КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 355/1469/18

номер провадження: 22-ц/824/655/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Баришівського районного суду Київської області від 19 листопада 2018 року у складі судді Лисюка О.Д., у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору від 25 квітня 2016 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування на строк до закриття рахунку. Відповідач дала згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складають між нею і банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до пункту 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

У порушення умов договору та ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України відповідач свої зобов'язання щодо своєчасного внесення платежів за договором не виконала, внаслідок чого станом на 20 вересня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 15 246 грн 71 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 3 103 грн 39 коп., заборгованості за процентами у розмірі 3 501 грн 47 коп., заборгованості за пенею у розмірі 7 439 грн 63 коп., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн, штрафу (процентна складова) у розмірі 702 грн 22 коп. З наведених підстав позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у вказаному вище розмірі.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 19 листопада 2018 року позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про недоведеність АТ КБ «ПриватБанк» позовних вимог, оскільки позивачем на підтвердження укладення кредитного договору між сторонами та заборгованості відповідача за цим договором надано належні докази, а саме: розрахунок заборгованості, копію анкети-заяви відповідача від 25 квітня 2016 року, Тарифи банку, Умови та правила надання банківських послуг, виписку по рахунку. Однак, відповідач доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості не надала, а також не заперечувала обставин щодо укладення договору, отримання кредитних коштів та ознайомлення з Умовами та правилами і Тарифами банку. Вказує, що суд першої інстанції не врахував, що підписавши анкету - заяву, відповідач погодилася з такими умовами, розміром процентів та порядком його зміни.

Відповідач ОСОБА_1 не скористалася своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направила.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 15 246 грн 71 коп., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 квітня 2016 року відповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк», де заповнила і підписала анкету-заяву, на підставі якої банк надав відповідачу кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 5 000 грн, що стверджується копією анкети-заяви (а.с.10), копією паспорта (а.с.27), розрахунком боргу (а.с.9).

Відповідач ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами та здійснювала періодичне погашення кредиту, що стверджується наданим банком розрахунком.

У зв'язку з неналежним виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором станом на 20 вересня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 15 246 грн 71 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 3 103 грн 39 коп., заборгованості за процентами у розмірі 3 501 грн 47 коп., заборгованості за пенею у розмірі 7 439 грн 63 коп., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн, штрафу (процентна складова) у розмірі 702 грн 22 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог. Зокрема, суд зазначив, що оскільки заява позичальника разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг (виконання робіт) та Тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг, а наданий позивачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, то суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що під час підписання заяви позичальника відповідач була ознайомлена саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано доказів того, що платіжна картка, яка передбачена умовами заяви, була видана відповідачу, тип та строк її дії, що є істотними умовами договору, а також не надано доказів зарахування кредитних коштів на платіжну картку. Не надано позивачем доказів відкриття на ім'я відповідача рахунку та виписки по даному рахунку на підтвердження руху грошових коштів, наявності або відсутності заборгованості.

Також суд дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом, оскільки не підтверджує наявність або відсутність коштів на рахунку особи та факт проведення фінансових операцій.

Проте колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом встановлено, що відповідно до поданої ОСОБА_1 анкети-заяви від 25 квітня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачу грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с.10).

Отже, між сторонами виникли права і обов'язки, які грунтуються на кредитних правовідносинах, врегульованих параграфом 2 глави 71 ЦК України «Кредит».

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Оскільки позичальник ОСОБА_1 користувалася отриманими кредитними коштами і не повернула їх в повному обсязі, то колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь банку боргу за тілом кредиту у розмірі 3 103 грн 39 коп., який виник станом на 20 вересня 2018 року.

Вимоги банку про стягнення з відповідача процентів підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно з вимогами ч.ч.1, 2 ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1, які регулюють договір позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Тобто, за загальним правилом, визначеним у цих правових нормах, користування грошовими коштами є оплатним у вигляді процентів, розмір яких визначається за домовленістю сторін, а за її відсутності - на рівні облікової ставки Національного банку України.

Судом встановлено, що у анкеті-заяві, на підставі якої відповідач ОСОБА_1 отримала грошові кошти, не зазначено розмір процентів за користування коштами. Тобто, між сторонами відсутня згода щодо істотних умов договору, зокрема розміру процентів у якості плати за користування грошовими коштами, що у свою чергу свідчить про неможливість застосування вказаного банком у розрахунку розміру процентів за користування коштами - 3,6 %.

З огляду на відсутність між сторонами домовленості про належний до сплати розмір процентів за користування коштами, а також враховуючи, що користування банківськими кредитом не є безпроцентним, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідно до ст.ст.536, 1048 ЦК України підлягають стягненню на користь банку проценти за користування позичальником ОСОБА_1 кредитними коштами у розмірі 1 123 грн 63 коп., виходячи із розміру боргу 3 103 грн 39 коп., часу його виникнення згідно розрахунку банку із 01 квітня 2016 року по 20 вересня 2018 року та з урахуванням облікових ставок Національного банку України, які діяли в цей період.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що сторони досягли згоди щодо змісту договору про надання банківських послуг, який включає заяву позичальника, Умови та правила надання банківських послуг», Тарифи банку, в тому числі досягли згоди щодо розміру процентів, колегія суддів не приймає до уваги як такі, що не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

В матеріалах справи наявна анкета-заява ОСОБА_1, на підставі якої відповідач отримала грошові кошти, яка не містить відомостей про розмір процентів, що підтверджує відсутність між сторонами домовленості про належний до сплати розмір процентів за користування кредитними коштами.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що конкретні умови кредитування, в тому числі розмір процентів визначаються Умовами та правилами надання банківських послуг, є безпідставними, оскільки зазначені Умови не містять підпису відповідача. Доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мала на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, банком не надано, а відтак у суду відсутні підстави приймати їх до уваги.

Саме такий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15; від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16; від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16, де вказано про те, що Умови та правила надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Колегія суддів вважає, що вимоги банку про стягнення пені та штрафу не підлягають до задоволення з викладених вище підстав, оскільки встановлено, що в анкеті-заяві від 25 квітня 2016 року відсутні дані про умови застосування та розмір неустойки (штраф, пеня).

Згідно ч.1 ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як зазначалося вище, Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника, а відтак їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про встановлення такого виду забезпечення виконання зобов'язання як неустойка (штраф, пеня), що відповідає наведеним вище правовим позиціям Верховного Суду України.

Отже, враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від 25 квітня 2016 року у розмірі 4 227 грн 02 коп., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 3 103 грн 39 коп. та заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 1 123 грн 02 коп.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки у порушення вимог ст.263 ЦПК України суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості по тілу кредиту та заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, то колегія суддів приходить до висновку, що в силу ст.376 ЦПК України ці порушення є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» з наведених вище підстав.

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

АТ КБ «ПриватБанк» за подання до суду позовної заяви сплатило судовий збір у розмірі 1 762 грн, а за подання апеляційної скарги - 2 643 грн. Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і частково задовольняє позов АТ КБ «ПриватБанк», то понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1 221 грн 25 коп.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 19 листопада 2018 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

Позовну заяву акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 25 квітня 2016 року у розмірі 4 227 грн 02 коп., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 3 103 грн 39 коп. та заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 1 123 грн 63 коп.

У задоволенні решти позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1 221 грн 25 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: