ОСОБА_1 продовжено строковий трудовий договір по 23 січня 2019 року (а.с. 216 том 1).

З 3 березня 2018 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади за угодою сторін, відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України (а.с. 10 том 1).

Так, позивач просила визнати незаконними та недійсними: рішення спільної робочої комісії зі сторін Адміністрації та Профспілки апарату управління ДП «АМПУ» з питань здійснення контролю за виконанням умов та норм Колективного договору від 3 квітня 2018 року (протокол № 5); п.п. 2 п. 1 наказу ДП «АМПУ» від 8 червня 2017 року № 608-к «Про преміювання працівників апарату управління ДП «АМПУ» за підсумками роботи за 1 квартал 2017 року; п.п.2 п.1 наказу ДП «АМПУ» від 21 серпня 2017 року № 912-к «Про преміювання працівників апарату управління ДП «АМПУ» за підсумками роботи за 2 квартал 2017 року.

Обґрунтовуючи вимоги позивач посилалась на п.3 Положення про преміювання за підсумками роботи за місяць та квартал працівників апарату управління ДП «АМПУ» в редакції від 1 червня 2016 року розмір премії працівників визначається виходячи з фінансового стану підприємства відповідно до пункту 4 цього положення (але не менше 50 %) та встановлюється наказом ДП «АМПУ».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції вважав, що позивачу нараховувались премії за підсумками роботи за 1,2 квартали відповідно до наказів ДП«АМПУ» за підсумками роботи за 1,2 квартали 2017 року відповідно до наказів ДП «АМПУ» «Про преміювання працівників апарату управління «АМПУ» за підсумками роботи за 1 квартал 2017 року від 8 червня 2017 року №608-к, «Про преміювання працівників апарату управління «АМПУ» за підсумками роботи за 2 квартал 2017 року» від 21 серпня 2017 року №912-К та положень колективного договору.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду та вважає за необхідне зазначити таке.

Протоколом № 5 від 3 квітня 2018 року засідання спільної робочої комісії зі сторін Адміністрації та Профспілки апарату управління ДП «АМПУ» з питань здійснення контролю за виконанням умов та норм Колективного договору вирішено звернутись до В .О. голови ДП «АМПУ» Вецкаганса Р. з пропозицією щодо розподілу нарахування одноразової винагороди за підсумками роботи за 2017 рік постійними штатними працівниками апарату управління ДП «АМПУ», які знаходяться у трудових відносинах з ДП «АМПУ» крім працівників звільнених протягом 2017 року з будь-яких причин та працюючих за строковим трудовим договором станом на дату складання наказу (а.с. 238-235, том 1).

Наказом №143-к від 29 березня 2018 року ДП «АМПУ», відділу кадрів та централізованій бухгалтерії наказано забезпечити розподіл та нарахування працівникам апарату управління ДП «АМПУ» одноразової винагороди за підсумками роботи за 2017 рік у розмірі, визначеному п.2 Положенням про порядок нарахування та виплати працівникам апарату управління ДП «АМПУ», але не більше запланованого у фінансовому плані ДП «АМПУ» на 2018 рік (а.с. 227 том1).

Відповідно до наказу ДП «АМПУ» №608 -к від 8 червня 2017 року наказано преміювати за підсумками роботи за 1 квартал 2017 року встановити відсоток преміювання працівників апарату ДП «АМПУ» працюючих станом на 1 червня 2017 року таким чином всім працівникам апарату управління ДП «АМПУ» згідно із положенням про преміювання (виключивши із розрахунку доплату за виконання обов`язків тимчасового відсутнього працівника в тому числі з виплатою різниці між посадовими окладами на період заміщення) - у розмірі 10% (а.с. 236-237 том 1).

При цьому наказом №912-к від 21 серпня 2017 року наказано за підсумками роботи за 2 квартал 2017 року встановити відсоток преміювання працівників апарату управління ДП «АМПУ» працюючих станом на 1 серпня 2017 року таким чином всім працівникам апарату управління ДП «АМПУ» згідно із положенням про преміювання (виключивши із розрахунку доплату за виконання обов`язків тимчасового відсутнього працівника в тому числі з виплатою різниці між посадовими окладами на період заміщення) - у розмірі 25% (а.с. 236-237 том 1).

У відповідності до п.3.3.5 Колективного договору трудового колективу апарату управління ДП «АМПУ» адміністрація зобов`язується проводити виплати, передбачені підпунктами 3.3.1-3.3.4 Договору, залежно від фінансових можливостей ДП «АМПУ», з правом припинення, збільшення або зменшення їх з урахуванням результатів діяльності, крім обов`язкових, що передбачені законодавством України (а.с. 121-140 том 1).

У п.3 Положення про преміювання за підсумками роботи за місяць та квартал працівників апарату управління ДП «АМПУ» (Додаток 9 до Колективного договору) визначено, що розмір премії працівників визначається виходячи з фінансового стану підприємства відповідно до п.4 цього положення та встановлюється наказом ДП «АМПУ» (а.с. 168-171, том 1).

Так, зі змісту наказів №608 -к від 8 червня 2017 року та №912-к від 21 серпня 2017 року вбачається, що при визначенні розміру премії підприємство керувалось фінансовими можливостями підприємства за звітний період та враховуючи положення колективного договору мав право самостійно припиняти, збільшувати або зменшувати виплати з урахуванням результатів діяльності, крім обов`язкових, що передбачені законодавством України, а тому видаючи вказані накази діяв в межах своїх прав та обов`язків.

При цьому судом встановлено, що за III та IVквартали 2017 року накази про преміювання не видавались, тому премія за підсумками роботи за 3 та 4 квартали 2017 року працівникам апарату управління - не нараховувалася.

З урахуванням викладено апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 визнання незаконними дій відповідача щодо не виплати квартальних премій за 2017 рік у розмірі не менше 50% та про зобов`язання відповідача здійснити розрахунок та виплату їй квартальних премій за 2017 рік, яку мала би бути не менше 50 %.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач також просила визнати незаконними дії ДП «АМПУ» щодо: не включення позивача до Списку працівників апарату управління ДП «АМПУ» на виплату винагороди за підсумками роботи у 2017 році згідно Положення про порядок нарахування та виплати працівникам апарату управління ДП «АМПУ» одноразової винагороди за підсумками роботи за рік (Додаток 11 до Колдоговору), затверджений протоколом № 5 засідання спільної робочої комісії зі сторін Адміністрації та Профспілки апарату управління ДП «АМПУ» з питань здійснення контролю за виконанням умов та норм Колективного договору від 3 квітня 2018 року та - невиплати їй одноразової винагороди за підсумками роботи за 2017 рік.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вважав, що п.3 Положення про порядок нарахування та виплати працівникам апарату управління ДП «АМПУ» одноразової винагороди за підсумками роботи за рік (в редакції змін до колективного договору від 21 грудня 2017 року), встановлює, що винагорода за рік за підсумками роботи за рік нараховується постійним штатним працівникам апарату управління.

Проте, апеляційний суд не може погодитись із таким висновком суду з огляду на таке. вважає, що дані вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідач вказував, що оскільки ОСОБА_1 не була постійним працівником то вона не мала права на отримання річної премії за 2017 рік.

Проте апеляційний суд вважає такі твердження відповідача необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до п. 3 Положення про винагороду (в редакції змін до Колективного договору від 21 грудня 2017 року) винагорода за підсумками роботи за рік нараховується постійним штатним працівникам апарату управління (за винятком Голови ДП«АМПУ» та його заступників), які знаходяться у трудових відносинах з ДП «АМПУ» пропорційно відпрацьованому часу в апараті управління ДП «АМПУ».

Пунктом 7 Положення про винагороду передбачено, що рішення про визначення та виплату винагороди приймається Головою з урахуванням пропозицій спільної робочої комісії зі сторін адміністрації та Профспілки державного підприємства «Адміністрація морських портів України» з питань здійснення контролю за виконанням умов та норм Колективного договору, яке оформлюється відповідним протоколом.

Згідно з наказом ДП«АМПУ» № 143-к від 29 березня 2018 року «Про виплату одноразової винагороди за підсумками роботи за 2017 рік працівникам апарату управління ДП «АМПУ» одноразова винагорода за підсумками роботи за 2017 рік працівникам апарату управління ДП «АМПУ» виплачена у строк виплати заробітної плати за другу частину березня 2018 року.

Відповідно до протоколу № 5 спільної робочої комісії зі сторін Адміністрації та Профспілки апарату управління ДП «АМПУ» з питань здійснення контролю за виконанням умов та норм Колективного договору від 3 квітня 2018 року прийнято рішення звернутися до в.о. Голови ДП «АМПУ» Вецкаганса Р. з пропозицією щодо розподілу та нарахування одноразової винагороди за підсумками роботи за 2017 рік постійним штатним працівникам апарату управління ДП«АМПУ», які знаходяться у трудових відносинах з ДП «АМПУ», крім працівників, звільнених протягом 2017 року з будь-яких причин та працівників, працюючих за строковим трудовим договором станом на дату видання наказу. Також, зазначеним рішенням спільної робочої комісії затверджено список працівників на виплату винагороди за підсумками роботи за 2017 рік.

В свою чергу апеляційний суд звертає увагу на те, що питання, пов`язані з обліком штатних працівників, регулюються наказом Державного комітету статистики «Про затвердження Інструкції зі статистики кількості працівників» від 28 вересня 2005 року № 286, дія якого поширюється на всі юридичні особи, їх філії, представництва та інші відокремлені підрозділи, а також на фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю.

Відповідно п. 2.1 розділу 2 Інструкції в облікову кількість штатних працівників включаються усі наймані працівники, які уклали письмово трудовий договір (контракт) і виконували постійну, тимчасову або сезонну роботу один день і більше, а також власники підприємства, якщо, крім доходу, вони отримували заробітну плату на цьому підприємстві, в т. ч. перебувають у відпустках для догляду за дитиною (п.п. 2.5.9 п. 2.5 розділу 2 Інструкції).

Не включаються до облікової кількості штатних працівників працівники, прийняті на роботу за сумісництвом з інших підприємств (п.п. 2.6.1 п. 2.6 розділу 2 Інструкції), тобто зовнішні сумісники.

Згідно п.п. 3,2.2 п. 3.2 розділу 3 Інструкції при обчисленні середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу враховуються всі категорії працівників облікового складу, зазначені у п, 2.4, 2,5 розділу 2 Інструкції, крім працівників, які перебувають у відпустках у зв`язку з вагітністю та пологами або для догляду за дитиною до досягнення нею віку, передбаченого чинним законодавством або колективним договором підприємства, включаючи тих, які усиновили новонароджену дитину безпосередньо з пологового будинку (п.п. 2.5.8-2.5.9 п. 2.5 розділу 2 Інструкції). Облік цих категорій працівників ведеться окремо.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзазначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст.14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії,політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

У Рішенні Конституційного Суду України від 12 квітня 2012 року N 9-рп/2012 зазначено, що рівність та недопустимість дискримінації особи є не тільки конституційними принципами національної правової системи України, а й фундаментальними цінностями світового співтовариства, на чому наголошено у міжнародних правових актах з питань захисту прав і свобод людини і громадянина, зокрема у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966 року (статтях 14, 26), Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (статті 14), Протоколі № 12 до цієї Конвенції (статті 1), ратифікованих Україною, та у Загальній декларації прав людини 1948 року (статтях 1, 2, 7); гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод (абзаци четвертий, п`ятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

У відповідності до приписів Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в України» та рішень Європейського суду з прав людини у справах «Пічкур проти України», «Вілліс проти Сполученого королівства» та «Ван Раальте проти Нідерландів», дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях, якщо вона не переслідує легітимності або якщо не має розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю.

Конституційний Суд України вказував, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі працівників повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно оптованими та справедливими (абзац сьомий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 7 липня 2004 року N 14-рп/2004).

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 4 вересня 2019 року №6-р(ІІ)/2019 зазначає, що не може бути дискримінації у реалізації трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватись з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів.

Отже на думку апеляційного суду дії відповідача щодо не включення ОСОБА_1 до Списку працівників апарату управління ДП «АМПУ» на виплату винагороди за підсумками роботи у 2017 році є дискримінаційними щодо неї, оскільки вона є штатним працівником, що в свою чергу дає їй право на отримання винагороди за 2017 рік.

Як неодноразово повторював ЄСПЛ у своїх рішеннях, поняття «власність», що міститься в ч.1 ст.1 Першого протоколу, має автономне значення, що не обмежується власністю на фізичні речі та не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», а відтак - як «власність» для цілей указаного положення.

Виначальними критеріями для оцінки майна є економічна цінність, тобто грошова його оцінка, виходячи з об`єктивних чинників, а також ознака реальності майна - майно має бути наявним. ЄКПЛ не захищає майбутні права. Суд зазначає, що ст. 1 Першого протоколу не гарантує права на набуття майна (рішення від 23 листопада 1983 року у справі VanderMussele V. Belgium, заява № 8919/80). Заявник може заявляти про порушення ст. 1 Першого протоколу тільки тією мірою, якою оскаржувані рішення стосуються його або його «майна» в сенсі цього положення, тобто майно має вже існувати. Хоча «майном» може бути не лише «існуюче майно», а й вимоги, щодо яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права (рішення у справі Kopecky v. Slovakia від 23 вересня 2004 pоку, заява № 44912/98).

Отже, ОСОБА_1 , яка протягом з липня 2015 року по день звільнення працювала строковому договору та отримувала премії за підсумками роботи за всі роки крім 2017 року мала обґрунтовані законні сподівання на отримання премії за підсумками роботи за 2017 рік.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що суд на указане уваги не звернув тому дійшов необґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання незаконними дії ДП «АМПУ» щодо: не включення позивача до Списку працівників апарату управління ДП «АМПУ» на виплату винагороди за підсумками роботи у 2017 році згідно Положення про порядок нарахування та виплати працівникам апарату управління ДП «АМПУ» одноразової винагороди за підсумками роботи за рік (Додаток 11 до Колдоговору), затверджений протоколом № 5 засідання спільної робочої комісії зі сторін Адміністрації та Профспілки апарату управління ДП «АМПУ» з питань здійснення контролю за виконанням умов та норм Колективного договору від 3 квітня 2018 року та - невиплати їй одноразової винагороди за підсумками роботи за 2017 рік.

А відтак, апеляційний суд вважає, обґрунтованими вимогами ОСОБА_1 про виплату їй премії за підсумками роботи за 2017 рік у розмірі 33000 грн. (після відрахування з усієї суми всіх обов`язкових податків) шляхом перерахування коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 у Укрексімбанку НОМЕР_2.

Також, апеляційний суд погоджується з висновком суду про відмову у задоволенні позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача виплатити їй середній заробіток за час затримки виплати коштів по день фактичного розрахунку та вважає зазначити таке.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до змісту статті 2 Закону України «Про оплату праці» у структуру заробітної плати входить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

На думку апеляційного суду в даному випадку відсутні підстави для задоволення вимог позивача про зобов`язання відповідача виплатити їй середній заробіток за час затримки виплати коштів по день фактичного розрахунку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди суд першої інстанції керувався положеннями ст.2371 КЗпП України.

Проте апеляційний суд в повній мірі не може погодитись із таким висновком суду зважаючи на його необґрунтованість та вважає зазначити таке.

Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди тощо.

Статтею 2371 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

За змістом указаного положення, підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст.2371 КЗпП є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановлене Конституцією та законами право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 (із відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст.2371 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя та здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Отже, на думку апеляційного суду компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом визнання незаконними дій та стягнення суми коштів, а має самостійне юридичне значення.

А тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Також, в порядку розподілу судових витрат з відповідача в дохід держави стягнути судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 2114 грн 40 к., а також за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 2114 грн 40 к.

А також за розгляд справи у суді апеляційної інстанції з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1057 грн 20 к.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, судом,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2019 року - в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконними дії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» щодо не включення до списку працівників апарату управління Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на виплату винагороди за підсумками роботи у 2017 році, стягнення одноразової винагороди за підсумками роботи за 2017 рік та моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову наступного змісту.

Визнати незаконними дії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» щодо не включення ОСОБА_1 до списку працівників апарату управління Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на виплату винагороди за підсумками роботи у 2017 році згідно положення про порядок нарахування та виплати працівникам апарату управління Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» одноразової винагороди за підсумками роботи за рік, затверджений протоколом № 5 засідання спільної робочої комісії зі сторін Адміністрації та Профспілки апарату Управління Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» з питань здійснення контролю за виконанням умов норм колективного договору від 3 квітня 2018 року.

Стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 одноразову винагороду за підсумками роботи за 2017 рік у розмірі 33000 (тридцять три) грн. (після відрахування з усієї суми всіх обов`язкових податків) шляхом перерахування коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 у Укрексімбанку НОМЕР_2.

Стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 2000 (дві тисячі) грн. моральної шкоди.

Судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь держави в дохід держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) рахунок отримувача: НОМЕР_3, код класифікації доходів бюджету:22030106) 2114 грн 40к.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 суму судових витрат за подачу апеляційної скарги у розмірі 1057 грн 20 к.

Стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь держави в дохід держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) рахунок отримувача: НОМЕР_3, код класифікації доходів бюджету:22030106) 2114 грн 40 к.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» (, адреса: 01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14);

Третя особа: Первинна профспілкова організація працівників державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (, адреса: 01135, м. Київ, пр.. Перемоги, 14);

Третя особа: Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської державної адміністрації в місті Києві (, адреса: 01135, м. Київ, пр.. Перемоги, 5);

Третя особа: Державна служба з питань праці (, адреса: 01601, м. Київ, вул. Десятинна, 14);

Третя особа: Головне управління Держпраці у Київській області (, адреса: 04060, м. Київ, вул. Вавілових, 10).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено та підписано 8 листопада 2019 року.

Головуючий суддя:

Судді: