ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/1939/18 Головуючий суддя І інстанції Цвірюк Д. В.
Провадження № 22-ц/818/2999/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Дзержинського районного суду м. Харків від 20 лютого 2019 року, ухвалене у складі судді Цвірюка Д.В., по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до умов договору № б/н від 12.07.2010 відповідач отримав кредит у розмірі 10500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Свої зобов`язання за договором кредиту відповідач не виконав, у зв`язку з чим за ним виникла заборгованість станом на 28.02.2018 у загальному розмірі 70083,89 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 10204,46 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом - 52169,93 грн, заборгованості за пенею та комісією - 3895,98 грн, штрафу (фіксованої частини) - 500,00 грн, штрафу (процентної складової) - 3313,52 грн. На підставі викладеного позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 70083,89 грн та судові витрати.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харків від 20 лютого 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, пославшись на порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

В обґрунтування скарги зазначено, що 12.07.2010 відповідач пройшов ідентифікацію в Приватбанку та підписав Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Тобто, з моменту підписання заяви між сторонами було укладено кредитний договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України.

На підставі вказаного договору ОСОБА_1 було видано кредитну картку № НОМЕР_1 , на яку було встановлено кредитний ліміт 500 грн, який неодноразово змінювався, зокрема, був збільшений до 10500 грн.

Зазначена картка була неодноразово випускалася за № НОМЕР_4 та № НОМЕР_2 .

Вказано, що виписка по рахунку відповідача свідчить про отримання ним кредитних коштів - використання кредитного ліміту, погашення заборгованості, тобто, вчинення операцій, які є неможливими без фізичного пред`явлення кредитної картки.

Послались на те, що часткова сплата відповідача заборгованості свідчить про згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк».

Зауважено, що відповідачем не доведено відсутності заборгованості перед банком.

ОСОБА_1 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, як таке, що ухвалене відповідно до вимог закону.

Послався на те, що судом вірно було встановлено, що підписана ним заява не містить ознак укладення кредитного договору. Вказав, що банком не надано відомостей, на якій підставі і коли саме відбувався новий випуск кредитних карт, проти чого він заперечував.

Зазначив, що суд першої інстанції надав належну оцінку кожному доказу у справі.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову, без повідомленням учасників справи.

У ч. 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що банк не надав суду належних та допустимих доказів укладення з відповідачем договору кредиту № б/н від 12.07.2010 на умовах кредитки «Універсальна», які врегульовані Умовами та Правилами банку та факту надання йому грошових коштів за цим договором.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками районного суду.

Районним судом встановлено, згідно з доводами позовної заяви між банком та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н від 12.07.2010, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 10500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Свої зобов`язання за договором кредиту відповідач не виконав, у зв`язку з чим за ним виникла заборгованість станом на 28.02.2018 у загальному розмірі 70083,89 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 10204,46 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом - 52169,93 грн, заборгованості за пенею та комісією - 3895,98 грн, штрафу (фіксованої частини) - 500,00 грн, штрафу (процентної складової) - 3313,52 грн. На підтвердження зазначених фактів позивачем надано копії розрахунку заборгованості за договором №б/н від 12.07.2010 станом на 28.02.2018, анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг за № 163808178 та довідки про умови кредитування при використанні кредитки «УНИВЕРСАЛЬНАЯ» № 168332069 від 16.08.2010, копію паспорту відповідача та копії виписки по рахунку.

З анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що ОСОБА_1 давав згоду на отримання зарплатної картки (а. с. 9).

Відповідно до заповненого поля «картку отримав» відповідач отримав картку 12.07.2010 року. Поле заяви щодо ліміту по платіжній картці кредитка «Універсальна» в анкеті - заяві не заповнено.

Належні та допустимі в розумінні ст.ст. 76, 77 ЦПК України докази про отримання відповідачем кредитної карти «Універсальна» на підставі зазначеної анкети-заяви в матеріалах справи відсутні.

На підтвердження доводів про отримання відповідачем кредиту у розмірі 10500 грн на підставі договору №б/н від 12.07.2010, а також на підтвердження доводів про наявність заборгованості Банк надав розрахунок заборгованості за період з 16.08.2010 по 28.02.2018 (а. с. 6 - 8) та виписку про рух коштів за основною картою НОМЕР_3 за період з 01.07.2010 по 25.07.2018.

Однак у справі відсутні належні і допустимі докази на підтвердження правового зв`язку між зазначеними у вказаних документах відомостями про витрачання відповідачем певних коштів та заявою відповідача про отримання ним у відповідача зарплатної картки.

У своїх письмових поясненнях суду представник Банку не заперечував того факту, що в день підписання анкети - заяви 12.07.2010 відповідачем була отримана зарплатна картка. Зазначив, що у майбутньому на виконання умов кредитного договору йому була видана кредитна картка, однак доказів на підтвердження цієї видачі до справи не було надано.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей ніж ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).Відповідно до змісту ч. 1 ст. 634 ЦК України договір приєднання може бути укладено шляхом приєднання однією зі сторін до запропонованих умов, які встановлені іншою стороною у формулярах або інших стандартних формах. При цьому сторона, яка приєднується до них не може запропонувати свої умови договору.

У статті 638 ЦПК України викладені правила укладення договору:

1. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

2. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком районного суду про те, що з наданих банком документів не вбачається, що ОСОБА_1 висловлював бажання та згоду отримати кредитну картку, а отже недоведеним є волевиявлення відповідача на укладення кредитного договору та є недоведеним сам факт укладення цього договору між сторонами.

Нормами ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування у даній справі факт укладення між сторонами саме кредитного договору.

Колегія суддів зважує на те, що з наданих представником позивача неможливо однозначно встановити, що довідка про умови кредитування від 16.08.2010 (а. с. 10) будь-яким чином стосується анкети-заяви від 12.07.2010, оскільки на довідці зазначено номер договору SAMDN4027, тоді як банк просив стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н.

Також, не можна встановити взаємозв`язок між анкетою-заявою від 12.07.2010 та випискою по рахунку за основною картою НОМЕР_3 (а. с. 75-78), оскільки у ній відсутні будь-які посилання на конкретну анкету-заяву.

В порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України Банком не було доведено факту укладення між сторонами кредитного договору відповідними у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України доказами.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про недоведеність заявлених позовних вимог.

Доводами апеляційної скарг вказані висновки не спростовано.

Відповідачем було поставлено питання про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

Однак, вказане питання не підлягає вирішенню з огляду на недоведеність позовних вимог, що є самостійною підставою для відмови у позові, та узгоджується з роз`ясненнями, що були надані судам у абз. 3 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі».

З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом було додержано норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Питання про перерозподіл судових витрат не вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харків від 20 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 19 липня 2019 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії П.В. Кісь.

О.М. Хорошевський.