Справа № 127/732/19
Провадження № 2/127/129/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2019 Вінницький міський суд Вінницької області

Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Бойко В. М. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до МКП « Управляюча компанія «Замостя» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення безпідставно набутих грошових коштів стягнути з Міського комунального підприємства «Управляюча компанія «Замостя» на користь позивача 1 041,14 грн., безпідставно набутих переплачених, за послугу з утримання будинку. Стягнути з Міського комунального підприємства «Управляюча компанія «Замостя» на користь позивача 3 000,00 грн. моральної шкоди.

Позивач вказує, що є власником квартири АДРЕСА_1, зареєстрований і проживає у даній квартирі, що підтверджується договором купівлі - продажу квартири від 28 березня 1996 р. До 18 жовтня 2017 р. обслуговуючим підприємством з утримання будинку було Міське комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна контора № 5», правонаступником якого на сьогодні є Міське комунальне підприємство «Управляюча компанія «Замостя». З 19 жовтня 2017 р. повноваження з обслуговування будинку набуло створене співвласниками будинку Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Брацлавська - 62».

Позивач зазначає, що під час обслуговування будинку МКП «ЖЕК №5» ним була здійснена переплата за утримання будинку, яка на теперішній складає 1 041,14 грн. На даний час ця грошова сума перебуває на рахунку відповідача, що підтверджується даними ЦМСУ у Єдиних рахунках за надані житлово- комунальні та інші послуги за листопад 2017 р. та листопад 2018 р. На письмову заяву від 30 серпня 2018 р. МКП «ЖЕК №5» №438 від 19.09.2018 р. запропонував надати банківські реквізити для перерахунку переплачених 1 041,14 грн. На заяву позивача від 16 жовтня 2018 р. перерахувати кошти на картковий рахунок відповідач кошти не перерахував.

Позивач вважає, що цими діями йому завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях від незаконних і зневажливих дій відповідача. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, враховуючи характер та обсяг душевних страждань, які зазнав позивач з урахуванням необхідних витрат для відновлення попереднього стану визначає моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн

Представник відповідача надав до суду відзив на позов, в якому вказав, що позов вважає необґрунтованим з наступних підстав. Виходячи з заяви позивача від 30 серпня 2018 року, в якій останній просить повернути йому переплачені кошти, а саме 1041,14 грн., комунальне підприємство надало відповідь № 438 від 19.90.2018 р., в якій позивачу було запропоновано надати на адресу комунального підприємства банківські реквізити рахунку позивача або банківські реквізити та особовий рахунок ОСББ «Брацлавська, 62». 16 жовтня 2018 року позивач надав на адресу комунального підприємства заяву № 9-366 від 16.10.2018 р., в якій просить повернути йому переплачені кошти у сумі 1041,14 грн., також до вищевказаної заяви були долучені копії реквізитів карткового рахунку. 30січня 2019р. позивачу було перераховано на його особистий картковий рахунок переплачені ним кошти в сумі 1041,14 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 5476 від 30.01.2019 р. Виходячи з вищевикладеного, у відповідності до ч. 1 ст. 1213 Цивільного кодексу України комунальне підприємство вважає, що даний спір вирішено в звязку з поверненням безпідставно набутого майна в натурі. Вимогу про стягнення моральної шкоди вважає необґрунтованою, зважаючи на те, що повернення безпідставно набутого майна, а саме 1041,14 грн., було здійснено добровільно та в натурі, відповідач вважає, що позивачу не було завдано моральної (немайнової) шкоди.

Позивач надав до суду відповідь на відзив в якому вказав, що не погоджується з доводами вказаними у відзиві, щодо заперечення відповідача про стягнення моральної шкоди. Позивач вважає, що діями відповідача враховуючи тривалу тяганину із поверненням коштів, а тому між протиправними діями відповідача і моральною шкодою, що полягає в порушенні прав позивача наявний причинно- наслідковий зв'язок. ( а.с. 30)

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов необґрунтований та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1, зареєстрований і проживає у даній квартирі, що підтверджується договором купівлі - продажу квартири від 28 березня 1996 р. (а.с. 5)

Як вбачається з даних ЦМСУ Єдиного рахунку за надані житлово- комунальні та інші послуги за листопад 2017 р. та листопад 2018 р. позивачем на рахунок відповідача здійснено переплату коштів в розмірі 1041,14 грн. ( а.с. 7-8)

В заяві позивача від 30 серпня 2018 року адресованій відповідачу в якій останній просить повернути йому переплачені кошти, а саме 1041,14 грн. ( а.с. 11)

На дану заяву комунальне підприємство надало відповідь № 438 від 19.09.2018 р., в якій позивачу було запропоновано надати на адресу комунального підприємства банківські реквізити рахунку позивача або банківські реквізити та особовий рахунок ОСББ «Брацлавська, 62», оскільки здійснення повернення кошів здійснюється виключно в безготівковій формі, здійснити повернення коштів в запропонований позивачем спосіб немає технічної можливості. ( а.с. 12)

16 жовтня 2018 року позивач надав на адресу комунального підприємства заяву № 9-366 від 16.10.2018 р., в якій просить повернути йому переплачені кошти у сумі 1041,14 грн., також до вищевказаної заяви були долучені копії реквізитів карткового рахунку. ( а.с. 13-14)

30 січня 2019р. позивачу було перераховано на його особистий картковий рахунок переплачені ним кошти в сумі 1041,14 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 5476 від 30.01.2019 р.

Ст.1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Ст. 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

ч.1 ст. 1167 ЦК України, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Визначаючись щодо вимоги про стягнення моральної шкоди суд враховує, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, на що звернув увагу Верховний Суд України в п. 5 постанови Пленуму від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Визначаючись, щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 3000 грн., суд враховує а.1 п.9 Постанові Пленуму Верховного суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995р., яким визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до а.2, п.5 вищевказаної постанови обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи те, що 30 січня 2019р. позивачу було перераховано на його особистий картковий рахунок переплачені ним кошти в сумі 1041,14 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 5476 від 30.01.2019 р., невиплата яких стала підставою для звернення до суду з даною вимогою, враховуючи те що переплачені кошти вже повернені позивачу, позивачем не зазначено в чому саме полягає завдана моральна шкода, суд дану вимогу важає необґрунтованою, позивачем не надано обґрунтовані докази щодо факту спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок відсутності сплати коштів на його рахунок, крім того, на момент прийняття рішення суду кошти позивачу перераховані, що не заперечується самим позивачем, а відтак вимога позивача є безпідставною.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд вважає в задоволенні позову відмовити.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору суд вважає судовий збір компенсувати за рахунок державного бюджету.

Керуючись 13, 81, 141, 279, 263-265 ЦПК України, на підставі ст.ст. 22, 23, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 551, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055, 1167, 1212, ЦК України, ст.1 ЗУ « Про житлово-комунальні послуги» суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до МКП « Управляюча компанія «Замостя» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів - відмовлено.

Судовий збір компенсувати за рахунок державного бюджету.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ