Дата документу 26.02.2019 Справа № 334/443/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/443/18 Головуючий у 1-й інстанції: Козлова Н.Ю.
провадження № 22-ц/807/401/19 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Дніпровський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_6 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню повністю,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2018 року ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом ТОВ «Кредитні ініціативи», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А., треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Дніпровський ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, ОСОБА_6 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню повністю.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що виконавчий напис нотаріуса Чуловського В.А. № 2626 від 23.02.2015 року є неправомірним, безпідставним та таким, що не підлягає виконанню з підстав недотримання встановлених вимог під час вчинення виконавчого напису. Окрім цього вважає, що документи подані ТОВ «Кредитні ініціативи» для отримання виконавчого напису були неналежними та такими, що не мали юридичної сили, окрім того, розрахунок заборгованості наданий кредитором не відображав дійсну суму боргу за підрахунком позивача. Також позивач зазначала, що не була сповіщена про будь-які дії щодо нежитлового приміщення, на яке звернено стягнення виконавчим написом нотаріуса та про виконавчий напис дізналась при проведенні опису та арешті майна. З цих підстав просила визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А., зареєстрованого в реєстрі за № 2626 від 23.02.2015 року, про звернення стягнення на нежитлове приміщення, будинку торгівлі інв. № 03416, загальною площею 98,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, приміщення ІХ (виступає предметом іпотеки) таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 вересня 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, просила рішення скасувати рішення районного суду.

Відповідно до ч. 4 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи, що зазначений спір виник не з підстав, зазначених у ч. 4 ст. 274, апеляційну скаргу було призначено до розгляду порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 20 листопада 2018 року (а.с.240-241), в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, учасникам справи надавався строк до 10 грудня 2018 року для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_3

17 грудня 2018 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від ТОВ «Кредитні ініціативи» на апеляційну скаргу, в яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої виходив з недоведеності позивачем належними та допустимими доказами недотримання процедури вчинення виконавчого напису та неправомірності дій відповідачів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 20.06.2013 року між ПАТ «БАНК КІПРУ» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 44/43-133/2013, відповідно до якого останній було надано кредит в сумі 185000,00 грн. на строк до 19.06.2018 р., зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с. 11-19).

В забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за кредитним договором, 20 червня 2013 року між ПАТ «БАНК КІПРУ» та ОСОБА_3 укладено Іпотечний договір. Предметом іпотеки згідно вказаного Іпотечного договору є нежитлове приміщення, будинку торгівлі інв. № 03416, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, приміщення IX та належить на праві власності ОСОБА_3 (а.с.20-29).

21 липня 2014 року між ПАТ «НЕОС БАНК», яке є правонаступником усіх прав та обов'язків ПАТ «БАНК КІПРУ», та ТОВ «Кредитні ініціативи» був укладений договір факторингу (а.с.51-61).

В той же день, 21.07.2014 р. між ПАТ «НЕОС БАНК» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір про передачу прав за іпотечними договорами, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 44/43-133/2013 від 20.06.2013 р. та вищевказаним Іпотечним договором на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» (а.с.103-109).

Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимоги про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушення зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

20 січня 2015 року ТОВ «Кредитні Ініціативи» направили на адресу ОСОБА_3 вимогу про усунення порушень по кредитному договору у розмірі 213964,13 грн., з яких: заборгованість по кредиту - 171387,00 грн., заборгованість по відсотках -42577,13 грн. Окрім цього, ОСОБА_3 було попереджено про наслідки її невиконання - зокрема, вчинення виконавчого напису і пов'язані із цим додаткові витрати (а.с. 161-162).

23 лютого 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. на підставі заяви ТОВ «Кредитні ініціативи» про вчинення виконавчого напису (а.с.137-139) було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2626 (а.с.136).

На підставі заяви ТОВ «Кредитні ініціативи» про відкриття виконавчого провадження та долученого виконавчого напису № 2626 від 23.02.2015 року державним виконавцем Дніпровського ВДВС ЗМУЮ ОСОБА_7 було відкрито виконавче провадження № 47887827, яке у добровільному порядку не виконано, у зв'язку із чим проводилось примусове виконання виконавчого провадження.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава14 Закону України «Про нотаріат» та Глава16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Суд при вирішення спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Вказана правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року по справі № 640/2704/16-ц (провадження № 61-9125св 18).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується й апеляційний суд, дійшов обгрунтованого висновку про те, що виконавчий напис, оспорений позивачем, вчинено у відповідності до вимог чинного законодавства і він не може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню з підстав, зазначених позивачем.

Окрім цього, судом першої інстанції вірно зазначено, що позивачем не було надано до суду жодного доказу, який би спростовував визначену у виконавчому написі заборгованість за вищевказаним кредитним договором, чи вказував би на її безспірність.

Оскільки в матеріалах справи відсутні відомості щодо звернень ОСОБА_3 до суду про визнання кредитного договору № 44/43-133/2013 від 20.06.2013 року в цілому або окремих його положень щодо суми заборгованості.

Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 20.05.2015 року по справі №6-158цс15.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності та взаємного зв'язку, установивши, що при зверненні до нотаріуса про вчинення виконавчого напису ТОВ «Кредитні ініціативи» до заяви були долучені всі необхідні документи на підтвердження безспірної заборгованості боржника і дотримання нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису від 23.03.2015 року указана відповідачем заборгованість є безспірною, що свідчить про недоведеність позовних вимог ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги про те, що виконавчий напис видано нотаріусом із порушенням норм чинного законодавства України, зокрема нотаріус не перевірив, а суд не урахував, що позивача не було попереджено стягувачем про наявність заборгованості по простроченим процентам є необґрунтованими і спростовуються матеріалами справи, а саме письмовою вимогою від 20 січня 2015 року за вихідним номером 1021-19 про усунення порушення зобов'язань за кредитним договором та договором іпотеки, у якому зазначена загальна заборгованість у розмірі 213964,13 грн., було запропоновано погасити у тридцяти денний строк достроково повернути кредит, сплатити нараховані відсотки за користування кредитом, одночасно було попереджено, що у разі невиконання такого, ТОВ «Кредитні ініціативи» розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом подачі до суду позову про звернення стягнення на предмет іпотеки чи вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Докази та обставини, на які посилається скаржник були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені районним судом були вірно застосовані норми матеріального та дотримані норми процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволенню.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, ст. 274, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегіясуддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 вересня 2018 року по цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 26 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: