Справа № 457/296/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/811/982/18 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю:представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 Т.М ОСОБА_3 ,

представників ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 11 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором оренди та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за виконані будівельні роботи,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за договором оренди нежитлового приміщення від 20.01.2012 року в розмірі 155931 грн. 71 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що між нею та відповідачем ОСОБА_4 20.01.2012 року укладено договір оренди нежитлового приміщення, площею 84,6 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , строк дії якого вже закінчився, що підтверджується актом приймання-передачі нежитлового приміщення від 03.02.2015 року, однак, відповідач не сплатила орендної плати за користування цим приміщенням, розмір якої за умовами договору становить 7800 грн. в місяць.

У червні 2015 року відповідач ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути понесені нею витрати на переобладнання вказаного вище нежитлового приміщення, а саме: витрати на придбання будівельних матеріалів в сумі 31486 грн. 65 коп. та витрати на оплату праці робітників-будівельників на суму 42886 грн., а всього 74372 грн. 65 коп.

Вимоги за зустрічним позовом обгрунтовуються тим, що на початку 2010 року ОСОБА_4 домовилась із ОСОБА_1 про оренду нежитлового приміщення для використання його як салону краси (перукарні), однак, приміщення не було пристосоване для цього, а тому вимагало переобладнання. За усною домовленістю, ОСОБА_1 , як власник приміщення, зобов`язалась виготовити необхідну для цього технічну документацію, а вона ( ОСОБА_4 ) провести за власний рахунок будівельні роботи, відтак, вважає, що між ними виникли правовідносини, характерні для договору будівельного підряду, і чинний на той час ЦК України не містив вимог про обов`язкове дотримання письмової форми цього договору.

Зазначає, що оскільки договір оренди було укладено лише 20.01.2012 року і своєї обіцянки не стягувати орендної плати за один рік дії договору ОСОБА_1 не дотрималась, позивач ОСОБА_4 вважає, що вона має право на стягнення понесених нею витрат на переобладнання вказаного нежитлового приміщення.

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 11 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди нежитлового приміщення від 20.01.2012 року у розмірі 155931 грн. 71 коп. та судовий збір у розмірі 3654 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_4 в особі свого представника ОСОБА_7 Ю ОСОБА_3 М, просить рішення скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а її зустрічний позов задовольнити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що суд завершив розгляд справи у відсутності її сторони, не маючи відомостей про її належне повідомлення, позбавивши можливості подати докази, поставити свої запитання свідкам і виступити у судових дебатах.

Крім того, зазначає, що суд не вирішив її заяву про зупинення провадження у справі та клопотання її представника ОСОБА_5 про призначення почеркознавчої експертизи.

Звертає увагу, що ОСОБА_1 визнала ту обставину, що заява від 11.07.2014 року, адресована їй ( ОСОБА_4 ), про припинення договору оренди нежитлового приміщення підписана нею, і ствердила, що договір оренди є припиненим з 21.07.2014 року, а тому вважає помилковим висновок суду про припинення договору оренди 03.02.2015 року з дня підписання сторонами акту приймання-передачі об`єкта оренди.

Апелянт зазначає, що поза увагою суду залишилась і та обставина, що звертаючись у листопаді 2014 року до господарського суду з аналогічним позовом, позивач ОСОБА_1 вказувала про те, що заборгованість по орендній платі станом на 20.07.2014 року становила 3582 грн., а заборгованість по оплаті за час фактичного користування майном (після припинення строку дії договору) за період з 21.07.2014 року по 31.10.2014 року становила 17168 грн. В подальшому, ОСОБА_1 збільшила розмір позовних вимог (за рахунок збільшення періоду оплати за фактичне користування), і тим не менш, просила стягнути заборгованість за договором оренди станом на 20.07.2014 року, що на думку апелянта, свідчить про визнання нею факту припинення дії договору оренди саме 20.07.2014 року, а тому відсутні правові підстави для нарахування орендної плати після припинення дії договору оренди.

Також вважає, що позивачем ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів про те, що вона ( ОСОБА_4 ) користувалась предметом оренди в період з 20.07.2014 року по 03.02.2015 року.

На думку апелянта, суд безпідставно не врахував розписок, оригінали яких досліджувались в судовому засіданні, з підписом ОСОБА_1 про отримання нею грошових коштів в рахунок сплати орендної плати за період з квітня по липень 2014 року та за фактичне користування предметом оренди у період з серпня 2014 року по січень 2015 року, а всього на загальну суму 67300 грн. Таким чином, за підрахунком апелянта, заборгованість по оплаті за користування спірним приміщенням станом на день підписання акта приймання-передачі цього приміщення становила лише 3800 грн.

Також апелянт зазначає, що витрати, які вона понесла по переобладнанню належного позивачу ОСОБА_1 приміщення, підтверджуються письмовими доказами, однак, суд не дав їм належної правової оцінки, безпідставно відмовивши у задоволенні зустрічного позову.

Згідно з первинним протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Апеляційного суду Львівської області від 15.02.2018 року для розгляду цивільної справи №457/296/15-ц (провадження №22-ц/783/493/18) визначено колегію суддів в складі: судді-доповідача Мельничук О.Я., суддів: Крайник Н.П., Савуляка Р.В.

Відповідно до указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04.10.2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

18.10.2018 року вказана цивільна справа (провадження №22-ц/811/982/18) одержана Львівським апеляційним судом від Апеляційного суду Львівської області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Львівського апеляційного суду від 18.10.2018 року, для розгляду даної справи визначено колегію суддів в складі: судді-доповідача Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.

Ухвалою колегії суддів у названому складі справу призначено до розгляду в Львівському апеляційному суді.

Заслухавши пояснення сторони ОСОБА_4 в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.01.2012 року між ОСОБА_1 (орендодавцем) та ОСОБА_4 (орендарем) укладено договір оренди нежитлового приміщення (а.с.5-6 т.1), за умовами якого орендодавець передав орендарю у строкове платне користування нежитлове приміщення площею 84,6 кв.м., що знаходиться у АДРЕСА_1 .

Передача-приймання предмета договору оренди підтверджена актом від 20.01.2012 року (а.с.7 т.1).

Згідно з п.3.1 договору, розмір орендної плати становить 7800 грн.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що розмір орендної плати може бути змінено за згодою сторін.

Орендна плата сплачується орендарем щомісячно до 5 числа місяця, наступного за місяцем фактичного користування об`єктом оренди, у грошовій формі через касу орендаря (п.3.3).

В орендну плату не включається плата за послуги з постачання газу, електроенергії, водопостачання та водовідведення, послуги охорони орендованого майна (п.3.4).

Орендар звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає (п.3.5).

Термін дії договору визначений у п.4.1 договору і складає 6 місяців з моменту його підписання.

Відповідно до п.4.3 договору, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору оренди, після закінчення його строку, договір вважається продовженим на такий самий строк і на таких же умовах. У порядку, встановленому цим пунктом, договір може продовжуватись необмежену кількість разів.

Пунктом 6.2 договору передбачено, що після закінчення строку оренди орендодавець зобов`язаний прийняти від орендаря майно по акту приймання-передачі не пізніше 10 днів від дня втрати чинності договору.

Статтею 764 ЦК України передбачено, що якщо наймач (орендар) продовжує користуватись майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця (орендодавця) протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Встановлено, що 11.07.2014 року орендодавець ОСОБА_1 подала до орендаря ОСОБА_4 заяву про припинення договору оренди нежитлового приміщення, а 13.11.2014 року подала до Господарського суду Львівської області позовну заяву про виселення ФОП ОСОБА_4 з орендованого нею нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 та стягнення з неї заборгованості по орендній платі станом на 20.07.2014 року (дата припинення договору оренди) в розмірі 3582 грн. та заборгованості по оплаті за фактичне користування майном у розмірі 17168 грн. (а.с.90-92 т.1).

У вказаній вище заяві від 11.07.2014 року ОСОБА_1 зазначає про зменшення розміру орендної плати за домовленістю сторін у період з лютого по травень 2014 року включно до 4250 грн.

26.01.2015 року ОСОБА_1 подала заяву до господарського суду про збільшення розміру позовних вимог, в якій просила серед іншого стягнути з ОСОБА_4 заборгованість по орендній платі в розмірі 3582 грн. та заборгованість по оплаті за фактичне користування майном станом на 23.01.2015 року у розмірі 34555 грн.

Ухвалою від 02.02.2015 року Господарський суд Львівської області (Справа №914/4148/14) закрив провадження у справі, вказавши, що спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (а.с.93-94 т.1).

На повторну вимогу орендодавця ОСОБА_1 від 03.02.2015 року про припинення дії договору оренди, орендар ОСОБА_4 повернула вказане вище нежитлове приміщення, а орендодавець ОСОБА_1 прийняла його, що підтверджується актом приймання-передачі від 03.02.2015 року (а.с.8,89 т.1).

Відтак, ураховуючи наведені вище умови договору оренди, строк дії цього договору припинився 20.07.2014 року, однак, фактично предмет договору оренди було передано орендодавцю лише 03.02.2015 року, а тому орендодавець має право на стягнення орендної плати за весь час фактичного користування предметом оренди до його повернення згідно з актом приймання-передачі.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_4 заборгованості по орендній платі за весь період користування відповідачем вказаним вище нежитловим приміщенням до його повернення 03.02.2015 року, однак, при цьому суд не врахував надані відповідачем ОСОБА_4 і наведені вище письмові докази про розмір заборгованості, які у своїй сукупності із розписками ОСОБА_1 про одержання орендної плати від відповідача ОСОБА_4 у спірний період ( ОСОБА_1 не заперечувала факту підписання цих розписок), копії яких містяться у справі (а.с.88 т.1) і оригінали яких також досліджував суд апеляційної інстанції в судовому засіданні, згідно з якими, остання сплата відповідачем орендної плати у розмірі 6250 грн. була здійснена 13.01.2015 року, підтверджують існування заборгованості по орендній платі за весь період користування орендованим відповідачем прміщенням до його повернення за актом приймання-передачі від 03.02.2015 року у розмірі 3800 грн.

Наведені вище обставини справи не були спростовані стороною позивача ОСОБА_1 , а тому саме ці докази необхідно було врахувати при вирішенні спору по суті, а не поданий позивачем розрахунок заборгованості, який навіть не узгоджується із самими письмовими заявами ОСОБА_1 про розмір заборгованості по орендній платі на момент припинення між сторонами договірних відносин.

Отже, суд першої інстанції не дав належної правової оцінки доказам, які сторони подали на підтвердження своїх вимог та заперечень, що призвело до неправильного вирішення спору по суті в частині заявлених позивачем ОСОБА_1 позовних вимог за первісним позовом, а тому оскаржуване рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з відповідача ОСОБА_4 у її (позивача) користь заборгованості по оплаті за користування орендованим відповідачем нежитловим приміщенням у розмірі 3800 грн.

Інші вимоги позивача ОСОБА_1 є не доведеними, а тому у їх задоволенні необхідно відмовити.

Доводи апелянта в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 не спростовують правильних висновків суду по суті його вирішення, а тому оскаржуване рішення суду першої інстанції в цій частині необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційним судом позовних вимог ОСОБА_1 (2%) та частковим задоволенням в цій частині оскарження рішення суду першої інстанції апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4 (98%), з урахуванням принципу пропорційності та взаємозаліку понесених цими учасниками справи судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, які підлягають стягненню з кожного з них у користь іншого, з позивача ОСОБА_1 у користь відповідача ОСОБА_4 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 5298 грн. 30 коп. (5371 грн. 38 коп. 73 грн. 08 коп.).

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.1-4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 11 грудня 2017 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором оренди скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за договором оренди від 20 січня 2012 року в розмірі 3800 гривень.

В задоволенні решти вимог ОСОБА_1 відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) у користь ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 5298 гривень 30 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 25 жовтня 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.