Справа № 309/1748/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 лютого 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі :

судді-доповідача - Готри Т.Ю.,

суддів - Собослоя Г.Г., Куштана Б.П.,

з участю секретаря: Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 13 листопада 2018 року, ухваленого суддею Савицьким С.А., в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позов обґрунтовувала тим, що між нею, громадянкою України, та відповідачем, громадянином Франції, 29 серпня 2016 року був укладений шлюб, зареєстрований у мерії муніципалітету Кофі-ле-Ба, Верхня Марна, Франція.

За час спільного проживання, до реєстрації шлюбу, у них народилася донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківство щодо якої визнав відповідач.

З початку 2017 року сімейні відносини між ними значно погіршилися, внаслідок відсутності взаєморозуміння. Відповідач в присутності малолітньої дочки грубо поводився з нею, шукав різні приводи для сварок та з'ясування відносин, ображав її грубими та непристойними виразами. Протягом останніх двох місяців вони проживають окремо, з метою уникнення один одного, запобігання конфліктам, сімейним сваркам, посягань на життя і здоров»я позивача. Фактично сімейне життя припинилося. Вважає, що подальше спільне проживання з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим, суперечить їхнім інтересам, оскільки сім'я остаточно розпалась.

За наведених обставин ОСОБА_3 просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачка уточнила позовні вимоги і просила дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити проживати біля неї.

Рішенням Хустського районного суду від 13 листопада 2018 року позов задоволено.

Шлюб зареєстрований між громадянином Франції ОСОБА_2 та громадянкою України ОСОБА_3 - 29.08.2016 року у мерії муніципалітету Кофі-ле-Ба, Верхня Марна, Франція розірвано.

Дитину сторін - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено на утриманні біля матері ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити. Вказує на те, що наданий судом строк для примирення в один місяць був недостатнім для відновлення їхніх з позивачкою подружніх відносин. Непорозуміння, які виникли між ним та позивачкою носять тимчасовий характер, а її небажання продовжувати шлюбні відносини не є підставою для його розірвання. Крім того, у них є неповнолітня дитина, яка потребує виховання з боку обох батьків, що на його думку, є найголовнішою підставою для збереження шлюбу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 позивачка ОСОБА_3 просить залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення, посилаючись на те, що подальше збереження сім»ї є неможливим. Шлюб відповідно до сімейного законодавства є вільним і добровільним союзом жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. А тому примушування до збереження шлюбу є порушенням права дружини на свободу і особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Припинення шлюбу шляхом його розірвання являється винятком із загального правила довічності шлюбу. А тому встановивши, що подальше збереження сім»ї є неможливим, суд правильно розірвав між ними шлюб.

У судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав.

ОСОБА_3 просила рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню за таких обставин.

Судом встановлено, що 29 серпня 2016 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у мерії муніципалітету Кофі-ле-Ба, Верхня Марна, Франція (а.с. 7-8).

За час спільного проживання, до реєстрації шлюбу, у сторін народилася донька - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9-10).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що причиною розірвання шлюбу є наявність у сторін різних поглядів на сімейне життя, погіршення їх взаємовідносин, через що між ними виникають непорозуміння та сварки, які стали причиною припинення шлюбних відносин. На час розгляду справи сторони не підтримують шлюбних відносин, проживають окремо, спільне господарство не ведуть і позивачка категорично не бажає проживати разом з відповідачем, наполягає на розірванні шлюбу.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки такого суд дійшов з додержанням вимог закону з огляду на наступне.

Відповідно до ст.58 Закону України «Про міжнародне приватне право» (далі Закон) шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу.

Підстав недійсності укладеного між сторонами шлюбу матеріали справи не містять.

Згідно з статтею 60 Закону правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином.

Статтею 63 вище вказаного Закону встановлено, що припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Судом встановлено, що сторони мають спільне постійне місце проживання в Україні, а тому правові наслідки шлюбу, а відповідно і припинення шлюбу, визначаються правом України.

Частиною першою статті 21 і частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану, і ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги (ч.1 ст.55 СК України).

Відповідно до частини другої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

За змістом статті 111, частини другої статті 112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства, і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом першої інстанції з метою збереження сім'ї ухвалою від 01 жовтня 2018 року було надано сторонам строк на примирення тривалістю один місяць. Однак сторони за цей час не примирились (а.с.40-41).

Станом на час розгляду справи судом апеляційної інстанції 18 лютого 2019 року сторони також не примирились, проживають за різними адресами та не спілкуються між собою, позивачка категорично не бажає перебувати у шлюбі з відповідачем, заперечує щодо надання їм строку на примирення, посилаючись на те, що подальше збереження сім»ї є неможливим, буде суперечити її інтересам, а тому наполягає на розірванні шлюбу.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, позивачка категорично відмовляється перебувати у шлюбі з відповідачем, а тому її подальше перебування у цьому шлюбі буде суперечитиме її інтересам.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відповідача без задоволення, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 13 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 1 березня 2019 року.

Суддя-доповідач: Судді: