Суддя-доповідач Жданова В.С. Номер провадження 22-ц/804/573/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2019 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Жданової В.С.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Донецького апеляційного суду у м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 13 листопада 2018 року у цивільній справі № 234/14910/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, завданої поширенням завідомо неправдивих відомостей, (суддя Марченко Л.М., повний текст рішення виготовлено 23 листопада 2018 року),

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, завданої поширенням завідомо неправдивих відомостей.

В мотивування позовної заяви зазначив, що 22 травня 2007 року сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої його притягнуто до кримінальної відповідальності.

Потерпілий ОСОБА_4- відповідач по справі, почав розповсюджувати неправдиву інформацію про те, що після дорожньо-транспортної пригоди він був паралізований, переніс складну операцію на шийних хребцях, отримав 3 групу інвалідності безстроково.

Своїми неправомірними діями відповідач ОСОБА_4 викликав у нього хибне почуття провини щодо наслідків від ДТП, принизив його честь, гідність та ділову репутацію, він поніс покарання та сплачує відповідачу моральну шкоду в розмірі 70 000 грн. за неіснуючі тілесні ушкодження. Внаслідок душевних хвилювань, викликаних неправомірними діями відповідача, порушився його сон та самопочуття.

03 квітня 2018 року позивач ОСОБА_3 доповнив позовні вимоги, зазначивши, що під час судового провадження по даній справі відповідач ОСОБА_4 продовжив розповсюджувати неправдиву інформацію про нього шляхом написання статті на інтернет-сайті. Просив суд визнати, що розповсюджувана відповідачем ОСОБА_4 інфомація про те, що він став безстроково інвалідом 3 групи, переніс операцію на шийних хребцях, отримав тяжкі тілесні ушкодження внаслідок ДТП, що сталося 22 травня 2007року з вини позивача, не відповідає дійсності та принижує його честь, гідність та ділову репутацію; зобов'язати ОСОБА_4 припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності та ділової репутації стосовно нього (позивача); стягнути з ОСОБА_4 на його користь моральну шкоду в розмірі 70 000 гривень та судові витрати.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 13 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, завданої поширенням завідомо неправдивих відомостей відмовлено.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В мотивування апеляційної скарги зазначає, що відповідач надав суду дві довідки МСЕК. Одна довідка МСЕК містить відомості, що ОСОБА_4 отримав другу групу інвалідності у період 2007-2009 років внаслідок черепно-мозкової травми від загального захворювання. Відповідно до другої довідки ОСОБА_4 має третю групу інвалідності від загального захворювання по патології опорно-рухового апарату. Однак ці довідки не містять обґрунтованих відомостей, що група інвалідності ОСОБА_4 встановлено внаслідок травмування в ДТП 22 травня 2007 року. Довідки МСЕК, надані відповідачем, не можна вважати допустимими доказами у справі, а висновок суду, стосовно того, що ОСОБА_4 надав правдиву інформацію є необґрунтованим.

Відповідач наінтернет-сайті написав, що операцію йому робили його родичка анестезіолог ОСОБА_4 і доктор ОСОБА_5, а лікування проходив у лікаря ОСОБА_6, однак запросити в суд цих осіб для дачі свідчень позивач відмовився, що свідчить про недоведеність такого твердження.

Відповідач ОСОБА_4 розповсюдив інформацію, що на операцію на шийних хребцях йому потрібно було 10 000 гривень, що за курсом НБУ на 2007 рік складає 2000 доларів США, однак підтвердити ці витрати не зміг.

Судом не враховано, що він пропонував відповідачу коштовну діагностику та коштовне лікування за його рахунок з повним відшкодуванням залишку боргу за виконавчим провадженням, але відповідач відмовився від цих пропозицій.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 30 травня 2014 року частково змінений вирок апеляційного суду Донецької області від 08 червня 2012 року, а саме: виключено із вироку посилання на заподіяння потерпілому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень у вигляді перелому кісток носа, що свідчить про дачу ОСОБА_4 неправдивих свідчень у суді щодо отриманих ним 22 травня 2007 року тяжких тілесних ушкоджень і фальсифікацію висновку судово-медичної експертизи №25/105 від 29 січня 2009 року.

Крім того, суд не вирішив питання про притягнення представника МСЕК і медичного закладу, який виготовляв виписні епікризи ОСОБА_4 до участі у справі у якості відповідачів.

Відповідач ОСОБА_4 надав відзив на апеляційну скаргу, який мотивований тим, що правдивість його інформації підтверджено належними доказами. Відповідачем не надано жодного доказу того, що ця інформація є неправдивою.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що за результатами кримінального судочинства доведена вина ОСОБА_3 в тому, що він 22 травня 2007 року приблизно о 21.00 годині, керуючи автомобілем НОМЕР_1 та рухаючись по проїзній частині вулиці Шкадінова у м. Краматорськ з боку вулиці Паркова у напрямку вулиці Південна, допустив порушення п.п. 1.5, 2.3, 12.3 ПДР України та скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_4, який рухався попереду у попутному напрямку. Після скоєння ДТП водій ОСОБА_3 в порушення п.2.10 ПДР з місця події зник, залишивши потерпілого ОСОБА_4, який отримав тяжкі тілесні ушкодження, у темну пору доби лежати на проїзній частині дороги у безпорадному стані, небезпечному для життя становищі.

Вироком апеляційного суду Донецької області від 08 червня 2012 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченому ч.2 ст.286, ч.1 ст. 235 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі із застосуванням ст.ст.75,76 КК України з іспитовим строком на 2 роки; з підсудного ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_4 в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди стягнуто 62 000 гривень.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 30 травня 2014 року вирок апеляційного суду Донецької області від 08 червня 2012 року змінено у зв'язку з переглядом за нововиявленими обставинами, а саме, з вироку суду було виключено посилання на заподіяння потерпілому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень «у вигляді перелому кісток носа», врешті вирок залишено без змін.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено ті обставини, що відповідач ОСОБА_4 поширював стосовно позивача завідомо неправдиві відомості, які стосуються обставин дорожньо-транспортної події та її наслідків, що ганьблять, честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальноїіморальної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб; підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред'явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

З матеріалів справи вбачається, що 22.05.2007 року після ДТП потерпілий ОСОБА_4 був доставлений у травматологічне відділення міської лікарні №3 м. Краматорська та встановлено діагноз : «закрита сочетана краніоспільна травма : забій головного мозку легкого ступеню, перелом по типу тріщини зводу черепа з переходом на основу, перелом кісток носа, закритий перелом-підвивих сьомого шийного хребця, перелом дужки шостого шийного хребця з тетрпапарезом, численні пошкодження обличчя, голови, тулуба та кінцівок, забій лоба та правового плеча». Відповідно до висновку експерта №457 від 17 липня - 07 листопада 2013 року, проведеного Донецьким обласним бюро судово-медичної експертизи, виявлені у ОСОБА_4 переломи, за винятком перелому кісток носа, підтверджені об'єктивними рентгенологічними даними. У ОСОБА_4 є наслідки отриманої травми в дорожньо-транспортній події, що сталась 22 травня 2007 року. Висновок містить посилання на дані медичної картки №236 стаціонарного хворого ОСОБА_4, відповідно до якої, внаслідок травмування в ДТП він знаходився на лікуванні в травматологічному відділенні, був консультований нейрохірургом, на санітарній авіації його переведено до відділення вертебрології Науково-дослідного інституту травматології і ортопедії м. Донецька, де 05 червня 2007 року проведено оперативне втручання - резекція тіла С6, частково С7 хребця, передні аутометалокорпородез; 25.06.2007 р.- ревізія рани.

Вироком апеляційного суду Донецької області від 08 червня 2012 року встановлено, що порушення ОСОБА_3 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України знаходиться у причинному зв'язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди. Внаслідок дій засудженого потерпілому ОСОБА_4 заподіяні тяжкі тілесні ушкодження. Та обставина, що ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області від 30 травня 2014 року із вироку виключено посилання на заподіяння потерпілому ОСОБА_4 ушкоджень «у вигляді перелому кісток» на висновок про наявність у потерпілого тяжких тілесних ушкоджень не вплинуло.

Згідно даних медичних документів до 22.05.2007 р. у ОСОБА_4 захворювань, які б полягали у причинено-наслідковому зв'язку з перебуванням його на лікуванні немає. ( а.с. 22).

Вперше відповідачу ОСОБА_4 було встановлено групу інвалідності ( 11 групу) 05.09. 2007 року з наступним переоглядом ( а.с.157), в подальшому потерпілому встановлено 3 групу інвалідності, що підтверджується довідками МСЕК та копією пенсійного посвідчення (а.с. 155-158). Під час чергового огляду МСЕК 21 березня 2013 року ОСОБА_4 встановлено третю групу інвалідності безстроково (а.с. 121). Причиною інвалідності визнано « наслідок травми ОРА (опороно-руховий апарат).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що інформація про отримання ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, яке сталося 22 травня 2007 року з вини ОСОБА_3; про тривале лікування потерпілого та перенесені операції; встановлення інвалідності не може вважатися такою, що не відповідає дійсності, оскільки ці обставини прямо встановлені вироком суду по кримінальній справі від 08.06.2012 року, ( а.с.25) висновком експерта від 08.07.2013 р. ( а.с.14), витягом із виписного епікризу №4111 ( а.с.152), довідками огляду у МСЕК про встановлення групи інвалідності ( а.с.121, 155,156, 158), пенсійним посвідченням ( а.с.157).

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до оспорювання висновку експерта та інших медичних документів, на підставі яких потерпілому ОСОБА_4 встановлені тяжкі тілесні ушкодження, спричинені внаслідок ДТП.

При розгляді справи судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, вірно визначено норму матеріального закону, яку належить застосувати, надана мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем в обґрунтування позовних вимог.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не містять підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_3 виклав доводи щодо понесених ОСОБА_4 витрат на операцію на шийних хребцях в розмірі 10 000 гривень та вважає цю інформацію недостовірною. Проте, позовні вимого щодо недостовірності понесених потерпілим витрат позивачем не заявлялися та судом першої інстанції не розглядалися. Відповідно до ч.6 ст.367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, підстав для його скасування не встановлено. За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 13 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне рішення виготовлено 27 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач В.С. Жданова .