Постанова

Іменем України

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 758/13462/15-ц

провадження № 61-17930св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, на рішення Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів: Українець Л. Д., Оніщука М. І., Шебуєвої В. А., від 01 лютого 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») про припинення договірних зобов'язань.

Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що 08 липня 2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», укладено кредитний договір № 2405/0708/55-005 на отримання грошових коштів у вигляді кредиту у розмірі 25 000 доларів США на строк по 08 липня 2018 року. 30 березня 2015 року Ніжинським міськрайонним суд Чернігівської області ухвалено рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» всю суму боргу за кредитним договором від 08 липня 2008 року № 2405/0708/55-005, а саме 139 088, 12 грн. Вказане рішення виконано у повному обсязі, що підтверджується квитанціями про сплату на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 139 088,12 грн. Головним державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Савченко Ю. Й. винесено постанову від 24 червня 2016 року про закінчення виконавчого провадження (ВП № 51068219) у зв'язку з фактичним виконанням у повному обсязі виконавчого документу. Таким чином, з моменту виконання боржником зобов'язань та прийняття їх кредитором припиняється існування прав і обов'язків сторін, що складають зміст конкретного зобов'язального правовідношення.

Із урахуванням зазначеного, уточнивши позовні вимоги, позивачі просили позов задовольнити, визнати зобов'язання, що виникли на підставі кредитного договору від 08 липня 2008 року № 2405/0708/55-005, припиненими у зв'язку з їх виконанням, проведеним належним чином. Визнати іпотеку, яка виникла на підставі укладеного іпотечного договору від 21 квітня 2011 року № 2405/0708/55-005-Z-2, припиненою у зв'язку з припиненням основного зобов'язання.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Подільського районного суду міста Києва, у складі судді Романа О. А., від 29 листопада 2016 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ПАТ «Альфа-Банк» про припинення договірних зобов'язань задоволено. Визнано припиненими: споживчий кредитний договір № 2405/0708/55-005 від 08 липня 2008 року, укладений між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2; договір іпотеки № 2405/0708/55-005-Z-2 від 21 квітня 2011 року, укладений між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4, згідно з яким передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, щоза спірними договірними відносинами виконання боржником проведене належним чином, а представником банку не надано суду рішення компетентного органу, яким визначено заборгованість на день розгляду справи.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 01 лютого 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Альфа-Банк» задоволено. Рішення Подільського районного суду міста Києва від 29 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Оскільки судове рішення від 30 березня 2015 року про стягнення заборгованості боржником ОСОБА_5 повністю виконано 30 вересня 2015 року, кредитодавець має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені до остаточного виконання вказаного судового рішення. На підтвердження наявності заборгованості відповідач надав суду першої інстанції розрахунок наявної заборгованості, яка позивачами не погашена.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У лютому 2017 року ОСОБА_5, який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Апеляційного суду міста Києва від 01 лютого 2017 року та залишити в силі рішення Подільського районного суду міста Києва від 29 листопада 2016 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування пені, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, банк в односторонньому порядку змінив умови зобов'язання за кредитним договором, а саме строк виконання основного зобов'язання. Юридичним наслідком належного виконання зобов'язання відповідно до статей 598, 599 ЦК України є припинення зобов'язання. Таким чином з моменту виконання боржником зобов'язань та прийняття їх кредитором припиняється існування прав і обов'язків сторін, що складають зміст конкретного зобов'язального правовідношення. Оскільки рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 березня 2015 року у справі № 740/312/15-ц виконано боржником у повному обсязі, а ПАТ «АльфаБанк» не надано розрахунку заборгованості за користування кредитними коштами та пені з моменту вступу в силу вказаного рішення у справі № 740/312/15-ц, районним судом прийнято правильне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог позивачів.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 частини першої Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 11 лютого 2019 року справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ПАТ «Альфа-Банк» про припинення договірних зобов'язань призначено до судового розгляду.

Відзив на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

08 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 2405/0708/55-005, за умовами якого банк надає позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 25 000 доларів США на строк по 08 липня 2018 року включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором. Позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,90 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Кредитні кошти призначені на споживчі потреби (а. с. 4-7).

Відповідно до пункту 8.1 кредитного договору за порушення терміну сплати ануїтетних платежів за цим договором позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення в тому числі день погашення простроченої заборгованості. У випадку часткової сплати суми ануїтетного платежу пеня нараховується на його несплачену частину.

Згідно із пунктом 2.1 кредитного договору забезпеченням виконання зобов'язань позичальника по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за його користування, оплаті комісій, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у зв'язку з порушенням умов даного договору та інших витрат банку, пов'язаних з одержанням виконання, виступає іпотека об'єкта нерухомості, а саме: квартира АДРЕСА_2.

21 квітня 2011 року між сторонами укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору № 2405/0708/55-005 від 08 липня 2008 року, зокрема, сторони домовились внести зміни до пункту 2.1 кредитного договору та викласти його в наступній редакції: «2.1 Забезпеченням виконання зобов'язань позичальника по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за його користування, оплаті комісій, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у зв'язку з порушенням умов даного Договору та інших витрат банку, пов'язаних з одержанням виконання, виступає іпотека об'єкта нерухомості, а саме: квартира АДРЕСА_3» (а. с. 12).

21 квітня 2011 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір № 2405/0708/55-005-Z-2, згідно якого предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_4 (а. с. 9-11).

08 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_3, між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_4 укладено договори поруки.

21 квітня 2011 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_5 також укладено договір поруки.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 березня 2015 року у справі № 740/312/15 стягнуто на користь ПАТ «Альфа-Банк» з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором (кредит, проценти, пеня) у сумі 139 088, 12 грн та в рівних частинах 1 679, 62 грн (по 419, 90 грн з кожного) у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а. с. 16-17).

На виконання вказаного рішення суду ОСОБА_5 на користь ПАТ «Альфа-Банк» сплачено кредитну заборгованість у розмірі 49 500 грн, 25 140 грн, 64 450 грн, що підтверджується квитанціями № 85-11к від 04 вересня 2015 року, № 85-326к від 30 вересня 2015 року та № 85-292к від 05 травня 2015 року, а всього на суму 139 090 грн (а. с. 19-20).

24 червня 2016 року головним державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Савченко Ю. Й. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (ВП № 51068219) у зв'язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (а. с. 65).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Відповідно до частини першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Суди встановили, що рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 березня 2015 року стягнуто на користь ПАТ «Альфа-Банк» з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у сумі 139 088, 12 грн.

На виконання вказаного рішення суду ОСОБА_5 на користь ПАТ «Альфа-Банк» сплачено кредитну заборгованість у розмірі 49 500 грн, 25 140 грн, 64 450 грн, що підтверджується квитанціями № 85-11к від 04 вересня 2015 року, № 85-326к від 30 вересня 2015 року та № 85-292к від 05 травня 2015 року, на загальну суму 139 090 грн, у зв'язку із чим 24 червня 2016 року головним державним виконавцем Подільського районного відділу державно виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Савченко Ю. Й. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (ВП № 51068219).

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Проте такі вимоги банком до позивачів не заявлялись.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України, 2004 року, та статтею 81 чинної редакції ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляцій суд, виходячи із положень пунктів 1.3, 8.1 кредитного договору, дійшов неправильного висновку про те, що кредитодавець має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені до остаточного виконання судового рішення.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із частиною першою статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі: припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Припинення основного зобов'язання є підставою для припинення іпотеки (стаття 17 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, районний суд дійшов правильного висновку про те, що поручитель ОСОБА_5 належним чином виконав зобов'язання боржника за кредитним договором від 08 липня 2008 року, повністю виконав рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 березня 2015 року про дострокове стягнення з позичальника та поручителів всієї суми заборгованості за кредитним договором, яка була визначена у розмірі 139 088, 12 грн, у зв'язку із чим основне зобов'язання припинилось на підставі статті 599 ЦК України, внаслідок чого припинились і зобов'язання за похідним від основного договором іпотеки, укладеним з метою забезпечення виконання умов кредитного договору. Свого права на стягнення платежів на підставі статті 625 ЦК України ПАТ «Альфа-Банк» не реалізувало.

Районним судом при вирішенні спору правильно застосовано до спірних правовідносин положення статей 593, 559, 1048 ЦК України.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд вищевказаного не врахував, дійшов неправильного висновку про скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції.

Суд касаційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при винесенні рішення про задоволення позовних вимог були належним чином оцінені подані сторонами докази, точно встановлені обставини справи та правильно застосовані норми матеріального права, а апеляційний суд помилково скасував законне та по суті правильне рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, задовольнити.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 01 лютого 2017 року скасувати та залишити в силі рішення Подільського районного суду міста Києва від 29 листопада 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь
Б. І. Гулько
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта