ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________
Справа №636/744/19
Провадження № 6/636/31/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 лютого 2019 року Чугуївський міський суд Харківської області
у складі: головуючого судді Гуменного З.І.,

секретаря судового засідання Шикової К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві подання Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції в Харківській області про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, -
В С Т А Н О В И В:
Представник Міжрайонного ВДВС по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву ГТУЮ в Харківській області звернувся до суду з поданням, в якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим написом № 1-170 від 17.02.2018 року. Вимоги обґрунтовані тим, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження ВП № 55994752 з примусового виконання виконавчого напису № 1-170 від 17.02.2018 року, виданого державним нотаріусом Десятої Харківської державної нотаріальної контори, про стягнення з ОСОБА_1 невідшкодованих збитків по факту пошкодження автомобільної техніки у розмірі 302238,17 грн. та державного мита у розмірі 1700 грн. Виконавчий напис на сьогоднішній день боржником не виконаний, декларація не надана. За весь період примусового виконання виконавчого документу будь-яких дій, спрямованих на його виконання, боржником не здійснювалось. Враховуючи те, що боржник ухиляється від виконання виконавчого напису, Міжрайонний ВДВС за клопотанням стягувача звернувся до суду із даним поданням.

Представник Міжрайонного ВДВС по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву ГТУЮ в Харківській області у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України, ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного)виконавця.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Під час розгляду подання судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Суд, дослідивши подання, копії матеріалів виконавчого провадження, надані в його обґрунтування, вважає, що в його задоволенні необхідно відмовити, виходячи з наступного.

На виконанні у Міжрайонному ВДВС по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву ГТУЮ в Харківській області перебуває виконавче провадження № 55994752 з примусового виконання виконавчого напису № № 1-170 від 17.02.2018 року. Вимоги обґрунтовані тим, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження ВП № 55994752 з примусового виконання виконавчого напису № 1-170 від 17.02.2018 року, виданого державним нотаріусом Десятої Харківської державної нотаріальної контори, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) невідшкодованих збитків по факту пошкодження автомобільної техніки у розмірі 302238,17 грн. та державного мита у розмірі 1700 грн. Як вказує державний виконавець, виконавче провадження відкрито 15.03.2018, на підтвердження чого надана копія постанови про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначено, що її копія направлена сторонам виконавчого провадження, однак доказів щодо направлення постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику суду не надано.

Однак, як вказано в поданні, в період виконавчого провадження боржник ухиляється від виконання нотаріального напису.

Так у поданні зазначено, що в ході проведення виконавчих дій за виконавчим провадженням державним виконавцем проведені дії, направлені на виявлення майна боржника у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а саме: надісланий запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, Державної фіскальної служби України та Пенсійного фонду України. Інформація стосовно сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО щодо боржника - відсутня, інформація про місце роботи боржника - відсутня, боржник пенсію в органах ПФУ не отримує. Згідно даних ДАІ-2000 та НАІС за боржником транспортні засоби не значаться.

Також державним виконавцем здійснений вихід за адресою проживання боржника, але перевірити майновий стан не виявилось можливим через відсутність доступу до помешкання, що підтверджується актом, однак копія акту суду не надана.

Тобто, у державного виконавця за період перебування на виконанні виконавчого напису з 15.03.2018 не виявилось можливості перевірити майновий стан боржника через відсутність доступу до помешкання, а тому робити висновок про відсутність майна, на яке може бути звернуто стягнення, завчасно.

Звертаючись з поданням до суду, державний виконавець посилається на те, що наявність у боржника зобов`язань, покладених на нього відповідним рішенням, є підставою для обмеження у праві виїзду за межі України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження,» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Вимогами п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець зобов`язаний звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Державним виконавцем до суду не надано копії документів виконавчого провадження, а надано лише копію виконавчого напису нотаріуса; копію постанови про відкриття виконавчого провадження; копію постанови про арешт майна боржника та Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Проте до суду не було надано інших матеріалів виконавчого провадження, які підтверджують повноту проведення державним виконавцем дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Також суду не надано відомостей щодо наявності у боржника документів громадянина України на право виїзду з України і в`їзду в неї, перелік яких зазначений в ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України». Крім того, державний виконавець не надав доказів на підтвердження факту, що боржник має намір виїхати за межі України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Відповідно до Конституції України обмеження пересування громадянину є одним з найсуворіших заходів впливу на особу, що умисно ухиляється від виконання судового рішення.

Відповідно до Указу президента України «Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень суду» від 24.03.2008 року, суд може, але не зобов`язаний вживати заборону на виїзд боржника.

При цьому, сам факт наявності невиконаного рішення відповідного органу не є, відповідно до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», безумовною підставою для тимчасової заборони виїзду особи за кордон без обов`язкового визначення дій боржника по ухиленню від виконання відповідного рішення.

Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України» та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків.

Отже, особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Зазначена позиція викладена Верховним судом України у листі від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Між тим, матеріали подання не міститься будь-яких доказів ухилення ОСОБА_1 від виконання ним зобов`язань за виконавчим написом нотаріуса.

Доводи державного виконавця з приводу того, що на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до виконавця та для надання пояснень щодо невиконання рішення, не знайшли свого підтвердження у зв`язку з тим, що додані до подання копії матеріалів виконавчого провадження, не містять доказів належного повідомлення боржника про перебування на виконанні виконавчого напису нотаріуса. Суду взагалі не надано доказів на підтвердження виклику боржника до виконавчої служби з приводу вищевказаного виконавчого провадження та взагалі щодо обізнаності останнього про наявність такого виконавчого провадження.

Доводи державного виконавця щодо ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим написом нотаріуса, ґрунтуються лише на припущеннях.

При цьому суд враховує, що саме державний виконавець як ініціатор вирішення питання про тимчасове обмеження фізичної особи у праві на виїзд зобов`язаний зазначити у поданні передбачені законом підстави для такого обмеження і надати відповідні докази.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 та 4 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

З даного подання вбачається те, що старший державний виконавець вважає судовим рішенням виконавчий напис нотаріуса.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про нотаріат», нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Крім того, з Закону України «Про нотаріат» вбачається те, що виконавчий напис є нотаріальною дією, а не рішенням.

Також, подання взагалі не містить обґрунтувань відносно обмеження права виїзду за кордон відносно боржника саме у разі не виконання ним виконавчої дії нотаріуса (виконавчого напису), а також відносно того, що вказаний напис є рішенням.

Таким чином, в даному випадку не вбачається законних підстав для задоволення цього подання в частині тимчасової заборони у праві виїзду за кордон боржника до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим написом нотаріуса.

Отже, наявність у боржника невиконаних зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням є підставою для тимчасової заборони у праві виїзду за межі України до виконання вказаного судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що подання є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає, оскільки судом не встановлено фактів, що ставлять під загрозу питання примусового виконання виконавчого напису та потребують тимчасового обмеження права виїзду боржника за межі України, а не за кордон, як вказує державний виконавець, та те, що виконавчий напис нотаріуса не є виконавчим документом рівнозначним судовому рішенню, оскільки статтею 3 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено перелік рішень, які підлягають примусовому виконанню, однак норми закону, якою виконавчий напис нотаріуса було прирівняно до судового рішення державним виконавцем наведено не було.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 133, 141, 258, 259, 260, 261, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 352, 353, 354 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
В задоволенні подання Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції в Харківській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим написом № 1-170 від 17.02.2018 року, виданого державним нотаріусом Десятої Харківської державної нотаріальної контори, - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 15-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Cуддя -