Справа № 464/4355/17 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/811/1417/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Копняк С.М., Шандри М.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 березня 2019 року в складі судді Чорної С.З. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомості, витребування майна з чужого незаконного володіння та відшкодування моральної шкоди,-

встановила:

У червні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомості, витребування майна з чужого незаконного володіння та відшкодування моральної шкоди.

Вимоги обгрунтовував тим, що 14.11.2002 року уклав шлюб з відповідачкою ОСОБА_2 . Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей. За час перебування у шлюбі, 30.01.2008 року вони придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Кожному належало по 1/2 частини квартири. Рішенням суду від 28.11.2016 року шлюб між ними розірвано. Після попередньої домовленості з відповідачкою про продаж квартири, 13.02.2017 року він надав нотаріальну довіреність для продажу 1/2 частини квартири, яка йому належала, оскільки особисто займатись продажем квартири не міг через зайнятість. Того ж дня, він подав нотаріусу письмову згоду-заяву щодо можливості укладення відповідачкою ОСОБА_2 договору купівлі-продажу квартири, як об`єкта спільної сумісної власності. Через побоювання щодо обману, 03.04.2017 року анулював довіреність.

В подальшому, після розмови з відповідачкою, він знову видав нову довіреність, посвідчену нотаріусом. Через деякий час, 15.06.2017 року дізнався, що відповідач продала квартиру своєму батькові ОСОБА_3 . Від нотаріуса позивач дізнався, що після купівлі-продажу квартири 25.05.2017 року відповідач ОСОБА_3 придбану квартиру подарував відповідачці ОСОБА_2

Вважає, що вказані обставини свідчать про те, що укладений між відповідачами 05.04.2017 року договір купівлі-продажу квартири є фіктивним, відтак недійсним на підставі ст. 234 ЦК України, оскільки відсутні наміри створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином. Вважає, що шляхом зловмисної домовленості відповідачі позбавили його права власності на 1/2 частини квартири. Внаслідок протиправних дій, шахрайської поведінки відповідачів він зазнав моральної шкоди, розмір якої оцінює в 20 000 грн.

Просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 05 квітня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Єгоровою Н.Ю.; витребувати з незаконного володіння частину квартири та стягнути з відповідачів солідарно на його користь моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 07 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомості, витребування майна з чужого незаконного володіння та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 17.07.2017 у справі № 464/4355/17, арешт з нерухомого майна, а саме житлової квартири АДРЕСА_1 загальною площею 49,1 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта: 101).

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , вважає, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що між відповідачами був укладений фіктивний договір купівлі-продажу та не враховано його інтереси, як довірителя.

Правовою підставою недійсності правочину визначено ст. 232 ЦК України, тобто вчинення такого внаслідок зловмисної домовленості, однак суд помилково вважав підставою заявленого позову ст. 234 ЦК України, тобто неправильно визначився із змістом спірних правовідносин.

Розглянувши справу про недійсність правочину виключно на предмет його фіктивності, суд не звернув увагу на те, що однією із сторін правочину виступає саме позивач, тому заявляти вимогу про фіктивність правочину, де потрібен умисел всіх сторін, було б дивним, оскільки колишня дружина діяла від імені апелянта.

Поряд з цим вважає, що відсутність наміру у відповідачів відчужити квартиру один одному має важливе значення для правильного вирішення справи, відтак укладений між батьком і дочкою договір купівлі-продажу належної позивачу половини квартири слід визнати недійсним на підставі ст. 232 ЦК України.

Покликається на те, що в оскаржуваному рішенні нема жодної мотивації відхилення вимог стосовно моральної шкоди.

Стверджує, що відповідачка сама підтвердила його інтерес при видачі їй довіреності на продаж квартири, в тому числі його частки, з метою подальшого придбання більшої квартири, зокрема продаж квартири на вигідних умовах, для купівлі більшої квартири для двох дітей, на доплату до якої значних коштів він погоджувався.

На думку, апелянта відповідачі діяли у прямій змові між собою, оскільки колишньому тестеві не потрібно було купляти квартиру на старості літ, що підтверджується належними доказами у справі.

Звертає увагу на неповернення відповідачкою оригіналу довіреності та частини коштів від продажу, при цьому відповідач не зазначила про мету продажу квартири своєму батькові.

За отримані кошти відповідачка не купила іншого житла.

Також зазначає, що відповідач вказувала на те, що отримала 300 тис. грн. готівкою від батька у нотаріальній конторі, при цьому у договорі вказано, що продавець отримала кошти у безготівковій формі.

Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 березня 2019 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

30 жовтня 2019 року та 01 листопада 2019 року позивач ОСОБА_1 подав заяви про відмову від апеляційної скарги по цивільній справі за позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з наслідками відмови від скарги ознайомлений.

Учасники справи позивач ОСОБА_1 , відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що заяву необхідно задовольнити враховуючи таке.

За змістом частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

При цьому, у ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Підписання та подання апеляційної скарги є процесуальною формою реалізації повноважень з представництва.

Колегією суддів встановлено, що апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 подавав особисто (т. 2 а.с. 40).

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати заяви чи клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Кожна особа несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати апеляційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення апеляційного провадження. За відмови від апеляційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги, постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження. Визнання апеляційної скарги іншою стороною враховується судом апеляційної інстанції у частині наявності або відсутності фактів, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 5 ст. 364 ЦПК України у разі закриття апеляційного провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги на судове рішення повторне оскарження цього рішення особою, що відмовилася від скарги, не допускається.

Відповідно до ч. 6 ст. 364 ЦПК України суд апеляційної інстанції має право не приймати відмову від скарги або її відкликання з підстав, визначених у частині п`ятій статті 206 цього Кодексу.

Поряд з цим, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що відмова від апеляційної скарги та закриття апеляційного провадження суперечить інтересам позивача чи іншим учасникам по справі, не встановлено таких і апеляційним судом.

Крім цього, немає інших апеляційних скарг та осіб, які приєдналися до апеляційної скарги, а також відсутні обставини, передбачені ч. 5 ст. 206 ЦПК України.

Зважаючи на вказані обставини та враховуючи, що статтями 13, 43 ЦПК України передбачено право учасника справи розпоряджатися своїми процесуальними права щодо предмета спору на власний розсуд, суд вважає за можливе прийняти відмову ОСОБА_1 від апеляційної скарги та закрити апеляційне провадження у даній справі з підстав, передбачених п.1 ч. 1 ст. 362 ЦПК України.

Керуючись ст. 260, п. 1 ч. 1 ст. 362, ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Прийняти відмову ОСОБА_1 від апеляційної скарги на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 березня 2019 року.

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 березня 2019 року у справі за позовом позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомості, витребування майна з чужого незаконного володіння та відшкодування моральної шкоди.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали виготовлений 06 листопада 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Копняк

М.М. Шандра