РОЗІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 327/559/18
Провадження № 2/327/24/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.02.2019 року смт.Розівка

Розівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Антіпової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Літвінової Т.А.

за відсутності осіб, які повинні приймати участь у справі,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду смт. Розівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Зорянської сільської ради Розівського району Запорізької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В :

17 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить суд визнати за нею, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: Запорізька область, Розівський район, с. Зоря, вул. Миру, буд. 75, у порядку спадкування після чоловіка, ОСОБА_2, який помер 10 лютого 2003 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є дружиною ОСОБА_2, який помер 10 лютого 2003 року, про що свідчить свідоцтво про смерть серії 1 ЖС № 240358, видане Карло Лібкнехтівською сільською радою, Розівського району, Запорізької області 11.02.2003 року. З метою отримання спадщини позивачка у серпні 2018 року звернулася до Розівської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок № 75 по вул. Миру в с. Зоря, Запорізькій області, проте 13.08.2018 року нотаріус виніс постанову про відмову у вчинені нотаріальних дій у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 не надано документи, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок. У позивача наявна лише копія свідоцтва про право приватної власності на вищевказаний житловий будинок, оскільки оригінал було втрачено при невідомих обставинах. Таким чином, ОСОБА_1 позбавлена можливості прийняти спадщину та оформити право власності на будинок у встановленому законом порядку, що змусило її звернутися до суду з даним позовом.

Відповідно до ухвали Розівського районного суду Запорізької області від 20.12.2018 року зазначена позовна заява залишена без руху та позивачеві надано строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків (а.с. 18).

10.01.2019 року позивачем виконані вимоги ухвали суду від 20.12.2018 року та усунені зазначені в ній недоліки шляхом подання уточненої позовної заяви (а.с. 20-29).

Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 14 січня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в підготовчому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження (а.с. 30-32).

Відповідно до ухвали Розівського районного суду Запорізької області від 06.02.2019 року задоволено клопотання позивача та витребувано з Розівської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2, який помер 10.02.2003 року (а.с. 48).

На виконання вищезазначеної ухвал суду 19.02.2019 року завідувачем державної нотаріальної контори ОСОБА_3 надіслано до суду копію спадкової справи № 39/2009 (а.с. 58-83).

В підготовче судове засідання 27 лютого 2019 року позивач ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_4 не зявилися, про дату, час та місце його проведення були повідомлені належним чином (а.с. 42,43,50,51), надали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі з підстав, наведених в уточненій позовній заяві, просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с. 46, 55).

Відповідач в особі представника територіальної громади Зорянської сільської ради Розівського району Запорізької області в підготовче судове засідання 27 лютого 2019 року також не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позов визнає, обставини зазначені в ньому не оспорює, не заперечує проти його задоволення (а.с. 44, 57).

Враховуючи наведене та вимоги ч. 3 ст. 211, ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність позивача, його представника, представника відповідача.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, зясувавши позицію сторін, викладену в письмових заявах, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні в ній докази, надавши їм належну правову оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи з положень, викладених в частині 1 статті 82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.ч.1,3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцю після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленим цивільним законодавством.

За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 10 лютого 2003 року помер чоловік позивача ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1 ЖС № 240358, виданого Карло Лібкнехтівською сільською радою Розівського району, Запорізької області 11.02.2003 року (а.с. 8).

Факт кровного споріднення між померлим та позивачем підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЖС № 308737 від 19.02.1977 року, відповідно до якого 19.02.1977 року між ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, було укладено шлюб, після реєстрації якого дружині присвоєно прізвище: «Осипенко» (а.с. 7).

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 39, копії яких оглянуті та досліджені судом у судовому засіданні, після смерті ОСОБА_2 позивач стала єдиною спадкоємицею першої черги за законом, прийняла спадщину в порядку ст. 529 ЦК України 1963 року, як така, що проживала та була зареєстрована за однією адресою із спадкодавцем на момент його смерті, що підтверджується довідкою № 632 від 27.08.2008 року, виданою виконавчим комітетом Карло-Лібкнехтівської сільської ради Розівського району Запорізької області (а.с. 65) та довідкою № 476 від 28.08.2018 року, виданою виконавчим комітетом Зорянської сільської ради Розівського району Запорізької області (а.с. 10), в зв`язку з чим 27.02.2009 року звернулася до Розівської державної нотаріальної контори Запорізької області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, де нотаріусом було заведено спадкову справу № 39 за номером у спадковому реєстрі 46473057, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 27.02.2009 року (а.с. 63).

Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 27.02.2009 року та від 06.03.2009 року, реєстровий № 361 та № 407, ОСОБА_1 успадкувала земельну ділянку № 325 (триста двадцять пять), передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:005:0031, площею 7,79 га, розташовану на території Карло-Лібкнехтівської сільської ради Розівського району Запорізької області, що належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП № 045027, виданого Карло-Лібкнехтівською сільською радою народних депутатів 06.07.2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 202 (а.с. 75) та грошові вклади з відсотками та компенсаційними нарахуваннями, що зберігаються в ТВБВ №3006/034(029) смт. Розівка Пологівського відділення № НОМЕР_2 «Державний Ощадний банк України» на рахунках № 1224, № 91551/196, які належали померлому (а.с. 76).

Крім того, до складу спадщини увійшло також і інше майно, що належало спадкодавцеві ОСОБА_2, який помер 10.02.2003 року, а саме: житловий будинок № 75 по вул. Миру в с. Зоря, Розівського району, Запорізькій області, що належала спадкодавцю згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 18.04.1991 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Куйбишевської районної ради народних депутатів Запорізької області № 72 від 21.03.1991 року «Про оформлення права власності на житлові будинки» та посвідчене Бердянським міжміським БТІ (а.с. 11,13,14).

З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначений житловий будинок № 75 по вул. Миру в с. Зоря, Запорізької області, позивачка 13.08.2018 року звернулася до Розівської державної нотаріальної контори із відповідною заявою, проте постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 667/02-81 від 13.08.2018 року позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 не надано документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок (а.с. 9, 83). За життя спадкодавця ним не був складений заповіт.

Відповідно до копій матеріалів спадкової справи № 39, інших спадкоємців, окрім позивача ОСОБА_1, не встановлено.

Відповідно до 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст.331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Судом встановлено, що на підставі Рішення виконавчого комітету Куйбишевської районної ради народних депутатів Запорізької області від 21.03.1991 року № 72 «Про оформлення права власності на житлові будинки» пунктом 1 вирішено оформити право власності на житлові будинки громадянам в с. Карло-Лібкнехтівської сільської ради (згідно додатку) (а.с. 13).

Відповідно до архівного витягу з додатку до рішення райвиконкому від 21.03.1991 року № 72 «Списку громадян сіл Карло-Лібкнехтівської сільської ради на оформлення права власності на житлові будинки», під № 38 зазначений «ОСОБА_2, номер будинку 75» (а.с. 14).

Як вбачається із свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 18.04.1991 року, житловий будинок в с. Карла-Лібкнехта по вул. Інтернаціональній № 75 належить ОСОБА_2 на праві приватної власності. Зазначений будинок зареєстровано в Бердянському міжміському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за ОСОБА_2 та записано в реєстрову книгу № 10 під реєстровим номером 1735 від 18.04.1991 року (а.с. 11).

Згідно із довідкою виконавчого комітету Зорянської сільської ради Розівського району Запорізької області № 194 від 08.02.2019 року, в рамках виконання Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарного режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», згідно постанови Верховної Ради України від 12.05.2016 року № 1353-VІІІ «Про перейменування деяких населених пунктів» перейменовано село Карла Лібкнехта Розівського району Запорізької області на село Заря (а.с. 53).

Відповідно до Рішення Карло-Лібкнехтівської сільської ради Розівського району Запорізької області № 7 від 04.12.2015 «Про перейменування вулиць в населених пунктах Карло-Лібкнехтівської сільської ради Розівського району Запорізької області» пунктом 2 вирішено перейменувати вулиці сіл Карла-Лібкнехта…без зміни поштових номерів житлових будинків, установ та споруд: с. Карла-Лібкнехта вулиця Інтернаціональна на вулицю Миру (а.с. 54).

Пунктом 9 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року за № 1952-IV (зі змінами), встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

З урахуванням наведеного, а також враховуючи, що у позивача виникли труднощі із оформленням у встановленому законом порядку свого права на спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_2, а саме те, що у позивача ОСОБА_1 наявна лише копія свідоцтва про право приватної власності на вищевказаний житловий будинок, оскільки оригінал було втрачено при невідомих обставинах, у звязку із чим вона позбавлена можливості прийняти спадщину та оформити право власності на будинок у встановленому законом порядку, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову щодо визнання за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: Запорізька область, Розівський район, с. Зоря, вул. Миру, буд. 75, у порядку спадкування за законом після чоловіка, ОСОБА_2, який помер 10 лютого 2003 року.

За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч. 3 ст. 200 ЦПК України).

Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Вирішуючи питання про судові витрати суд виходить з такого.

Звертаючись до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно, позивач визначив ціну позову у сумі 80 000,00 грн., з якої судовий збір не сплатила (а.с. 21-28).

Відповідно до ухвали Розівського районного суду Запорізької області від 14.01.2019 року позивачу відстрочено сплату судового збору на суму 704,80 грн., до ухвалення судового рішення у справі (а.с. 30-32).

За таких обставин, виходячи із ставок судового збору, визначених у ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за вказаним позовом складає 704,80 грн..

На підставі викладеного, враховуючи, що позивач не просила вирішити питання щодо стягнення з відповідача понесених судових витрат, та на виконання ухвали суду від 14.01.2019 року про відстрочення сплати судового збору, діючи згідно до вимог ст. ст. 136, 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з позивача на користь держави суму несплаченого судового збору у сумі 704,80 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 77-81, 82, 136, 141, 200, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: Запорізька область, Розівський район, с. Зоря, вул. Миру, буд. 75, у порядку спадкування після чоловіка, ОСОБА_2, який помер 10 лютого 2003 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави несплачений судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції Розівський районний суд Запорізької області шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду відповідно до частин 1 та 2 ст. 273 ЦПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Т.А. Антіпова