РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

07 листопада 2019 рокуСправа №451/646/17
Провадження № 2/451/70/19

Радехівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Сахаревич М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Радехів цивільну справу №451/646/17 за позовом ОСОБА_1 до Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

В травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на нерухоме майно.

В позовній заяві зазначає, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори 16.02.2017 року спадкоємцем зазначеного в заповіті майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 є його син, ОСОБА_1 . Спадщина на яку видане вказане свідоцтво складається з майнового паю в розмірі 6722,00 грн. у майні пайового фонду колективного сільськогосподарського підприємства ТзОВ «Стоянів», що належало померлому на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), виданого Стоянівською сільською радою Радехівського району Львівської області, та грошових вкладів, які знаходилися у територіальному-відокремленому без балансовому відділенні №10013/107 села Стоянів Радехівського району Львівської області. Відповідно до витягу з протоколу №1 загальних зборів власників цілісного майнового комплексу ліквідованого ТзОВ «Стоянів» вирішено виділити в натурі майно, з поміж якого частина гаражного боксу, групі власників майнових паїв, а саме ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 . Згідно з додатком №1 до Акту №41, до переліку майна, що було отримано у спільну часткову власність входило: Причіп 2 ПТС 4, Культиватор, Борони, Автогараж «бокс» та плита панельна. Із акту приймання передачі №41 вбачається, що було оформлено передачу зазначеного майна вказаним вище особам комісією Ради об`єднання ЦМК ліквідованого ТзОВ «Стоянів». Згідно з свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, серії ЛВ № XIII 189786, ОСОБА_1 має право на майновий пай, затверджений загальними зборами із часткою в розмірі 1647 грн. Відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, серії ЛВ № XIII 189789 ОСОБА_5 має право на майновий пай, затверджений загальними зборами із часткою в розмірі 5751 грн. Відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, серії ЛВ № XIII 189863 ОСОБА_4 має право на майновий пай, затверджений загальними зборами із часткою в розмірі 210 грн. За взаємною згодою, яка була досягнута між позивачем, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , майнові паї, що належали останнім придбано ним шляхом укладення договорів купівлі продажу. Із п.1 рішення Виконавчого комітету Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області від 12.04.2017 року №16 за розглядом його заяви, об`єкту нерухомого майна, що розташований в АДРЕСА_1 згідно технічного паспорту № НОМЕР_1 від 03.10.2016 року присвоєно поштову адресу, вул АДРЕСА_2 . Позивач фактично володіє та користується гаражем, який розташований в АДРЕСА_2 . Оскільки у встановленому законом порядку позивач не має змоги оформити право власності на вказане майно, через невідповідність поданих ним документів державному реєстратору, а також внаслідок ліквідації юридичної особи, то захист його майнового права, в іншому аніж в судовому вирішити неможливо. Враховуючи вказані обставини, просить ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на будівлю авто гаража, який розташований в АДРЕСА_2 та позначений в технічній документації під позначкою №1, площею 49,4 м.кв. (а.с.2-6).

18 травня 2017 року ухвалою судді Радехівського районного суду Львівської області відкрито провадження у справі (а.с.32).

16 листопада 2018 року автоматизованою системою документообігу суду Д-3 судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.85).

Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явилися, від позивача до суду поступила заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, щодо винесення судом заочного рішення не заперечує (а.с.101).

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Подав суду письмову заяву про визнання позову та розгляду справи у відсутності представника (а.с.91).

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони.

Із врахуванням наведеного, на підставі ч.4 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів.

Згідно з ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи, чого не заперечила позивач.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права.

Суд встановив, що ОСОБА_1 має право на майновий пай в розмірі 1647,00 грн. у майні пайового фонду колективного сільськогосподарського підприємства ТзОВ «Стоянів», село Стоянів Радехівського району Львівської області, що належить йому на підставі Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, виданого Стоянівською сільською радою Радехівського району Львівської області 21 лютого 2003 року, серії ЛВ № XIII 189786. Дане свідоцтво не містить відмітку про виділення майна ліквідованого ТзОВ Стоянів (а.с.16).

ОСОБА_1 успадкував після смерті батька ОСОБА_2 майновий пай в розмірі 6722,00 грн. у майні пайового фонду колективного сільськогосподарського підприємства ТзОВ «Стоянів», село Стоянів Радехівського району Львівської області, що належав померлому на підставі Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), виданого Стоянівською сільською радою Радехівського району Львівської області 21 лютого 2003 року, серії ЛВ № XIII 189788, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 16 лютого 2017 року Радехівською нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за №123 (а.с.9,15).

Також, ОСОБА_1 успадкував після смерті матері ОСОБА_5 право на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства ТзОВ «Стоянів», село Стоянів Радехівського району Львівської області в розмірі 5751 грн., що належав померлій на підставі Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, виданого Стоянівською сільською радою Радехівського району Львівської області 21 лютого 2003 року, серії ЛВ № XIII 189789, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 04 березня 2019 року Кам`янка-Бузькою нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за №136 (а.с.19,72,92)

25 квітня 2017 року ОСОБА_1 уклав договір купівлі-продажу майнового паю з ОСОБА_4 , щодо купівлі-продажу права власності на майновий пай ліквідованого ТзОВ «Стоянів», село Стоянів Радехівського району Львівської області в розмірі 210 грн., що належав ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, виданого Стоянівською сільською радою Радехівського району Львівської області 25 лютого 2003 року, серії ЛВ № XIII 189863 (а.с.17,20).

Відповідно до витягу з протоколу №1 загальних зборів власників цілісного майнового комплексу ліквідованого ТзОВ « ОСОБА_7 » вирішено виділити в натурі майно, з поміж якого частина гаражного боксу групі власників майнових паїв, а саме ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 . Згідно з додатком №1 до Акту №41, до переліку майна, що було отримано у спільну часткову власність входило: Причіп 2 ПТС 4, Культиватор, Борони, Автогараж «бокс» та плита панельна. Із акту приймання передачі №41 вбачається, що було оформлено передачу зазначеного майна вказаним вище особам комісією Ради об`єднання ЦМК ліквідованого ТзОВ «Стоянів» (а.с.10,11,12).

Із рішення Стоянівської сільської ради Радехівського району Львіської області від 12 квітня 2017 року № 16, вбачається що, об`єкту нерухомого майна, що розташований в АДРЕСА_1 згідно технічного паспорту № НОМЕР_1 від 03.10.2016 року присвоєно поштову адресу, АДРЕСА_2 . (а.с.22).

Відповідно до технічного паспорту КП ЛОР «Червоноградського МБТІ» загальна площа авто гаражу, який розташований в АДРЕСА_2 , та позначений в технічній документації під позначкою №1 становить 49,4 м.кв. (а.с.23-28).

Згідно з Зведеним актом вартості будинків, господарських будівель та споруд, інвентаризаційна вартість цегляного гаражу, який розташований в АДРЕСА_2 , складає 5607,00 грн. (а.с.30).

Відповідно до п. 15 Порядку виділення майнових паїв у натурі окремим особам, які виявили бажання отримати свої майнові паї в індивідуальну власність, проводиться підприємством - користувачем майна із переліку майна, виділеного на ці цілі. При виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна робить відмітку про виділення майна в натурі у свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою. Свідоцтво про право власності на майновий пай з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт приймання-передавання майна можуть бути підставою для оформлення прав власності на зазначене майно в установленому порядку.

Аналогічні правові позиції у подібних правовідносинах відображені в постановах Вищого господарського суду України від 09.11.2016 року у справі № 921/1087/15-г/6 та у справі № 903/379/13 від 13 листопада 2013 року. «Право власності на майновий пай (його частину) посвідчується відповідним свідоцтвом, вирішення питання про видачу якого перебуває в компетенції сільської, селищної або міської ради. В той же час, право власності на майновий пай, яке підтверджується відповідним свідоцтвом, не тотожне праву власності на конкретне індивідуально визначене майно, яке входить до пайового фонду КСП і про визнання права власності на яке, як у даному випадку, заявлений відповідний позов. При виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство- правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передачі майна робить відмітку про виділення майна в натурі у Свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою. Свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт приймання-передавання майна можуть бути підставою для оформлення прав власності на зазначене майно в установленому порядку.»

Державна реєстраційна служба України листом від 06.06.2014 №9299/05-15-14 «Роз`яснення щодо порядку оформлення прав власності на майно, виділене в натурі власникам майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств», довела до відома органів державної реєстрації прав інформацію щодо порядку оформлення прав власності на майно, виділене в натурі власникам майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств.

«Відповідно до пункту 13 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Україну від 28 лютого 2001 року №177, майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства за зразком згідно з додатком.

У разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування видається нове свідоцтво.

Разом з тим листом Державною реєстраційною службою України зазначено, що свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) підтверджує право особи на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства. Утім державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться на підставі документів, що посвідчують виникнення чи перехід речових прав на конкретний об`єкт нерухомості, одним з яких є свідоцтво про право власності на нерухоме майно (пункт 36 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868).

Порядок розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств був врегульований наказом Міністерства аграрної політики від 14 березня 2001 року №62 «Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 04 квітня 2001 року за №306/5496 (далі - Наказ), який втратив чинність 24 травня 2013 року на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства від 11 квітня 2013 року №253 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких наказів», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 квітня 2013 року за №673/23205.

Вказаним Порядком передбачалося, що виділення майнових паїв у натурі окремим особам, які виявили бажання отримати свої майнові паї в індивідуальну власність, проводилося підприємством-користувачем майна із переліку майна, виділеного на ці цілі.

При виділені майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна робило відмітку про виділення майна в натурі у свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що засвідчувалося підписом керівника підприємства та печаткою.

Вказане свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт приймання-передавання майна були підставою для оформлення прав власності на зазначене майно в установленому порядку.

Враховуючи те, що Наказ втратив чинність та на даний час відсутній інший спеціальний нормативно-правовий акт, направлений на врегулювання порядку виділення членам реорганізованого сільськогосподарського підприємства майна. Державна реєстраційна служба України вважає, що свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі та акт приймання-передавання майна є підставою для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності.»

Згідно з п. 51 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553), для державної реєстрації права власності у зв`язку із виділенням нерухомого майна в натурі власникам майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств подаються: 1) свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) з відміткою підприємства правонаступника реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства про виділення майна в натурі, засвідченою підписом керівника такого підприємства та печаткою; 2) акт приймання-передачі нерухомого майна.

Разом з тим, судом встановлено, що станом на сьогодні СТзОВ «Стоянів» ліквідоване (а.с.13-14).

Подані позивачем свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, серії ЛВ № XIII 189788 від 21 лютого 2003 року, серії ЛВ № XIII 189786 від 21 лютого 2003 року, серії ЛВ № XIII 189863 25 лютого 2003 року, серії ЛВ № XIII 189789 від 21 лютого 2003 року не мають відміток про виділення майна ліквідованого ТзОВ Стоянів (а.с.15-19).

Отже, оскільки ТзОВ «Стоянів» було ліквідоване, позивач не спроможний виконати вимоги, щодо відмітки підприємства правонаступника реорганізованого КСП про виділення майна в натурі, засвідченого підписом керівника такого підприємства та печаткою.

Враховуючи вищевказані вимоги щодо проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а також відсутність іншого спеціального нормативно-правового акту, направленого на врегулювання порядку виділення членам реорганізованого сільськогосподарського підприємства майна, позбавляє позивача права провести державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно та користуватися повноцінно ним.

Відповідно до ст. 3,4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності до вимог ст. 328 ЦК України, своє право власності на пайове майно колишнього ТзОВ «Стоянів», позивач набув на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів, тому є підстави для визнання за ним цього права.

За змістом положень частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Так, відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений коном або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту рушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги кої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права).

Забороняється відмова у правосудді з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймі «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції, вважаються законне та обгрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади.

Відповідно до прецедентної практики Європейського Суду з прав людини поняття «майно» включає в себе, як «фактичне майно», так і майнові цінності, у тому числі і тоді, коли особа може претендувати на відповідну власність, тобто мати на неї право, про що зазначено у справі «Совтрансавто-Холдинг проти України» (заява № 48553/99).

Саме по собі право на майно може розглядатися за змістом ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо таке право буде конкретним, належним чином визначене у заявах. Заявлення особою про своє право власності може означати «володіння майном», про яке йдеться у ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо є достатні підстави для забезпечення цього права через суд у примусовому порядку.

Отже в правовідносинах, що виникли відсутній механізм проставлення відповідної відмітки про виділення майна в натурі у свідоцтвах про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що є порушенням одного з елементів верховенства права - принципу правової визначеності.

Таким чином, узагальнюючи вищенаведене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що у позивача немає іншого способу захисту порушених прав, суд робить висновки, що позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати.

Керуючись ст.ст.10,12,13,81,89,141,258-259,263-265,280,282,315 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будівлю авто гаража, який розташований в АДРЕСА_2 та позначений в технічній документації під позначкою №1, площею 49,4 м.кв.

Стягнути з Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 жителя АДРЕСА_3 , судові витрати в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Радехівського районного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті 7 листопада 2019 року.