ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1747/19 Справа № 203/4154/17 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М.О. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Деркач Н.М.,

суддів: Куценко Т.Р., Макарова М.О.,

при секретарі Хоменко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 липня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський", про стягнення заборгованості за вкладом, відшкодування моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И В:

04 листопада 2017 року позивачі звернулися до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі Фонд), третя особа - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», про стягнення заборгованості за вкладом, відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтування позову позивачі зазначили, що 22.12.2014 року, 01.04.2016 року та 15.04.2016 року між ними та ПАТ «Банк Михайлівський» були укладені депозитні договори, згідно з якими ПАТ «Банк Михайлівський» відкрило депозитні рахунки та прийняло від позивачів грошові кошти загальною сумою 76 500,00 грн. Згодом позивачі дізналися про ухвалення рішення про ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», після чого звернулися до ПАТ «Банк Михайлівський» із заявами про їх включення до переліку вкладників, яким будуть відшкодовані їх вклади, проте їм було відмовлено.

На підставі наведеного позивачі просили суд стягнути з Фонду загальну суму вкладів у розмірі 76 500,00 грн., відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди загальною сумою 12 198,03 грн., а також моральної шкоди загальною сумою 15 000,00 грн.

06 червня 2018 року позивачі зменшили позовні вимоги і просили суд відшкодувати збитки у вигляді упущеної вигоди загальною сумою 16 574,35 грн., інфляційні витрати загальною сумою 20 655,49 грн., стягнути три відсотки річних загальною сумою 4 143,60 грн., а також відшкодувати моральну шкоду загальною сумою 15 000,00 грн. Подану заяву позивачі обґрунтували тим, що відповідач повернув їм депозитні кошти у повному обсязі.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 липня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати в сумі 5 400,00 грн., три відсотки річних у сумі 1 083,30 грн., разом - 6 483,30 грн.; на користь ОСОБА_3 - інфляційні втрати в сумі 9 720,00 грн., три відсотки річних у сумі 1 949,40 грн., разом - 11 669,40 грн.; на користь ОСОБА_4 - інфляційні втрати в сумі 5 535,00 грн., три відсотки річних у сумі 1 110,40 грн., разом - 6 645,40 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь держави судовий збір у сумі 4 228,80 грн.

В апеляційній скарзі Фонд гарантування, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог банку. Апеляційна скарга мотивована тим, що між позивачами та Фондом відсутні договірні відносини, оскільки свої обовязки останній здійснює на підставі ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Певні строки виплати суми відшкодування коштів за вкладами даним законом не встанволені, що унеможливлює стягнення з Фонду сум за ст.625 ЦК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.12.2014 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір банківського рахунку «Поточний рахунок «Ощадний» №980-027-000000214, згідно з яким ПАТ «Банк Михайлівський» відкрило депозитний рахунок НОМЕР_1 та прийняв від позивачки грошові кошти в сумі 20 500,00 грн. (а.с. 30).

01 квітня 2016 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір банківського рахунку «Поточний рахунок «Ощадний» №980-027-000003491, згідно з яким ПАТ «Банк Михайлівський» відкрило депозитний рахунок НОМЕР_2 та прийняв від позивачки грошові кошти в сумі 36 000,00 грн. (а.с.а.с. 25, 28, 29).

15 квітня 2016 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір банківського рахунку «Поточний рахунок «Ощадний» №980-027-000003631, згідно з яким ПАТ «Банк Михайлівський» відкрило депозитний рахунок НОМЕР_3 та прийняв від позивачки грошові кошти в сумі 20 000,00 грн. (а.с.а.с. 24, 27).

12 липня 2016 року правлінням Національного банку України було ухвалено рішення №124-рш про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський».

23 серпня 2016 року позивачі звернулися до ПАТ «Банк Михайлівський» із заявами про включення інформації про них до переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та повернення вкладених коштів.

11 квітня 2018 року відповідач повернув ОСОБА_4 внесені на депозитні рахунки грошові кошти в сумі 20 500,00 грн. (а.с. 175).

12 квітня 2018 року відповідач повернув ОСОБА_3 та ОСОБА_2 внесені на депозитні рахунки грошові кошти загальною сумою 56 000,00 грн. (а.с. 175).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 посилалися на те, що у зв"язку з несвоєчасною виплатою їм сум за депозитними договорами Фонд має сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три відсотки річних від простроченої суми, збитки та моральну шкоду.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що до договорів, укладених між позивачами та банком, не були включені положення про розмір відсотків за несвоєчасне виконання зобов'язання, отже, вимога позивачів про стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних втрат обґрунтована й підлягає задоволенню. Позов у частині відшкодування позивачам збитків у вигляді упущеної вигоди не підлягає задоволенню за недоведеністю, а в частині моральної шкоди - оскільки у даному випадку це не передбачено ЗУ «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів вважає правильним висновок суду в частині відмови у задоволенні позову та не може погодитися з висновком суду першої інстанції в частині наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з Фонду на користь позивачів трьох відсотків річних та інфляційних втрат з огляду на наступне.

У відповідності до вимог ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Фонд гарантування, відповідно до ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI, є особою публічного права, а тому, в силу приписів ст. 19 Конституції України має діяти виключно в межах повноважень, встановлених діючим законодавством.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків регулюються та визначаються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 23.02.2012 року № 4452-VI.

Згідно із положеннями п. 3 ч. 1 ст. 2 цього Закону, вклад це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Вкладником є фізична особа (у тому числі фізична особа-підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката (п.4 ч.1ст.2 Закону №4452-VI).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами: 1) визначає порядок ведення реєстру учасників Фонду; 2) визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Фонду; 3) визначає порядок ведення банками бази даних про вкладників та ведення Фондом відповідної узагальненої бази даних; 3-1) призначає працівників, до повноважень яких належить проведення моніторингу стану дотримання банком вимог порядку формування та ведення баз даних про вкладників, проведення банком банківських операцій, у тому числі збір інформації та копій документів, необхідних для підготовки проекту плану врегулювання, забезпечення проведення оцінки активів банку в порядку, встановленому Фондом (у тому числі заборгованості за кредитами перед банком, наявності та вартості забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами, заборгованості за цінними паперами, що є у власності банку, вимог банку до клієнта за списаною безнадійною заборгованістю та наявності і вартості забезпечення виконання зобов'язань за такою заборгованістю тощо); 4) приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами відповідно до цього Закону та затверджує реєстри відшкодувань вкладникам у порядку та у черговості, що встановлені нормативно-правовими актами Фонду; 5) затверджує порядок визначення банків-агентів та визначає на підставі цього порядку банків-агентів; 6) приймає рішення про оплату Фондом витрат, пов'язаних із процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, у межах кошторису витрат Фонду, затвердженого адміністративною радою Фонду; 7) встановлює вимоги до змісту договорів банківського вкладу, договорів банківського рахунка з питань, що стосуються функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб; 8) встановлює додаткові вимоги до порядку розкриття банками інформації для вкладників про умови надання банківських послуг із залучення вкладів.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Статтею 28 Закону передбачено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх уповноваженим представникам чи спадкоємцям у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування.

Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника).

Згідно з абзацом 2 пункту 15 Перехідних положень Закону № 4452-VI, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зобов'язано ретельно вивчити документи щодо кожної фізичної особи, яку прирівняно до вкладника і кошти якої прирівняні до вкладу цим пунктом, і не пізніше 20 робочих днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» розпочати за рахунок коштів Фонду у межах суми відшкодування, визначеної частиною першою статті 26 цього Закону, виплату відшкодування коштів фізичним особам, які набули право на таке відшкодування у зв'язку з їх прирівнянням до вкладників.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач виконав свої зобов'язання щодо виплати позивачам банківського депозиту, що не оспорюється сторонами.

Відповідно до п. 1, 3 ч. 5 ст. 36 Закону № 4452-VI під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Отже, у період дії тимчасової адміністрації фінансові санкції не застосовуються.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Стаття 611 ЦК України встановлює правові наслідки порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За загальними положеннями матеріальних норм цивільного права стягнення збитків (упущеної вигоди) і сплата трьох процентів річних є видами цивільно-правової відповідальності за порушення договірного зобов'язання.

Виходячи з того, що відповідно до ч. 2 ст. 1 ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом, суд вважав безпідставними посилання позивачки на норми ЦК України, оскільки вищезазначеним Законом № 4452-VI не передбачена відповідальність Фонду, в тому числі у вигляді відшкодування збитків (упущеної вигоди) і трьох процентів річних у якості відповідальності за прострочене відшкодування вкладу.

Законом № 4452-VI Фонду надані вичерпні повноваження щодо формування переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, визначення сум відшкодування і виплата цих сум через банки-агенти, перелік яких затверджений виконавчою дирекцією Фонду. Кошти Фонду спрямовуються виключно на виплату гарантованої суми відшкодування вкладникам коштів за вкладами в порядку Закону (п. 1. ч. 2 ст. 20 Закону).

Таким чином, в силу положень Закону № 4452-VI неможливе стягнення з Фонду компенсацій, пені, будь-яких інших санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань банка перед кредиторами, адже ці види відповідальності покладаються на сторін договору - на банк і на вкладника.

Оскільки позивачкі та відповідач Фонд не є сторонами договору банківського вкладу, то між ними не можуть існувати правовідносини зобов'язального характеру, що витікають з цього правочину.

З наведених вище підстав колегія суддів вважає, що суд прешої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

При цьому, колегія суддів зазначає, що позивачі, пред'являючи вимоги до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення трьох відсотків річних з урахуванням інфляції, суми упущеної вигоди не врахували, що Фонд не є правонаступником ПАТ «Банк Михайлівський» у даному спорі та не виступає від імені банку, який ліквідується та в якому вже запроваджена тимчасова адміністрація і на підставі ст. 36 Закону № 4452-VI банк звільнений від виконання зобов'язань перед кредиторами. Фонд здійснює лише владні повноваження щодо відшкодування гарантованої суми вкладу.

Що стосується посилання позивачів на те, що дані правовідносини регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», то вони є помилковими, оскільки відповідно до ст. 1 Закону, даний закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. При цьому, Фонд не є фінансовою установою, надавачем фінансових послуг у розумінні ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Таким чином, правовідносини між позивачами і Фондом, а також уповноваженою особою Фонду, регулюються спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», статтею 3 якого визначено правовий статус Фонду. Так, Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права. Фонд є установою, що немає на меті отримання прибутку.

При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення суми збитків, оскільки позивачами не надано належних та допустимих доказів спричинення їм несвоєчасним поверненням грошових коштів збитків у розумінні ст.22 ЦК України.

Також правильним є висновок суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування позивачам Фондом моральної шкоди, оскільки ЗУ "Про захист прав споживачів" у даному випадку не передбачено відшкодування моральної шкоди.

Аналізуючи встановлені фактичні обставини по справі в контексті наведених вище норм законодавства, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачів 3% річних та інфляційних втрат скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376,382-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський", про стягнення заборгованості за вкладом, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Судді: Н.М.Деркач

Т.Р.Куценко

М.О.Макаров