н/п 6/640/165/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2019 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Лях М.Ю.,

при секретарі Хоминської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова цивільну справу за поданням приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича про примусове входження до житлового приміщення боржника,-

ВСТАНОВИВ:

17 травня 2019 року до Київського районного суду м. Харкова надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. про примусове входження до житлового приміщення боржника. В обґрунтування подання приватний виконавець зазначає, що у нього на виконанні перебуває зведене виконавче провадження №58918812 (АСВП №58917280, 58918213) на загальну суму з урахуванням розміру суми стягнення, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця, всього 30620059,3 гривень з примусового виконання виконавчих документів: з примусового виконання виконавчих листів №2-880/09 від 03.10.2011 року, виданого виконавчий лист №640/19631/18, виданий 01.04.2019 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сплачений судовий збір у розмірі 8810 грн.; виконавчий лист №640/19631/18, виданий 01.04.2019 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суму боргу за договором позики від 09.12.2009 року в розмірі 27789511,00 грн. Зазначає, що боржник у добровільному порядку рішення суду не виконав та ухиляється від його виконання в примусовому порядку.

В судове засідання приватний виконавець Близнюков Ю.В. не з`явився, просив розглянути подання за його відсутністю.

Відповідно до ч.2 ст. 439 ЦПК України суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи, на які посилається приватний виконавець приходить до висновку, що подання про примусове проникнення до житла боржника задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 та п. 4 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч.1 ст.439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Зі змісту вказаних правових норм вбачається, що приватний виконавець може звернутися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи у разі, якщо боржник чинить перешкоди його вільному доступу до цього житла чи іншого володіння.

Відповідно до ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Тобто обмеження права на недоторканість житла чи іншого володіння особи можливе виключно на підставі вмотивованого судового рішення.

У ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року проголошено, що кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. В своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що за цією статтею Конвенції держава виконає свої зобов`язання не тільки, якщо просто утримається від дій, що ці права порушують, а і за умови, що буде діяти за певних обставин таким чином, щоб гарантувати їх забезпечення.

Враховуючи зазначені положення про недоторканість житла, примусове проникнення до житла боржника, при проведенні виконавчих дій є крайнім заходом, спрямованим на своєчасне виконання судового рішення, за наявності достатніх доказів, які свідчать, що всі можливості щодо здійснення виконавчих дій в площині Закону України «Про виконавче провадження» вичерпано і боржник перешкоджає проведенню виконавчих дій. Разом з тим, акт приватного виконавця від 12.04.2019 р. про вихід за адресою боржника: АДРЕСА_1 не містить будь-яких відомостей про понятих, про їх участь в цій дії, їх підписів, в який час був здійснений вихід приватного виконавця на місце за вказаною адресою, інформація про присутність чи відсутність боржника на місці, які конкретно перешкоди приватному виконавцю чинилися, якими особами, в чому полягає не надання допуску, для вчинення яких саме виконавчих дій та ін.

Крім того, суд звертає увагу на те, що матеріали виконавчого провадження, надані до суду, не містять доказів того, що вимога виконавця про надання доступу до житла була направлена боржнику, матеріали виконавчого провадження не містять належних даних щодо власника квартири, в якій приватний виконавець мав намір провести виконавчі дії, не місять вони доказів, що у цій квартирі знаходиться майно, що належить боржникові, що на думку суду взагалі може призвести до порушення прав третіх осіб, на праві власності яких, знаходиться квартира, зазначена у виконавчому листі.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника, яке є крайнім заходом при проведенні виконавчих дій, і може застосовуватися лише у тих обставинах, коли державний виконавець вичерпав усі можливі шляхи для забезпечення виконання судового рішення, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року), стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

За таких обставин, у зв`язку з тим, що державним виконавцем не подано беззаперечних відомостей про перешкоджання боржником здійсненню виконавчих дій, суд приходить до висновку, що надання дозволу на примусове проникнення до житла за вказаною адресою може призвести до суттєвих порушень майнових прав інших осіб, у зв`язку з чим у задоволенні подання необхідно відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 259-261, 353, 439 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича, про примусове входження до житлового приміщення боржника відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя -