Справа № 750/2263/18
Провадження № 2/750/25/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі судді Коверзнева В. О.,

з участю: секретарів судового засідання Скакун М. Ю., Хамайко С. В., позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні (в порядку спрощеного позовного провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:

19.03.2018 ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом про визнання ОСОБА_3 (далі відповідач) такою, що втратила право користування квартирою № 18 в будинку № 27 по вул. Олега Кошового в м. Чернігові з підстав, встановлених статтями 317, 321, 391, 405 ЦК України.

Позов мотивує тим, що в грудні 2016 р. відповідач добровільно покинула вказану квартиру і з цього часу не проживає в ній без поважних причин, та не бере участі в оплаті житлово-комунальних послуг, чим ставить його сімю в скрутне матеріальне становище. Крім того, наявність реєстрації місця проживання відповідача створює перешкоди у вільному розпорядженні спірною квартирою, чим порушується право власності на житло.

У судовому засіданні позивач предявлений позов підтримав і наполягав на задоволенні. Будучі допитаним судом в якості свідка позивач підтвердив, що в грудні 2016 р. відповідач добровільно покинула спірну квартиру і з цього часу в ній не проживає; приблизно в січні 2017 р. відповідач за його відсутності забрала з квартири особисті речі та після цього жодного разу в квартирі не зявлялася. Свідок показав, що відповідач має ключі від вхідних дверей квартири, проте повернутися жодного разу не намагалася.

Допитана судом в якості свідка ОСОБА_4 (дружина позивача) показала, що постійно проживає в спірній квартирі разом із позивачем з січня 2017 р.; на момент її вселення відповідач в спірній квартирі не проживала та ніколи в ній не зявлялася; особисті речі відповідача в квартирі відсутні.

Допитані судом в якості свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 (сусіди позивача) підтвердили, що відповідач не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 вже більше двох років; фактично в квартирі проживає лише позивач разом із дружиною ОСОБА_4 та малолітнім сином ОСОБА_8.

Відповідач та її представник у судове засідання не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином.

Представник відповідача надіслала суду клопотання про відкладення розгляду справи через зайнятість в іншій справі; відповідач про причини своєї неявки суд не повідомила.

Враховуючи ту обставину, що вказана справа перебуває на розгляді в суді з березня 2018 р., при цьому її розгляд неодноразово не відбувався саме за ініціативою відповідача, а також приписи статті 275 ЦПК України (щодо розгляду справи в спрощеному позовному провадженні протягом не більше 60 днів з дня відкриття провадження у справі) та частини другої статті 223 цього Кодексу (про право суду відкладати розгляд справи лише в межах встановленого цим Кодексом строку розгляду), клопотання представника відповідача було відхилено, а справу розглянуто за відсутності вказаних осіб.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач є власником квартирі АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу від 25.07.2003 (далі Квартира; а.с. 12-15), в якій зареєстровано місце постійного проживання відповідача (а.с. 16). Як убачається з матеріалів справи (а.с. 10, 11), відповідач вселилася в Квартиру як дружина позивача; 21.04.2017 шлюб сторін розірвано рішенням Деснянського районного суд м. Чернігова, в звязку з чим відповідач втратила статус члена сімї позивача.

Дослідженими судом письмовими доказами, зокрема, актами про непроживання за місцем реєстрації (а.с. 17-21, 144, 145) і показаннями допитаних свідків (ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 В.), які в сукупності узгоджуються між собою, повністю підтверджується факт постійного непроживання відповідача в Квартирі з грудня 2016 р., а також невжиття нею заходів, спрямованих на повернення до цього житла.

У відзиві на позовну заяву (а.с. 59) відповідач повідомила про невизнання позову з підстав здійснення позивачем перешкод в користуванні Квартирою. На підтвердження цього відповідач надала копії висновків про результати розгляду її звернень до Чернігівського відділу поліції (а.с. 60-62).

Втім, дослідження змісту висновків Чернігівського відділу поліції від 14.12.2016, 15.12.2016 і 16.12.2016 дає підстави для висновку, що їх складання повязано із зверненнями відповідача: про конфлікт з позивачем (1), про погрози позивача фізичною розправою (2) та про намагання позивача відвести спільну дитину до своїх батьків (3), а тому вони не підтверджують факт створення позивачем відповідачеві перешкод у користуванні Квартирою.

Відповідачем також надано копію листа Департаменту патрульної поліції від 30.10.2017 (а.с. 63), з якого випливає її звернення на лінію «102» з повідомленням від 15.01.2017 про неможливість потрапляння до Квартири.

Здійснюючи за клопотанням представника позивача перевірку підстав для цього звернення відповідача на лінію «102», судом було заслухано показання свідка ОСОБА_9, допитаного по цивільній справі № 750/2389/17 (а.с. 58; журнал судового засідання від 12.09.2017, час допиту: 14:59:00 15:04:55), який показав, що в 2016-2017 рр. він був у близьких стосунках із відповідачем і мав намір сторити з нею сімю; зимою 2016 р. відповідач прийняла рішення покинути Квартиру, щоб жити разом з ним; після цього, він неодноразово, зокрема в січні 2017 р., приїздив разом із відповідачем до Квартири з метою перевезення особистих речей відповідача до помешкання її батьків, де вони на той час прожили. Перевезення речей відповідача з Квартири відбувалося за відсутності позивача, при цьому відповідач потрапляла до Квартири безперешкодно. Свідок ОСОБА_9 висловив думку, що проявляючи поспішність у вивезенні особистих речей з Квартири, у такий спосіб відповідач намагалася пришвидшити процес його розлучення з дружиною.

Отже, зазначені показання свідка ОСОБА_9 спростовують твердження відповідача про вчинення позивачем 15.01.2017 перешкод у потраплянні до Квартири.

Крім того, відповідач не надала суду жодного доказу на підтвердження її намагання вселитися в Квартиру починаючи з грудня 2016 р., в тому числі за допомогою суду, що свідчить про втрату нею фактичного інтересу до Квартири.

Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У звязку з доведенням факту непроживання відповідача в Квартирі без поважних причин понад один рік, є законні підстави для визнання її такою, що втратила право користування Квартирою.

Таким чином, предявлений позов ґрунтується на законі, підтверджений належними та допустимими доказами, а тому підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 133, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов задовольнити. Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1), такою, що втратила право користування квартирою № 18 в будинку № 27 по вул. Олега Кошового в м. Чернігові.

Стягнути з ОСОБА_3 (фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4; РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5; РНОКПП НОМЕР_2) 704 грн 80 коп. у відшкодування сплаченої суми судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів від дня проголошення в порядку, встановленому статтею 355 ЦПК України.

Суддя В. О. Коверзнев