ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1536/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П`єнти І.В.,

секретар судового засідання Гриньова А.М.,

з участю позивачів і їх представника ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/13955/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 травня 2019 року (суддя Палінчак О.М., повне судове рішення складено 21 травня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У червні 2018 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , звертаючись до суду з вказаним позовом зазначали, що вони є власниками квартири АДРЕСА_1 в частках по 3/8 кожний. 1/4 частина квартири залишається відкритою для інших спадкоємців. Відповідачка є колишньою дружиною їхнього батька ОСОБА_5 , який зареєстрував її місце проживання у квартирі. 28 липня 2015 року набрало законної сили рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, яким розірвано шлюб батька та ОСОБА_2 З 2014 року відповідачка не проживає у квартирі, однак залишається зареєстрованою, чим чинить їм перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном.

Тому, позивачі просили усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 травня 2019 року позов задоволено. Усунуто перешкоди ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 . Визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1 . Вирішено питання про судові витрати.

ОСОБА_2 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення. Посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення. Рішення суду і протокол судового засідання містять розбіжності щодо участі учасників справи у судовому засіданні. У рішенні допущено помилку при зазначенні дати звернення позивачів з позовом до суду. Дослідження матеріалів справи в судовому засіданні не проводилось. Надані позивачами документи не засвідчені належним чином. Посилання суду на постанову Верховного суду України від 05 листопада 2014 року у справі №6-158цс14 є помилковим, оскільки позивачі не є власниками усієї квартири. Зазначення порядку оскарження рішення суду не відповідає вимогам ЦПК України.

У засіданні апеляційного суду позивачі і їх представник визнали апеляційну скаргу необґрунтованою у повному обсязі.

Відповідачка вдруге не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином. Подала заяву про відкладення розгляду справи.

Поважність причин неявки не підтверджена доказами, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на підставі договорів дарування від 11 грудня 2017 року та від 09 січня 2018 року є співвласниками квартири АДРЕСА_1 (кожен по 3/8 частини). Право власності зареєстровано у встановленому законом порядку. 1/4 частина квартири залишається відкритою для інших спадкоємців.

За даною адресою зареєстрована, однак не проживає тривалий час колишня дружина батька позивачів ОСОБА_2

Шлюб подружжя ОСОБА_5 і ОСОБА_2 розірваний на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду від 27 квітня 2015 року.

Сторони не є родичами і членами сім`ї один одного.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

При задоволенні позову суд виходив з того, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивачі в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язані довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Положеннями ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

На підставі ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки.

Із аналізу наведених законодавчих норм слідує, що за загальним правилом право користування житловим будинком з дозволу його власника можуть набути лише члени його сім`ї.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, співвласника у тому числі житлового приміщення або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним у цьому випадку є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

З огляду на викладене, пред`явлення вимоги про усунення перешкод у здійсненні власниками права користування та розпоряджання своїм майном є належним способом захисту, зокрема у випадку, коли між позивачами, які є власниками майна, і відповідачкою, яка чинить власникам перешкоди у користуванні майном, не існує договірних відносин щодо цього майна, у тому числі щодо реєстрації місця проживання.

Установивши, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 є співвласниками частини спірної квартири, сторони не є родичами і членами сім`ї між собою, у добровільному порядку знятись з реєстрації ОСОБА_2 не бажає, а обраний позивачами спосіб захисту передбачений законом і призведе до відновлення порушеного права, суд першої інстанції прийняв обґрунтоване рішення про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги на спростування висновків суду про те, що спірна квартира належить позивачам не повністю не можуть бути взяті до уваги, оскільки суперечать визначеному законом принципу рівності здійснення прав усіх суб`єктів права власності.

Не є підставою для скасування рішення суду допущена судом в його описовій частині описка щодо зазначення періоду звернення позивачів з позовом до суду.

Не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги про незазначення судом у рішенні детальної позиції сторони відповідача. Відображення у рішенні суду стислого викладу заперечень відповідачки відповідає приписам ч. 3 ст. 265 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до норм матеріального права із додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач /підпис/ О.І. Талалай

Суддя /підпис/ А.П. Корніюк

Суддя /підпис/ І.В. П`єнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай