Справа № 127/5326/19
Провадження № 2-о/127/140/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2019 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

присяжних: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі: Середі Ю.В.,

за участю: прокурора Петрусєвич А.Б.,

представника заявника ОСОБА_3,

заінтересованої особи: ОСОБА_4,

представника заінтересованої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

заінтересованої особи: ОСОБА_6,

заінтересованої особи: ОСОБА_7,

заінтересованої особи: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці цивільну справу за заявою Комунального закладу «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. ОСОБА_8» про госпіталізацію ОСОБА_4 в примусовому порядку без її згоди,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію ОСОБА_4 в примусовому порядку без її згоди.

Дана заява мотивована тим, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаюча за адресою: вул. 600-річчя, 70, кв. 150, м. Вінниця, була доставлена у супроводі матері ОСОБА_6, батька ОСОБА_7 і поліцейського батальйону ЦПП ОСОБА_9 у приймальне відділення, де госпіталізована 20.02.2019 року в 2 відділення ВОПНЛ ім. акад. ОСОБА_8.

Направлення на госпіталізацію було видане черговим лікарем приймального відділення ВОПНЛ ім. акад. ОСОБА_8, який після особистого огляду ОСОБА_4, зробив висновок про необхідність її госпіталізації в психіатричний стаціонар для обстеження та лікування у звязку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу, що обумовлює її небезпеку для себе і оточуючих, суттєву шкоду її здоровю.

ОСОБА_4, за своїм психічним станом не може дати усвідомленої згоди на госпіталізацію, але була госпіталізована в примусовому порядку на підставі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», як особа, яка неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

21.02.2019 року ОСОБА_4, була оглянута комісією лікарів-психіатрів, яка підтвердила доцільність її госпіталізації для надання психіатричної допомоги, оскільки вона виявляє ознаки психічного розладу у вигляді параноїчної шизофренії, що обумовлює безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, може завдати значної шкоди своєму здоровю та здоровю оточуючих, не може повністю усвідомлювати свої дії, оскільки знаходиться під впливом хворобливих переживань.

В судовому засіданні представник заявника заяву підтримала та просила її задовольнити.

Заінтересовані особи ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 заяву підтримали та просили її задовольнити з підстав викладених в заяві.

Прокурор проти задоволення заяви не заперечив.

Заінтересована особа ОСОБА_4, в судовому засіданні проти госпіталізації заперечила, пояснила, що в неї відсутні будь-які психічні розлади, оскільки жодних дій з метою завдання шкоди своєму здоровю та здоровю оточуючих вона не вчиняла. Всі обставини про які зазначено у заяві про її госпіталізацію, викладено зі слів її батьків ОСОБА_6, ОСОБА_7, оскільки між ними постійно виникали конфлікти з приводу заперечень матері щодо її хлопця, з яким вона зустрічалась. Все через те, що матері не сподобалось, що у минулому він відбував покарання у місцях позбавлення волі. Тому, на цьому ґрунті між нею та іншими членами родини постійно виникають непорозуміння. При цьому мати дійшла висновку про необхідність надання їй психіатричної допомоги. Спочатку, це мало не такий наполегливий характер з боку батьків. У 2017 році, коли стосунки між ними ще були відносно нормальними, та з метою заспокоїти матір, ОСОБА_4 навіть погодилась піти разом з нею до приватного лікаря, якого сама ж і знайшла у мережі Інтернет у м.Вінниці, розраховуючи, що лікар після обстеження підтвердить відсутність у неї будь-яких захворювань і мати заспокоїться. Проте, згодом зрозуміла, що пішовши на поступки матері - помилилась, оскільки після розмови лікаря з матірю, лікар, не зважаючи на її пояснення щодо дійсної мети такого візиту, призначила курс лікування, якого вона не потребувала та від якого вона згодом відмовилась, оскільки від прийому ліків її ставало зле. Мати, дізнавшись про це, почала наполягати на продовженні лікування та прийомі ліків та на необхідності звернення до психіатричної лікарні для надання допомоги. Дійшло до того, що мати пробула майже місяць у її квартирі у м.Вінниці, перешкоджаючи зустрічам з її хлопцем та контролюючи кожну її дію. Стосунки з батьками погіршувались і зрештою вона перестала відповідати на їх телефонні дзвінки, оскільки вона не розуміла чому вони до неї так ставляться та намагаються надати її допомогу, якої вона не потребує та чому вони втручаються у її особисте життя, адже вона повнолітня, з вищою освітою та цілком забезпечена людина.

За тиждень до вступу ОСОБА_4 в друге відділення КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня» до неї приїхала мати та провела тиждень у її квартирі. В середу 20.02.2019 року, коли приїхав батько, вона почула як вони пошепки у коридорі домовляються, що її треба звязати, інакше вони не зможуть доставити її до лікарні. Після цього, батько підійшовши, схопив її притиснувши. Вона почала пручатись та відштовхувати його, а мати в цей час звязала їй руки шарфом та викликала поліцію. Намагання пояснити працівникам поліції, що їй не потрібна допомога результату не дали, оскільки мати їх переконала, що мене треба доставити у лікарню. Вона припинила чинити опір та погодилась поїхати у лікарню з надією на те, що можливо хоча б спеціалісти державного лікувального закладу її вислухають та зрозуміють, що вона не хворіє та не потребує лікування. Таким чином каретою швидкої допомоги її було доставлено до КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня».

Представник заінтересованої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_5 всудовому засіданні проти задоволення заяви про госпіталізацію заперечила. Додатково суду пояснила, що ОСОБА_4 не потребує госпіталізації для надання їй психіатричної допомоги, оскільки з її пояснень та пояснень її батьків та молодшої повнолітньої сестри такої необхідності не вбачається. ОСОБА_4 цілком адекватно реагує на обстановку, абсолютно нормально орієнтується в часі та подіях, логічно та послідовно відповідала на всі запитання учасників судового розгляду справи та суду, змогла пояснити та спростувати твердження родичів про необхідність надання їй психіатричної допомоги. Крім цього, представник заінтересованої особи ОСОБА_4 зауважила, що всі обставини якими обґрунтована заява Комунального закладу «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня» та викладені в ОСОБА_5 огляду комісії лікарів-психіатрів особи, яка потребує госпіталізації в примусовому порядку, відносно ОСОБА_4, зазначені на підставі слів її родичів та не підтверджуються відповідними доказами. Тому не можуть бути взятими судом до уваги.

Згідно із ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «ОСОБА_10 проти України») від 17 квітня 2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, обєктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання.

Акт огляду комісії лікарів-психіатрів особи, яка потребує госпіталізації в примусовому порядку від 21.02.2019 року, відносно ОСОБА_4, яким встановлено у останньої ознаки психічного розладу у вигляді параноїчної шизофренії, що обумовлює її безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, може завдати значної шкоди своєму здоровю та здоровю оточуючих, не може повністю усвідомлювати свої дії, суд з огляду на викладене вище, не бере до уваги, оскільки такий акт не може вважатись висновком обєктивної медичної експертизи у розумінні вимог ст. 102 ЦПК України, з огляду відсутності попередження членів вказаної комісії про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Суд не приймає долучені до матеріалів заяви копії заяв осіб, які назвались батьками ОСОБА_4, як належний та допустимий доказ на підтвердження обставин викладених у ній та на підтвердження обставин про необхідність її госпіталізації з таких підстав.

Заявником при прийнятті заяв від осіб, які назвалась батьками ОСОБА_4, насправді не було достовірно встановлено, що особи - заявники дійсно є її родичами (батьками), оскільки до матеріалів заяви про її примусову госпіталізацію не було долучено доказів на підтвердження цієї інформації та не зазначено доказів про те, на підставі яких документів було встановлено їх родинні звязки. Також таких доказів суду не було надано та судом не було встановлено під час розгляду справи.

Суд критично ставиться до тверджень як представника заявника так і заінтересованих осіб ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, щодо необхідності примусової госпіталізації ОСОБА_4, враховуючи те, що вона в судовому засіданні не проявляючи будь-якої агресії, абсолютно логічно, послідовно, змістовно надавала пояснення, чітко відповідала на запитання учасників розгляду справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тому, суд, приймаючи до уваги, викладене вище дійшов висновку про не підтвердження в судовому засіданні обставин наявності у ОСОБА_4 параноїчної шизофренії, внаслідок якої вона представляє безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, оскільки суду не було надано та судом не встановлено належних та допустимих доказів на підтвердження обставин викладених у заяві про госпіталізацію ОСОБА_4 у примусовому порядку без її згоди.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 14, 16, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст.ст.76- 83, 339-342, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні заяви Комунального закладу «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. ОСОБА_8» про госпіталізацію ОСОБА_4 в примусовому порядку без її згоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 25.02.2019 року

Суддя:

Присяжні: