Провадження № 22-ц/812/319/19 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року м. Миколаїв

справа № 2-472/11

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Гавор В.Б.,

переглянувши в апеляційному порядку скаргу

публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

на дії приватного виконавця щодо оцінки майна боржника

у цивільній справі за позовом

публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2

про стягнення кредитної заборгованості

за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва, постановлену 13 грудня 2018 року суддею Гуденко О.А. в приміщенні цього ж суду (повна ухвала складена цього ж дня),

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О.

Скаржник зазначав, що є стягувачем (правонаступником) у виконавчому провадженні щодо стягнення з ОСОБА_1 967 005 грн. кредитної заборгованості за рішенням (заочним) Центрального районного суду м.Миколаєва від 18 лютого 2011 року, яке знаходиться в провадженні приватного виконавця. В порядку примусового виконання судового рішення стягнення боргу звернуте на предмет іпотеки - цілісний майновий кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1 23 листопада 2018 року стягувач отримав повідомлення приватного виконавця про результати оцінки іпотечного майна, проведеного суб'єктом оціночної діяльності - ПП «Ажіо» в особі оцінювача Кононенко Т.Б., якою визначена вартість нерухомості в розмірі 486 340 грн.

Посилаючись на невідповідність визначеної вартості дійсній ринковій вартості іпотечного майна та право стягувача на її судове оскарження, ПАТ «Дельта Банк» просив визнати висновок оцінки недійсним. Суб'єктом оскарження зазначено також ПП «Ажіо» в особі оцінювача Кононенко Т.Б.

Крім того, наголошуючи на необхідності вжиття забезпечувальних заходів та правила статті 149, 150 ЦПК, скаржник просив зупинити реалізацію майна боржника ОСОБА_1 до вирішення спору.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2018 року зупинено звернення стягнення шляхом реалізації цілісного майнового комплексу кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" загальною площею 113,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на підставі оцінки зазначеного майна приватного підприємства "Ажіо" в межах виконавчого провадження № 57163219, яке здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченком Д.О. за виконавчим листом № 2-1-472/2011, виданим 8 квітня 2011 року Центральним районним судом м. Миколаєва - до набрання законної сили ухвалою суду у справі за скаргою.

В апеляційній скарзі приватний виконавець Куліченко Д.О. просив ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні клопотання, посилаючись на безпідставне застосування судом правил статей 149,150 ЦПК, які регламентують забезпечення позову, при розгляді скарги на дії державного виконавця, а також відсутність порушень прав стягувача при визначенні вартості іпотечного майна.

Правом відзиву на апеляційну скаргу сторони не скористались.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з'явились. Приватний виконавець, стягувач, ПП «Ажіо» про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с.57-59,64,67,68,72 том 2). ОСОБА_1 за місцем реєстрації відсутня (а.с.70,71 том 2). Справу розглянуто у відсутності сторін.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає її такою, що підлягає задоволенню.

Так, задовольняючи клопотання банку про вжиття забезпечувальних заходів, суд першої інстанції виходив з положень статті 57 Закону «Про виконавче провадження» щодо можливості оскарження визначеної вартості майна боржника та правил статті 149 та пункту 2 частини 1 статті 150 ЦПК щодо підстав та відповідного способу забезпечення позову. Правила цих норм суд вважав достатньою правовою підставою для зупинення звернення стягнення на це майно у виконавчому провадженні.

Проте з таким тлумаченням та застосуванням судом норм процесуального та виконавчого законодавства погодитись не можна.

Так, з матеріалів справи вбачається, що клопотання про вжиття забезпечувальних заходів заявлене ПАТ «Дельта Банк» у скарзі на дії приватного виконавця в порядку статті 447 ЦПК (розділ УІІ Судовий контроль за виконанням судових рішень).

Правила цього розділу не передбачають окремих умов вжиття судом забезпечувальних заходів при розгляді таких скарг.

Такі підстави передбачені статтею 149 ЦПК для забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Окремі види забезпечення позову передбачені частиною 1 статті 150 ЦПК.

Вид забезпечення залежить від характеру спірних правовідносин, порушень, на які посилається позивач, обраного ним способу захисту, та інших конкретних обставин справи.

Спірні правовідносини виникли на стадії виконання судового рішення та, крім норм ЦПК, регулюються й Законом «Про виконавче провадження» (далі - Закон).

Стаття 34 Закону передбачає обов'язок виконавця зупинити вчинення виконавчих дій у разі: зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документу (пункт 2 частини 1) та зупинення судом реалізації арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке можливо звернути стягнення (пункт 3 частини 1).

Зазначені умови кореспондуються та доповнюються положенням статті 150 ЦПК щодо окремих способів забезпечення позову, а саме зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно та зняття з нього арешту (пункт 5 частини 1), а також зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржується боржником у судовому порядку (пункт 6 частини 1).

Отже питання про зупинення будь-яких дій у виконавчому провадженні для забезпечення ефективного захисту порушених чи оспорюваних прав його учасника при розгляді скарги на дії виконавця має вирішуватись з дотриманням вимог процесуального та виконавчого законодавства.

Аналіз зазначених норм у їх сукупності дає підстави для висновку, що підставою для зупинення реалізації майна боржника у виконавчому провадженні, як то просить заявник, є позов іншої особи про визнання права власності на це майно та відсутність у боржника іншого майна, на яке можливо звернути стягнення.

Не змінюють цієї умови і положення абзацу 2 частини 5 статті 57 Закону, в якій зазначено, що оскарження результатів оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Правила цієї норми передбачають підставу зупинення - судове рішення, а не умови застосування судом заходів забезпечення позову, зазначені у пункті 5 частини 1 статті 150 ЦПК.

Отже, нормами процесуального законодавства не передбачено зупинення реалізації арештованого майна боржника у виконавчому провадженні, як спосіб забезпечення вимог скаржника при розгляді скарги на дії виконавця.

Така правова позиція викладена у пункті 15 постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", яким прямо передбачено, що при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Аналогічно застосовує норми процесуального та виконавчого законодавства Верховний Суд, який погодився з рішенням суду першої та апеляційної інстанції про відмову стягувачу у вжитті забезпечувальних заходів у справі за скаргою на дії державного виконавця (ухвала від 12 листопада 2018 року у справі №161/10648/18).

Оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на умови вжиття забезпечувальних заходів, передбачених нормами процесуального та виконавчого законодавства, ухвала суду не може вважатись законною та обгрунтованою, що є прідставою для її скасування та постановлення нового рішення за клопотанням ПАТ «Дельта Банк».

Згідно зі статтею 141 ЦПК апелянту підлягають відшкодування судові витрати, понесеним при подачі апеляційної скарги.

Керуючись статтями 374, 376,382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2018 року скасувати.

У задоволенні клопотання публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про зупинення реалізації майна боржника ОСОБА_1 - цілісного майнового комплексу кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" загальною площею 113,9 кв.м. по АДРЕСА_1 - відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства на користь приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича 384,20 грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повну постанову складено 1 березня 2019 року.