Провадження № 22-ц/812/1837/19 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 листопада 2019 року м. Миколаїв

справа № 471/497/19-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Андрієнко Л.Д.,

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до

ОСОБА_2

про визнання права власності

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області, ухвалене 17 вересня 2019 року суддею Кологривою Т.М. в приміщенні цього ж суду (дата складання повного рішення не зазначена),

У С Т А Н О В И В:

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , в якому зазначала, що в період з 1991 по 2006 рік перебувала з відповідачем у шлюбі, під час якого за спільні кошти придбано будинок АДРЕСА_1 .

Посилаючись на те, що спірний будинок є спільною власністю подружжя, власного житла вона не має, а ОСОБА_3 має намір продати нерухомість, позивачка просила визнати за нею право на Ѕ частку будинку.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, посилаючись на те, що ОСОБА_1 з 2006 року в будинку не проживає, в листопаді 2012 року склала розписку про те, що жодних претензій до спірного будинку не має, на власний розсуд розпорядилась іншим спільним майном - квартирою в смт. Казанка Миколаївської області, рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 14 листопада 2012 року їй відмовлено у вселенні до будинку. Відповідач просив відмовити в задоволенні позову, застосувавши наслідки сплину позовної давності, яка складає три роки.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17 вересня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку з пропуском позовної давності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення скасувати та задовольнити позов, посилаючись на те, що не пропустила строк звернення до суду, оскільки має на утриманні хвору дитину, а розписку про те, що не має претензій до будинку писала під тиском відповідача, розписка належним чином не оформлена нотаріусом, а тому є неналежним доказом, та на інші обставини.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 , погодившись з висновком суду про сплив позовної давності, вважав судове рішення законним та обґрунтованим, а доводи апелянта надуманими.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК справа розглядається апеляційним судом без повідомлення та виклику учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Відповідно до положень пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Положеннями статті 22 КпШС, який діяв на час набуття прав на спірний будинок, передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Відповідно до статті 60 СК, який регулює майнові права подружжя з 1 січня 2004 року, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК.

За загальним правилом статті 256 ЦК строк, в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права, є позовною давністю.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК).

Відповідно до статті 72 СК позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Отже, під час визначення початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли подружжя розірвало шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного з подружжя.

На необхідність доведення часу, з якого право одного з подружжя на майно порушується або заперечується іншим з подружжя, що має значення для визначення порядку перебігу позовної давності, звертав увагу Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2018 року (справа №466/9338/16-ц).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в шлюбі з 20 квітня 1991 року. Мають повнолітніх дітей (а.с.57, 108,109).

10 грудня 1997 року за договором купівлі-продажу на ім`я ОСОБА_2 в КСП ім. Мічуріна придбано житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 6), де проживала сім`я позивачки. Право власності ОСОБА_2 на спірний будинок зареєстроване ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 58).

10 лютого 2006 року ОСОБА_1 знялась з реєстрації в с.Новокостянтинівка (а.с.27 зворот), а 11 травня 2006 року зареєструвалась в квартирі АДРЕСА_2 , яку отримала за місцем роботи.

20 червня 2007 року в порядку приватизації державного житлового фонду ОСОБА_1 отримала цю квартиру у спільну власність (а.с.47), а згодом (7 грудня 2012 року ) продала квартиру ОСОБА_4 (а.с.192-193).

Шлюб між сторонами розірвано 5 серпня 2008 року на підставі судового рішення від 31 березня 2006 року (а.с.59-60,61).

З 2012 року між сторонами виник спір щодо прав ОСОБА_1 на спірний будинок в с.Новокостянтинівка.

У червні 2012 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про вселення до будинку з посиланням на те, що відповідач порушує її права співвласника та житлові права.

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 14 листопада 2012 року, залишеним в цій частині без змін рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 29 січня 2013 року, ОСОБА_1 відмовлено у вселенні до будинку АДРЕСА_1 а.с.41-44, 46-49).

При цьому судом встановлено, що після вирішення судом питання про розірвання шлюбу ОСОБА_2 в спірному будинку не проживала, сама знялась з реєстрації, отримала інше житло, приватизувала його, згодом продала цю нерухомість та при цьому не порушувала питання про поділ спірного майна (житлового будинку) в межах позовної давності (а.с.42).

29 листопада 2012 року ОСОБА_1 складено розписку про те, що претензій до будинку вона не має (а.с.50-51).

Встановивши ці обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки будинок АДРЕСА_1 було придбано під час шлюбу сторін за спільні кошти, то нерухомість набула статус спільної власності подружжя, що відповідає вимогам статті 22 КпШС (стаття 60 СК). Спірним будинком позивачка не користується з 2006 року. З цього часу будь-яких намірів щодо нерухомості не мала. З 2012 року майно стало предметом судових спорів між колишнім подружжям. Права ОСОБА_1 на спірний будинок, в тому числі і право власності, з 2006 року відповідачем заперечувались.

Отже, звернувшись з позовом про поділ спільного майна подружжя у липні 2019 року, ОСОБА_1 пропустила трирічний строк позовної давності, визначений статтею 72 СК. Підстав для поновлення строку позовної давності судом не встановлено.

Висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам цивільного та сімейного законодавства.

Апеляційний суд не може вважати переконливими доводи апелянта про те, що причиною пропуску строку на звернення до суду став стан здоров`я її доньки, яка народилась у 2013 році. Доказів того, що ці обставини не тільки ускладнювали догляд за дитиною, але й унеможливили подання позову до суду, ОСОБА_1 не надала.

Твердження ОСОБА_1 про те, що розписка від 27 листопада 2012 року не набула нотаріальної форми та була нею підписана під тиском відповідача, правового значення не має, оскільки висновки суду першої інстанції про відмову в позові грунтуються на інших підставах.

Посилання позивачки на погане ставлення до неї чоловіка, дорослих дітей, життєві негаразди та інше також не можуть впливати на вирішення справи по суті. З цими обставинами закон не пов`язує право на поділ майна та необхідність дотримання строків позовної давності. Тому детальна відповідь на кожний з цих аргументів виходить за межі обов`язку суду обґрунтувати своє рішення.

Необхідності розмежування цих понять (обґрунтувати рішення та дати детальну відповідь на всі аргументи сторони) зазначена Європейським судом з прав людини у рішенні від 18 липня 2006 року (справа Проніна проти України, № 63566/00, пункт 23).

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повну постанову складено 7 листопада 2019 року.