АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/332/19Головуючий по 1 інстанції - Добриднюк Н.О.
Категорія: 310000000 Доповідач в апеляційній інстанції - Вініченко Б.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року Апеляційний суд Черкаської області в складі:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Храпка В.Д.

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2018 року (повний текст складено 28 грудня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказував, що 7 вересня 2005 року між ним та ОСОБА_3 було укладено шлюб.

28 березня 2018 року позивач за первісним позовом звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу.

Під час шлюбу ними було придбано майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності і вартість якого становить 7 400 грн, а саме комод 4-х шухлядний вартістю 400 грн, пилосос «Самсунг» вартістю 250 грн, холодильник «Снайге» вартістю 2000 грн, кухонний сервант вартістю 500 грн, кухонний стіл вартістю 200 грн, рукомийник 2-х дверний з мийкою з нержавіючої сталі вартістю 250 грн, телевізор «Електрон» вартістю 450 грн, комп'ютерний стіл вартістю 400 грн, тумбочку під телевізор вартістю 200 грн, диван вартістю 200 грн, електродуховка «Азель» вартістю 1200 грн, фен вартістю 50 грн, комплект постільної білизни рожевого кольору вартістю 400 грн, комплект постільної білизни із квітами вартістю 400 грн, килим на стіну розміром 2х3 м вартістю 500 грн.

Здійснити добровільний розподіл вищевказаного майна, що належить на праві спільної сумісної власності, відповідач не бажає, а тому за вирішенням даного питання позивач за первісним позовом був змушений звернутися до суду.

На підставі викладеного ОСОБА_4 просив суд визнати за ним право власності та виділити йому в натурі наступне майно: холодильник «Снайге» вартістю 2000 грн, телевізор «Електрон» вартістю 450 грн, рукомийник 2-х дверний з мийкою з нержавіючої сталі вартістю 250 грн, комп'ютерний стіл вартістю 400 грн, тумбочку під телевізор вартістю 200 грн, комплект постільної білизни із квітами вартістю 400 грн. Визнати за ОСОБА_3 та виділити їй комод 4-х шухлядний вартістю 400 грн, кухонний сервант вартістю 500 грн, кухонний стіл вартістю 200 грн, пилосос «Самсунг» вартістю 250 грн, диван вартістю 200 грн, електродуховка «Азель» вартістю 1200 грн, фен вартістю 50 грн, комплект постільної білизни рожевого кольору вартістю 400 грн, килим на стіну розміром 2х3 м вартістю 500 грн.

13 червня 2018 року ОСОБА_3 в свою чергу також подала зустрічну позовну заяву, яку обґрунтовувала тим, що в позовній заяві ОСОБА_4 невірно зазначено майно.

Відповідно до акту про опис майна, який складено 27 березня 2018 року зазначено наступне майно: комод 4-х шухлядний, пилосос «Самсунг», холодильник «Снайге», холодильник «Мінськ», телевізор «Самсунг», кухонний сервант, кухонний стіл, рукомийник 2-дверний з мийкою з нержавіючої сталі, телевізор «Електрон». Комп'ютерний стіл, тумбочка під телевізор, диван, огорожа, легковий автомобіль ВАЗ 2101 1986 року випуску придбаний у ОСОБА_5 Крім того, були придбані дві супутникові антени.

Вказує, що майно, а саме холодильник «Мінськ» вартістю 2000 грн, телевізор «Самсунг» вартістю 2000 грн, килим на підлогу вартістю 1000 грн, килим на стіну вартістю 1000 грн, електродуховка вартістю 1200 грн, фен вартістю 450 грн, були придбані нею до укладення шлюбу та являються її особистою власністю.

За копання криниці із будівельними матеріалами було витрачено 8000 грн. За придбання автомобіля ВАЗ 2101 з проведенням ремонту даного автомобіля було витрачено 20 000 грн. При будівництві огорожі було витрачено 6500 грн.

Зазначає, що кошти на придбання автомобіля, будівництво огорожі та криниці давала її мати ОСОБА_6

Враховуючи вищевикладене ОСОБА_3 просила суд визнати за нею та виділити в натурі наступне майно: комп'ютерний стіл вартістю 400 грн, комод 4-х шухлядний вартістю 400 грн, легковий автомобіль ВАЗ 2101 1986 року випуску вартістю 20 000 грн, кухонний сервант вартістю 500 грн. Визнати за ОСОБА_4 право власності та виділено йому в натурі наступне майно: супутникова антена вартістю 1300 грн, холодильник «Снайге» вартістю 2000 грн, супутникова антена вартістю 1300 грн, пилосос «Самсунг» вартістю 250 грн, кухонний стіл вартістю 200 грн, рукомийник 2-дверний з мийкою з нержавіючої сталі вартістю 250 грн, телевізор «Електрон» вартістю 450 грн, тумбочка під телевізор вартістю 200 грн, диван вартістю 200 грн, криниця вартістю 8000 грн, огорожа вартістю 6500 грн, комплект постільної білизни із квітами вартістю 400 грн, комплект постільної білизни рожевого кольору вартістю 400 грн.

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2018 року первісний позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Виділено у власність ОСОБА_4 наступне майно: холодильник «Снайге» вартістю 2000 грн, телевізор «Електрон» вартістю 450 грн, рукомийник 2-х дверний з мийкою з нержавіючої сталі вартістю 250 грн, комп'ютерний стіл вартістю 400 грн, тумбочку під телевізор вартістю 200 грн, комплект постільної білизни із квітами вартістю 400 грн.

Виділено у власність ОСОБА_3 наступне майно: комод 4-х шухлядний вартістю 400 грн, кухонний сервант вартістю 500 грн, кухонний стіл вартістю 200 грн, пилосос «Самсунг» вартістю 250 грн, диван вартістю 200 грн, комплект постільної білизни рожевого кольору вартістю 400 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір в розмірі 704, 80 грн та витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн.

В задоволенні позовних вимог первісного позову щодо поділу електродуховки «Азель», фена, килима на стіну розміром 2х3 м. відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл майна задоволено частково.

Визнано автомобіль ВАЗ 2113, 1986 року випуску спільною сумісною власністю подружжя.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку легкового автомобіля ВАЗ 2113, 1986 року випуску.

Вирішувати питання щодо розподілу майна зазначеного ОСОБА_3 немає потреби, оскільки вказані вимоги задоволенні в первісному позові.

В задоволенні позовних вимог зустрічного позову щодо поділу криниці, огорожі, супутникових антен відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в розмірі 704, 80 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки сторони визнали майно, вказане в позовних заявах та в акті опису майна спільною сумісною власністю, погодились з його оцінкою, дійшли згоди щодо його розподілу, крім криниці, огорожі, супутникових антен, електродуховки «Азель», фена, килима на стіну розміром 2х3 м, суд вважав за необхідне первісні та зустрічні позовні вимоги в цій частині задоволено. В частині криниці, огорожі, супутникових антен, електродуховки «Азель», фена, килима на стіну розміром 2х3, судом вказано, що ОСОБА_3 не надано до суду належних та допустимих доказів належності вказаного майна подружжю. Що стосується автомобіля ВАЗ 2101, 1986 року випуску, то із пояснень сторін та показів свідка ОСОБА_5, вбачається, що автомобіль був придбаний в 2016 році тобто під час перебування сторін у шлюбі, а отже належить подружжю на праві спільної сумісної власності.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_4 вказує, що висновки рішення суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом невірно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права в частині визнання автомобіля ВАЗ 2113, 1986 року випуску спільною сумісною власністю подружжя та визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 його частини, а тому просить скасувати рішення суду в цій частині та в частині розподілу судових витрат.

В мотивування апеляційної скарги ОСОБА_4 зазначає, що за час шлюбу ними жоден транспортний засіб не придбавався. В лютому 2016 року ОСОБА_5 надала йому в користування автомобіль ВАЗ 2113, але договору купівлі-продажу ними не укладено. 14 серпня 2018 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки ВАЗ 21013 та здійснено його державну реєстрації за реєстраційним НОМЕР_1.

Також ОСОБА_4 не погоджується із розміром судового збору, який стягується з нього на користь ОСОБА_3, оскільки позовні вимоги останньої задоволено на 56% , в той же час з нього на її користь стягується судовий збір в повному обсязі.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, ОСОБА_3 в свою чергу також подала апеляційну скаргу в якій зазначила, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неповно з'ясовано та вивчено матеріали даної справи, порушено норми матеріального та процесуального права, а тому просить його змінити та визнати криницю вартістю 8000 грн та огорожі вартістю 6500 грн спільною сумісною власністю подружжя, виділити 1/2 частину криниці та 1/2 частину огорожі ОСОБА_3, стягнути 1/2 частини компенсації вартості автомобіля 10 000 грн на її користь. Здійснити розподіл судових витрат.

В мотивування апеляційної скарги зазначає, що судом виділено майна на користь позивача за первісним позовом на суму 3700 грн, водночас як на її користь майна виділено на суму 1950 грн. Судом не взято до уваги майно, яке описано в акті опису майна складеного представниками сільської ради спільно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3, акт підписано членами комісії та сторонами, в якому вказано подружжя придбали автомобіль ВАЗ 2101 та побудували криницю та огорожу, а тому вважає вказані об'єкти спільною сумісною власністю подружжя.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У зв'язку із тим, що сторони не погоджуються із рішенням суду в частині розподілу автомобіля, криниці та огорожі, а тому судове рішення підлягає перегляду в частині розподілу саме вказаного майна.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 17 вересня 2005 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії І-СР №077174 від 17 січня 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Лисянського районного управління юстиції у Черкаській області.

Встановлено, що об'єктом спільної сумісної власності подружжя є наступне майно: комод 4-х шухлядний вартістю 400 грн, пилосос «Самсунг» вартістю 250 грн, холодильник «Снайге» вартістю 2000 грн, кухонний сервант вартістю 500 грн, кухонний стіл вартістю 200 грн, рукомийник 2-х дверний з мийкою з нержавіючої сталі вартістю 250 грн, телевізор «Електрон» вартістю 450 грн, комп'ютерний стіл вартістю 400 грн, тумбочка під телевізор вартістю 200 грн, диван вартістю 200 грн, комплект постільної білизни рожевого кольору вартістю 400 грн, комплект постільної білизни з квітами вартістю 400 грн.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі частиною першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України).

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 в частині того, що автомобіль ВАЗ 21013 ніколи не перебувала у власності подружжя, оскільки даний автомобіль був лише у їхньому користуванні, колегія суддів приходить до висновку про їх обґрунтованість.

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 Цивільного кодексу України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод.

Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС.

У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб'єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб'єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером.

Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану.

У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Вищевикладене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-688цс15.

Відповідно до статті 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами у справі даний автомобіль дійсно перебував в користуванні подружжя, та у їх власність не набувався.

Здійснюючи розподіл даного автомобіля суд першої інстанції в порушення вищевказаних норм права, не перевірив наявність належних та допустимих доказів на підтвердження доводів ОСОБА_3, щодо перебування у власності подружжя спірного автомобіля.

При цьому складений представниками Бужанської сільської ради Лисянського району Акт від 27 березня 2018 року не може підмінювати собою правовстановлюючих документів щодо належності даного автомобіля на праві власності подружжю.

Разом з тим, відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з 14 серпня 2018 року власником автомобіля ВАЗ 21013, номер кузова НОМЕР_2 являється ОСОБА_7

Щодо вимог в частині поділу криниці та огорожі заявлених ОСОБА_3, то колегія суддів приходить до висновку про неможливість їх задоволення у зв'язку із наступним.

Так, в матеріалах справи не міститься жодних доказів з приводу наявності чи відсутності криниці, огорожі, а також їх дійсної вартості.

Відповідно до частини 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

До матеріалів справи долучено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок №118 вул. Центральна в с. Бужанка (паспорт виготовлено 30.01.2019 року за станом на 08.10.2007 року) в якому містяться відомості з приводу дерев'яної огорожі 1970 року побудови.

Даних з приводу криниці, огорожі побудованих та придбаних подружжям за час спільного проживання матеріали справи не містять.

В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржувалось, а тому перегляду в апеляційному порядку не підлягає.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 36 постанови Пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року №10 роз'яснено, що якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо, то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Виходячи з положень статей 137, 141 ЦПК України, статті 30 Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленим; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про часткове скасування рішення суду першої інстанції з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та ухвалення рішення при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частку автомобіля.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2018 року - скасувати в частині визнання автомобіля ВАЗ 2113, 1986 року випуску спільною сумісною власністю подружжя та визнання за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку легкового автомобіля ВАЗ 2113, 1986 року випуску.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 в цій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір в розмірі 1409, 60 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 01 березня 2019 року.

Судді: