справа № 278/3417/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Грубіяна Є.О., за участю секретаря Журиної А.В., розглянув цивільну справу за заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В :

Заявленими вимогами позивач просить суд ухвалити рішення, яким: скасувати рішення 21-ої сесії 24-го скликання Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 9 листопада 2004 року в частині передачі відповідачу у власність двох земельних ділянок площею 0,0021 та 0,0778 з цільовим призначенням для будівництва, що розташовані за адресою вул. Партизанська, 19 в с. Тетерівка; визнати недійсними акти на право власності на такі земельні ділянки.

В обґрунтування заявленого позивачем повідомлено суду наступне. Заявник є власником 1/2 частини житлового будинку та господарських будівель за вказаною адресою. Видав оспорюване рішення, орган місцевого самоврядування позбавив можливості доступу до підсобного приміщення, такого як літня кухня, адже вона, наразі, перебуває на землях відповідача.

Відповідач направленим відзивом заперечував заявлені вимоги і в обґрунтування такої позиції суду повідомила наступне. Відповідач є власником іншої частини домоволодіння за вказаною адресою і у свій час на підставі рішень судів їй виділено частину його приміщень. В подальшому на виконання таких судових актів і видані оспорювані позивачем рішення та акти. Крім цього, літня кухня, про яку згадує позивач у заявленому позові, належить відповідачеві, а тому згадування про права власності на такий об'єкт нерухомості безпідставне, продовжується у відзиві на позов. За таких обставин, відповідач просила відхилити заявлений позов.

Судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін і підстав для переходу до іншого виду провадження судом встановлено не було. Так, вимоги відповідача про перехід до загального позовного провадження задекларовані заявою від 28 грудня 2018 року не містила питань, які б не могли бути вирішеними у спрощеному позовному провадженні, тому підстав для відкриття загального позовного провадження судом встановлено не було і заява відхилена відповідним судовим рішенням.

Проаналізував заявлені вимоги та надані матеріали, судом, за доказами, поданими сторонами, а потреба в інших сторонами не декларувалась, встановлено наступне.

Позивач є громадянкою України, має зареєстроване місце проживання у спірному будинку з 20 вересня 2016 року, отримувала код платника податку та є інвалідом І групи (а.с.7-9).

Рішенням 21-ої сесії 24 скликання Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 9 листопада 2004 року відповідачеві видано у власність дві земельні ділянки площею 0,0778 та 0,0021 га. Такі земельні ділянки розташовані в домоволодіння будинку № 19 по вулиці Партизанській в с. Тетерівка Житомирського району Житомирської області.

21 вересня 2001 року позивач набула прав власності на 1/2 частину житлового будинку № 19 по вулиці Партизанській в с. Тетерівка Житомирського району Житомирської області, придбавши такий об'єкт нерухомості у ОСОБА_4 (а.с.14-15).

25 червня 2012 року позивач виготовила технічний паспорт на частину згадуваного будинку, який містить згадування про належність до домоволодіння літньої кухні (а.с.19-20).

Актом від 5 листопада 2018 року комісія посадових осіб Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області у складі: керуючого справами, начальника відділу інформаційно-правової роботи, завідувачами сектором управління комунальним майном та головного спеціаліста відділу земельних відносин дійшла висновку про те, що приватизацією ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0042 га з кадастровим номером :02:002:0072 дійсно перекрито підхід до частини житлового будинку позивача (а.с. 21).

Довідка видана Тетерівською сільською радою Житомирського району Житомирської області № 1460 від 16 серпня 2018 року свідчить про те, що земельна ділянка орієнтовною площею 0,07 га закріплена за 1/2 частиною житлового будинку за згадуваною адресою у приватну власність не передавалась і перебуває у постійному землекористуванні позивача з 2001 року (а.с. 22).

Відповідач є громадянкою України, має зареєстроване місце проживання у спірному будинку з 7 липня 1999 року, отримувала код платника податку, після розірвання шлюбу 30 листопада 1998 року змінила прізвище на ОСОБА_3.

Рішеннями суду від 23 лютого 1998 року та від 16 липня 2001 року ОСОБА_5 вирішено виділити частину домоволодіння за адресою вул. Партизанська, 19 в с. Тетерівка (а.с. 41-44).

Відповідач зареєструвала за собою права власності на виділені об'єкти про що свідчить відповідний реєстраційний напис № 488 від 17 квітня 1998 року.

Позивач відповідь на відзив із спростуванням такої позиції та доказів відповідача суду не надала.

Приймаючи рішення у даній справі суд вирішує керуватись виключно нормами процесуального законодавства, якими передбачено наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. ч. 1, 6, 7 ст. 81 ЦПК України).

Проаналізував фактичні обставини справи та норми процесуального законодавства, суд вважає, підстав для задоволення позову немає з огляду на наступне. На переконання суду позивачем не доведено факт порушення прав власності вчинені саме оспорюваними рішеннями органу місцевого самоврядування, які б вимагали їх скасовувати разом з актами на право власності на земельні ділянки відповідача.

Судом встановлено, що сторони фізичні особи у справі є співвласниками згадуваного домоволодіння. Колишній чоловік відповідача і продавець частини домоволодіння позивачеві за життя був стороною судової справи про розподіл такого майна. Спір вирішено щодо усього майна, в тому числі і літньої кухні, яка згадується у позові, як така, користування якою обмежено видачею оспорюваних актів відповідачеві. Натомість з невідомих причин такий об'єкт домоволодіння згадується у технічній інвентаризації позивача, зробленій після винесення згадуваних рішень суду. Мало того, акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства проведений працівниками органу місцевого самоврядування констатував перешкоди до користування будинком, а не літньою кухнею.

Наданий на дослідження суду акт про обстеження земельної ділянки та встановлення обмежень у користуванні об'єктами нерухомості не є належним доказом підтверджуючим заявлені вимоги, оскільки члени комісії, на переконання суду, не є фахівцями у землевпорядних питаннях і не наділені повноваженнями відповідати на подібні питання. Не містить акт і обґрунтувань, за яких члени комісії прийшли саме до такого висновку та перелік використаного матеріалу, пристроїв та засобів задіяних при дослідженні.

Належним доказом в даному випадку, суд вважає, мала бути експертиза з поставленням перед експертом переліку проблемних питань. Натомість, ні такого висновку, ані клопотання про призначення його судом не надано і суд позбавлений можливості ініціювати відповідне питання з власної ініціативи.

За таких обставин суд вважає позивача таким, який не довів, порушення прав саме діями відповідачів, що вимагає скасовувати рішення органу місцевого самоврядування та визнавати недійсним акти про право власності на земельні ділянки.

У зв'язку із вирішення спору таким чином, на підставі положень ч. 7 ст. 141 ЦПК України суд вирішує покласти судові витрати на державу, адже вимоги позивача, звільненого від них, задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову - відмовити.

Судові витрати за розгляд даної справи в розмірі 1409,60 гривень компенсувати за рахунок держави.

Повне рішення виготовлене 28 лютого 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Є.О. Грубіян