Справа № 182/2685/19
Провадження № 2/0182/1973/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11.11.2019 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Багрової А.Г.

розглянув у м. Нікополі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу без повідомлення (виклику) сторін за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

Представник позивача - адвокат Шашликов Д.Г. , який діє на підставі ордеру серія ДП №2204/045 від 18.04.2019 року, свідоцтво №3661 від 12.03.2018 року (а.с.16-18)

Заяви по суті справи.

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та просить суд стягнути солідарно з відповідачів завдану матеріальну шкоду в розмірі 19000 грн., а також інфляційні втрати - 7026,20 грн., а також 3% річних від простроченої суми в розмірі 1451,94 грн.

В обґрунтування позову послався на те, що 02.09.2015 року вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_2 визнано винуватим у пред`явленні йому обвинувачення за ч.1 статті 190, ч.2 статті 190, ч.2 статті 185, ч.3 статті 185 КК України. Вироком суду встановлено, що ОСОБА_2 наніс матеріальну шкоду ОСОБА_1 в розмірі 22940 грн. Вирок суду набрав законної сили 03.10.2015 року. Позовна заява ОСОБА_1 в кримінальному провадженні була залишена без розгляду, оскільки відповідачі зобов`язались повністю відшкодувати завдану шкоду. На початку збитки частково були відшкодовані. 23.09.2015 року був укладений трьохсторонній договір між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 щодо відшкодування матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням. ОСОБА_3 надав розписку, в якій зазначається, що він зобов`язується відшкодувати матеріальну шкоду завдану кримінальним правопорушенням (борг) в розмірі 25000 грн. за ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сума сплати матеріальної шкоди обговорювалась індивідуально, але не менше 1500 грн. кожного 1-го числа місяця. Не пізніше 01.10.2016 року вся сума мала бути сплачена. 23.09.2015 року було сплачено 6000 грн., про що в розписці зроблено відповідний запис. Залишок матеріальної шкоди становить 19000 грн. та станом на 18.04.2019 року є не сплаченою, а тому підлягає стягненню з відповідачів відповідно до ст.ст. 22,1166,1177 ЦК України. Відповідачі ухиляються відшкодувати матеріальну шкоду відповідачу, вони змінили усі можливі засоби зв`язку з ними. У розписці, яка складена ОСОБА_3 зазначено, що матеріальна шкода має бути відшкодована в повному обсязі на користь позивача не пізніше 01.10.2016 року, тобто строк відшкодування чітко встановлений і підлягав виконанню у цей строк, проте зобов`язання виконано не було, а тому відповідачі мають нести відповідальністю за невиконання зобов`язання відповідно до статті 625 ЦК України, тобто відшкодувати не тільки суму боргу, а й інфляційні втрати і 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання.(а.с.1-5)

Відповідач ОСОБА_2 відзиву на позов не подав.

Відповідач ОСОБА_3 подав до суду відзив на позовну заяву та просить відмовити в задоволенні позову, оскільки він як поручитель , що поручився перед позивачем за виконання боргових зобов`язань ОСОБА_2 ніяких вимог позивача про погашення боргу не отримував, про стан виконання боргового зобов`язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 не обізнаний Вважає, що позивач пропустив строк пред`явлення до нього вимог, оскільки його порука є припиненою. Зазначає, що відповідачем заявлено вимоги про відшкодування матеріальної шкоди нанесеної ОСОБА_2 , але він поручався виплатити борг за розпискою, а про матеріальну шкоду йому не відомо. Тому у нього виникають сумніви щодо існування основного боргового зобов`язання ОСОБА_2 перед позивачем, так як позивачем не надано доказів, що підтверджують факт наявності боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 . Окрім того , вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення з цим позовом до суду, а тому просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності і відмовити у задоволенні позову (а.с.44-46)

Інших заяв та клопотань по суті справи учасники справи суду не подавали.

Процесуальні дії у справі.

19.04.2019 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею визначено Тихомирова І.В.(а.с.24)

Згідно рішення Вищої ради правосуддя №1817/0/15-19 від 09.07.2019 року суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Тихомиров І.В. звільнений з посади суддів у зв`язку з поданням заяви про відставку(а.с.31)

15.08.2019 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею визначено Багрову А.Г.(а.с.24)

Ухвалою суду від 19.08.2019 року по справі відкрито провадження, постановлено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.33)

Судом встановлено.

Відповідно до вироку Нікопольського міськрайонного суду від 02.09.2015 року встановлено, що ОСОБА_2 вчинив злочин передбачений ч.1 статті 190, ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України і своїми діями завдав матеріальну шкоду ОСОБА_1 в розмірі 22940 грн.(а.с.9-15)

Вироком суду цивільний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду у зв`язку з частковим відшкодуванням ОСОБА_2 збитків, а стосовно залишку досягнуто домовленість про порядок відшкодування. Вирок суду набрав законної сили 03.10.2015 року.

Отже, як вбачається із викладеного вище між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 виникли деліктні правовідносини по відшкодуванню майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину.

Як вбачається з наданої позивачем копії розписки від 23.09.2015 року ОСОБА_3 зобов`язався погасити борг в сумі 25000 грн. за ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 не пізніше 01.10.2016 року. (а.с.8)

23.09.2015 року ОСОБА_1 отримав за розпискою 6000 грн.(а.с.8)

Відповідно до статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відшкодування передбачених статтею 1166 ЦК України збитків є мірою цивільно-правової відповідальності. Відповідно, сума збитків не є грошовим зобов`язанням в розумінні цивільного законодавства, а тому на ці правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, дія частини другої статті 625 ЦК України щодо нарахування саме на суму збитків інфляційних втрат та відсотків річних не поширюється.

Відповідно до ч.6 статті 82 ЦПК України передбачено , що вирок суду в кримінальному провадженні, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду , що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок.

Відповідно до ч.1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стаття 81 ЦПК України встановлює обов`язок доказування і подання доказів для сторін.

Дослідивши письмові докази у справі, суд зазначає, що посилання позивача щодо встановлення розміру збитків у вироку суду не є достатнім для встановлення обставин , що мають значення для справи.

Вирок суд від 02.09.2015 року в даному випадку має значення для встановлення винних дій відповідача ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 , але не має приюдиційне значення для вирішення спірних правовідносин щодо відшкодування збитків, оскільки в ньому не встановлено дійсного розміру шкоди на час винесення вироку, а тільки констатовано про часткове відшкодування ОСОБА_2 збитків ОСОБА_1 та про досягнення домовленості між ними про порядок відшкодування шкоди, у зв`язку з чим цивільний позов у кримінальному провадженні був залишений без розгляду.

Представник позивача в обґрунтування заявлених вимог щодо відшкодування збитків, посилається на надану ОСОБА_3 розписку від 23.09.2015 року як на доказ розміру завданої ОСОБА_2 майнової шкоди (а.с.8)

При цьому зміст розписки свідчить про інші правовідносини , що виникли між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , а саме щодо погашення боргу в розмірі 25000 грн. за ОСОБА_2 . Отже зі змісту розписки випливає, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 виникли зобов`язальні правовідносини щодо повернення боргу.

При цьому обставини виникнення зобов`язань за розпискою не дають змогу дійти висновку про те, що вказаний в розписці борг пов`язаний з обставинами вчинення ОСОБА_2 злочину в кримінальному провадженні та завдання збитків ОСОБА_1 .

Окрім того, як вбачається з вироку суду загальна сума збитків, які було завдано ОСОБА_2 вчиненням злочину склала 22940 грн., а в розписці йдеться мова про 25000 грн. боргу.

Отже відповідно до свого внутрішнього переконання суд дійшов до висновку, що позивачем не надано достатніх належних та достовірних доказів, які у своїй сукупності дали б змогу дійти висновку про наявність або відсутність на даний час невідшкодованих відповідачем ОСОБА_2 збитків, завданих вчиненням злочину.

Також , суд зазначає, що представником позивача заявлено позовну вимогу щодо стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 збитків в розмірі 19000 грн. , однак будь-яких доказів наявності вини ОСОБА_3 у завданні майнової шкоди ( матеріальних збитків) позивачу ОСОБА_1 не надано, доказів про наявність не відшкодованих ОСОБА_2 збитків та їх розмір після набрання вирком суду законної сили взагалі не надано, а посилання на виникнення між позивачем та відповідачами договірних зобов`язань як на підставу для відшкодування шкоди, інфляційних втрат та 3% річних не грунтується на вимогах закону щодо наявних правовідносин сторін.

Інші доводи вкладені учасниками справи у заявах по суті не містять будь-якої інформації щодо предмету доказування у цій справі.

Відповідно до статті 12 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і неа підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 22,1166 ЦК України, ст.ст. ст.ст. 5, 10-12, 76-81, 82, 89, 133,137, 258, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Судові витрати в розмірі 768,40 грн. компенсувати за рахунок держави.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду (м. Кривий Ріг) протягом тридцяти днів з дня його повного складення через Нікопольський міськрайонний суд.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 11.11.2019 року.

Дані про учасників справи.

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 )

Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації - АДРЕСА_2 )

Відповідач - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації - АДРЕСА_3 )

Суддя: А. Г. Багрова