Справа № 457/462/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/811/1605/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І

з участю представника позивача ОСОБА_1 , представника третьої особи ПАТ «Кредобанк» - Очича Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_2 та третьої особи Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 28 листопада 2017 року, постановлене в складі головуючого судді Марчука В.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , реєстраційної служби Трускавецького міського управління юстиції, Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору державний нотаріус Трускавецької державної нотаріальної контори Панкевич Руслан Іванович, Публічне акціонерне товариство «Кредобанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД «Еліт-сервіс» про визнання недійсними та скасування протоколу проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_2 звернувся у Трускавецький міський суд з позовом до ОСОБА_3 , реєстраційної служби Трускавецького міського управління юстиції, Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору державний нотаріус Трускавецької державної нотаріальної контори Панкевич Руслан Іванович, Публічне акціонерне товариство «Кредобанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД «Еліт-сервіс» про визнання недійсним та скасування протоколу № 13-0113/12-2 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) на виконання виконавчого листа № 2-2426/10 від 19.11.2010 року, виданого Галицьким районним судом міста Львова; визнання недійсним та скасування акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 від 20.12.2012 року з реалізації нежитлової будівлі площею 433, 0 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та нежитлові будівлі гаражно-складських приміщень загальною площею 155, 8 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 « АДРЕСА_2 », затвердженого 20.12.2012 року начальником Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції; визнання недійсним та скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 08.05.2013 року № 97, виданого державним нотаріусом Трускавецької державної нотаріальної контори Панкевичем Р.І.; визнання недійсним та скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 08.05.2013 року № 92, виданого державним нотаріусом Трускавецької державної нотаріальної контори Панкевичем Р.І.

Позивач свої вимоги мотивував тим, що 07.12.2012 року відбулися прилюдні торги, які проведені Львівською філією ТзОВ «ТД-ЕлітСервіс» з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме майнового комплексу по АДРЕСА_3 , що належали ОСОБА_2 . За результатами торгів було складено протокол № 13-0113/1232 від 07.12.2012 року проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмет іпотеки) згідно якого, переможцем торгів став ОСОБА_3 . 20.12.2012 року заступником начальника Галицького ВДВС ЛМУЮ Пиць А.А. було складено акт державного виконавця про реалізацію (предмета іпотеки), що належить на праві власності ОСОБА_2 . Відповідно до п. 6.4 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна № 68/5, встановлено, що на підставі цього акту нотаріус видає покупцеві свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів. 08.05.2013 року державним нотаріусом Трускавецької державної нотаріальної контори Панкевич Р.І., на підставі акту державного виконавця про реалізацію (предмета іпотеки) від 20.12.2012 року видано на ім`я ОСОБА_3 свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів. У відповідності до рішення Апеляційного суду Львівської області від 27.06.2014 року визнано недійсними прилюдні торги від 07.12.2012 року по реалізації вказаного вище нерухомого майна - майнового комплексу. Тобто, договір купівлі-продажу, укладений внаслідок проведених торгів щодо даного нерухомого майна судом визнаний недійсним. Позивач вважає, що оскільки рішенням суду скасовано прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна предмета іпотеки нежитлової будівлі в АДРЕСА_1 загальною площею 433, 0 кв.м. та нежитлової будівлі гаражно-складських приміщень в АДРЕСА_1 « АДРЕСА_4 » загальною площею 155, 8 кв.м., то у відповідності до ст. 216 ЦК України наслідком повернення до попереднього стану (реституції) є скасування протоколу проведення прилюдних торгів, акту державного виконавця, скасування свідоцтва про право власності на квартиру та виключення запису про державну реєстрацію права власності на квартиру. У зв`язку із визнанням недійсними прилюдних торгів від 07.12.2012 року, зазначає що фактично відсутня підстава для видачі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів 08.05.2013 року, згідно якого було проведено реєстрацію права власності на нежитлові будівлі гаражно-складських приміщень, що знаходяться в АДРЕСА_4 », а тому вважає, що свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 08.05.2013 року підлягає скасуванню з внесенням відповідних змін до Державного реєстру прав на нерухоме майно.

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 28 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , реєстраційної служби Трускавецького міського управління юстиції, Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору державний нотаріус Трускавецької державної нотаріальної контори Панкевич Р.І., Публічне акціонерне товариство «Кредобанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД «Еліт-сервіс» про визнання недійсними та скасування протоколу проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів - відмовлено.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 28 листопада 2017 року оскаржили позивач ОСОБА_2 та третя особа Публічне акціонерне товариство «Кредобанк».

Позивач ОСОБА_2 в обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Прилюдні торги від 07.12.2012 року були визнані недійсними рішенням Апеляційного суду Львівської області від 27.06.2014 року, а відтак фактично відсутня підстава для видачі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 08.05.2013 року, згідно якого було проведено реєстрацію права власності на нежитлові будівлі гаражно-складських приміщень, що знаходяться в АДРЕСА_4 . І тому вважає, що свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 08.05.2013 року підлягає скасуванню з внесенням відповідних змін до Державного реєстру прав на нерухоме майно.

Звертає увагу на те, що позов подано 07.04.2016 року без пропуску строків позовної давності, оскільки остаточне рішення про визнання прилюдних торгів недійсними ухвалено 27.06.2014 року.

Просить рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 28 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Третя особа Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» в обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи.

Вважає, що свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 08.05.2013 року підлягає скасуванню з внесенням відповідних змін до Державного реєстру прав на нерухоме майно, оскільки прилюдні торги від 07.12.2012 року визнано недійсними рішенням Апеляційного суду Львівської області від 27.06.2014 року. А відтак, на думку апелянта, відштовхуючись від цієї дати, термін позовної давності на звернення з даним позов не пропущений. Стверджує, що суд першої інстанції не взяв до уваги висновку щодо наслідків визнання публічних торгів недійсними та повернення сторін у первісний стан шляхом реституції, а саме, що майно підлягає повторному продажу з публічних торгів відповідно до порядку, встановленого для виконання судового рішення, оскільки задоволення позову про визнання торгів недійсними не скасовує судового рішення, для виконання якого такі торги були проведені.

Просить рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 28 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

11 липня 2018 року ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 та на те, що визнання прилюдних торгів недійсними не є безумовною підставою для повернення майна у власність його попереднього власника.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що на виконанні Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження ВП № 25891700 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2426, виданого 19.11.2010 року Галицьким районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 солідарно в користь ПАТ «Кредобанк» 1 458 065 грн. 97 коп. боргу за кредитним договором.

В ході проведення виконавчих дій, 07.12.2012 року відбулися прилюдні торги з реалізації майна боржника. Згідно протоколу про проведення прилюдних торгів ТОВ «ТД «Еліт Сервіс» № 13-0113/12-2 від 07.12.2012 року переможцем аукціону з продажу лота № 2: майновий комплекс по АДРЕСА_3 , який складається з нежитлової будівлі по АДРЕСА_5 заг АДРЕСА_6 та нежитлових будівель гаражно - складських приміщень по вул АДРЕСА_5 заг АДРЕСА_7 . став ОСОБА_3

20 грудня 2012 року начальником Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції затверджено акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , від 20.12.2012 року з реалізації нежитлової будівлі площею 433, 0 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та нежитлової будівлі гаражно-складських приміщень загальною площею 155, 8 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 « АДРЕСА_2 ».

8 травня 2013 року державним нотаріусом Трускавецької державної нотаріальної контори Панкевичем Р.І. видано свідоцтва № 92 та № 97 про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

Рішенням Трускавецького міського суду від 10.06.2013 року позов ОСОБА_2 до ТОВ "ТД Еліт Сервіс" в особі Львівської філії, Галицького відділу державної виконавчої служби ЛМУЮ про визнання прилюдних торгів недійсними, третя особа: ОСОБА_3 задоволено. Визнано прилюдні торги від 07.12.2012 року, проведені Львівською філією ТзОВ "ТД Еліт Сервіс" з реалізації арештованого нерухомого майна предмета іпотеки нежитлової будівлі в АДРЕСА_1 , загальною площею 433,0 кв.м. та нежитлові будівлі гаражно-складських приміщень недійсними. В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 22.06.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 10.06.2013 року в частині визнання прилюдних торгів від 07.12.2012 року, проведених Львівською філією ТзОВ «ТД Еліт Сервіс» з реалізації арештованого нерухомого майна - предмета іпотеки нежитлової будівлі в АДРЕСА_1 загальною площею 433, 0 кв. м та нежитлові будівлі гаражно-складських приміщень недійсними скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ТОВ ТД «Еліт Сервіс» в особі Львівської філії, Галицького відділу державної виконавчої служби ЛМУЮ, третя особа ОСОБА_3 про визнання прилюдних торгів недійсними задоволено. Визнано недійсними прилюдні торги від 07.12.2012 року, проведені Львівською філією ТзОВ «ТД Еліт Сервіс» з реалізації арештованого нерухомого майна - предмета іпотеки нежитлової будівлі в АДРЕСА_1 загальною площею 433, 0 кв. м. та нежитлові будівлі гаражно-складських приміщень. В решті рішення суду залишено без змін.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування наслідків спливу якого відповідачем подано заяву, оскільки про порушення свого права позивач дізнався у лютому 2013 року, а з вказаним позовом звернувся у квітні 2016 року.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону.

Таке розуміння можливості визнання правочину, як договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

При цьому, акт державного виконавця лише констатує подію проведення прилюдних торгів, а тому він не може бути визнаний недійсним з підстав порушення проведення процедури торгів за відсутності судового рішення про визнання таких торгів недійсними. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2018 року у справі № 727/2937/15-ц (провадження № 61-18156св18)

Аналогічно до цього висновку, на думку колегії суддів, не може бути визнано недійсним протокол про проведення прилюдних торгів, який підтверджує укладення договору купівлі-продажу на таких торгах, а також свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, яке є правопідтверджуючим документом набуття переможцем торгів права власності на придбане майно, за відсутності рішення при визнання недійсними самих торгів.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відтак, у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами таких торгів, відповідно виникатимуть права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору. Ці права та обов`язки реалізовуються шляхом застосування інституту реституції.

Однак, без визнання недійсним (скасування) протоколу про проведення прилюдних торгів, акта виконавця про реалізацію арештованого майна, а також свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів застосування цього інституту стає неможливим, та матиме своїм наслідком також неможливість виконання обов`язкового рішення суду при визнання самих торгів, як первинної підстави виникнення права власності, недійсними.

Така ситуація сприятиме прояву у спірних правовідносинах правової невизначеності, як елементу принципу верховенства права.

Безспірно встановивши, що рішення суду про визнання торгів недійсними є невиконаним, що унеможливлює подальше примусове виконання виконавчого листа, виданого Галицьким районним судом м. Львова, та порушує права, як стягувача, так і боржників у згаданому виконавчому провадженні, суд першої інстанції, без встановлення обставин порушення прав та інтересів позивача (боржника у виконавчому провадженні) необґрунтовано відмовив в позові з підстав пропущення терміну позовної давності.

Щодо застосування наслідків спливу позовної давності, колегія суддів виходить з того, що позивач має право на звернення до суду з вимогою про захист свого порушено права не з часу проведення оспорюваних торгів, а з часу, зокрема, набрання законної сили судовим рішенням про визнання таких торгів недійсними, або протягом усього строку добровільного невиконання такого рішення суду.

За наведених обставин помилковим є висновок суду першої інстанції про відмову в позові з підстав спливу позовної давності, оскільки така не пропущена.

Відповідно до п. 2 ст. 376 ЦПК України (у редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення порушено норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно ч. 1, п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати і позовні вимоги задовольнити, то понесені витрати на судовий збір, пов`язані з розглядом справи слід розподілити наступним чином. Стягнути з ОСОБА_3 та Галицького ВДВС Львівського МУЮ на користь ОСОБА_2 2 204 грн. 80 коп. судового збору за подання позву до суду першої інстанції та 3 307 грн. 20 коп. за подання апеляційної скарги, а всього 5 512 грн. 60 коп. в рівних частинах з кожного, тобто по 2 756 грн. 30 коп., а також стягнути в рівних частинах з ОСОБА_3 та Галицького ВДВС Львівського МУЮ на користь Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» 3 307 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, тобто з кожного по 1 653 грн. 50 коп.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» задовольнити.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 28 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , реєстраційної служби Трускавецького міського управління юстиції, Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору державний нотаріус Трускавецької державної нотаріальної контори Панкевич Руслан Іванович, Публічне акціонерне товариство «Кредобанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД «Еліт-сервіс» про визнання недійсними та скасування протоколу проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів задовольнити.

Визнати недійсними та скасувати:

- протокол № 13-0113/12-2 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) на виконання виконавчого листа № 2-2426/10 від 19.11.2010 року, виданого Галицьким районним судом міста Львова;

- акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , від 20.12.2012 року з реалізації нежитлової будівлі площею 433, 0 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та нежитлової будівлі гаражно-складських приміщень загальною площею 155, 8 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 « АДРЕСА_2 », затверджений 20.12.2012 року начальником Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції;

- свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 08.05.2013 року № 97, видане державним нотаріусом Трускавецької державної нотаріальної контори Панкевичем Р.І.;

- свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 08.05.2013 року № 92, видане державним нотаріусом Трускавецької державної нотаріальної контори Панкевичем Р.І.

Стягнути з ОСОБА_3 , Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції на користь ОСОБА_2 2 204 грн. 80 коп. судового збору за подання позву до суду першої інстанції та 3 307 грн. 20 коп. за подання апеляційної скарги, а всього 5512 грн. 60 коп. - з кожного в рівних частинах по 2 756 грн. 30 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції на користь Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» - 3 307 грн. за подання апеляційної скарги, з кожного в рівних частинах по 1 653 грн. 50 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 01 листопада 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.