ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 523/10306/17

Апеляційне провадження № 22-ц/813/105/19

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів-Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря Маслова Р.Ю.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_8,

представник позивача-ОСОБА_11,

відповідач-ОСОБА_7,

представник відповідача-ОСОБА_6,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2018 року у складі судді Бабакова В.П.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_8 звернулася до суду з уточненим в подальшому позовом до ОСОБА_7 про:

-зміну розміру аліментів, які стягуються на її користь з відповідача на

неповнолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 170 грн., визначених судовим рішенням у 2004 році, до 2000 грн.;

-стягнення з ОСОБА_7 додаткових витрат на дитину у розмірі 38 213 грн.;

-пені за прострочення сплати аліментів.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що:

-матеріальний стан ОСОБА_7, який здійснює підприємницьку діяльність та

отримує значний дохід, має рухоме та нерухоме майно, значно покращився, а тому він може сплачувати аліменти на утримання дитини у збільшеному розмірі;

-у зв'язку з проходженням дитиною медичних оглядів, відвіданням літніх таборів

для оздоровлення, вивченням англійської мови, навчанням в малій комп'ютерній академії «Шаг», прийманням участі у навчальних та розважальних закладах студії «Техно-Місто» її витрати склали 76 427,59 грн., половина з яких підлягає стягненню з відповідача;

-згідно розрахунку державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного

ВДВС ГТУЮ в Одеській області від 30 червня 2017 року заборгованість ОСОБА_7 по аліментам складала 6 298,92 грн., а тому з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 2 791,4 грн. (т.1а.с.1-6,122-124,164-166).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2018 року зазначені вище позовні вимоги роз'єднано та виділено в самостійне провадження вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів (т.1а.с.179).

У відзиві представник ОСОБА_6 позов в частині збільшення аліментів визнав частково, в розмірі 1000 грн., пославшись на те, що :

-на утриманні ОСОБА_7 знаходиться також малолітній син ОСОБА_10,

ІНФОРМАЦІЯ_3;

-на теперішній час відповідач не працює, знаходиться на обліку як безробітний у

Білгород-Дністровському центрі зайнятості;

У задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 1/2 частини додаткових витрат на утримання дитини просив відмовити за не доведенням їх необхідності (т.1а.с.184-185).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2018 року позов задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно по 2000грн., але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 липня 2017 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 понесені додаткові витрати на дитину у розмірі 38 213грн.

Вирішено питання про стягнення з відповідача судового збору на користь держави у розмірі 704,80грн.(т.1а.с.196-197).

Рішення суду мотивовано тим, що обов'язок утримувати дитину покладається рівною мірою як на мати, так і на батька дитини, а тому з врахуванням матеріального стану обох сторін, суд дійшов висновку про збільшення розміру призначених аліментів у розмірі 2000 грн., щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд також дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки 1/2 частину понесених нею додаткових витрат, які були витрачені на утримання дитини, в зв'язку викликаними особливими обставинами, що підтверджено відповідними доказами.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 просить рішення суду змінити, стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1000 грн., щомісячно, у позовних вимогах в частині стягнення додаткових витрат відмовити.

Неправильність рішення суду мотивовано порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зазначав, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання сина тільки у розмірі 1000 грн., оскільки на теперішній час він безробітний та на його утриманні знаходиться ще малолітній син ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Посилався й на те,що стягнення додаткових витрат на дитину можуть бути викликані лише особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) про що вказано в постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року за №6-1489цс17, яку не взято судом першої інстанції до уваги ( т.1 а.с.200-202).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_8 просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Зазначав, що довідка про взяття відповідача на облік як безробітного у Білгород-Дністровському центрі зайнятості не є належним доказом відсутності у позивача роботи та доходу. Довідка не вказує з якого часу він знаходиться на обліку як безробітний, враховуючи те, що вказана справа розглядається в суді з липня 2017 рок, а довідка надана 03 вересня 2018 року.

Посилався на те, що відповідач не спростував доводи позивачки щодо перебування його з 2001 року по теперішній час фізичною особою-підприємцем, який займається відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 10 січня 2019 року роздрібною торгівлею у неспеціалізованих магазинах, переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, та отримує дохід як фізична особа-підприємець.

Крім того, матеріальний стан відповідача змінився, він придбав на підставі договору купівлі-продажу 16 вересня 2016 року житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 53 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2.Також придбав причеп марки УВН, модель 810082, 2017 року випуску. На праві власності йому належить 1/3 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1, та транспортного засобу Mitsubishi Pajero Sport SP, 2008 року випуску.

Вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у розмірі 2000 грн., враховуючи, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2019 року встановлено у розмірі 2027 грн.

Зазначав, що доводи апелянта стосовного того, що позивачем понесені практично всі додаткові витрати на дитину без наявності переконливої необхідності є безпідставні, оскільки позивачем було зазначено у позові, що понесені нею витрати стосуються хвороби дитини, розвитку її здібностей та навчання. Усі додаткові витрати позивачкою документально підтверджені, та з огляду на те, що вона є інвалідом третьої групи, самостійно нести додаткові витрати на дитину їй дуже складно та занадто непомірно (т.2 а.с.3-6,7).

Заслухавши суддю-доповідача, позивачку та представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Щодо вимог про збільшення розміру аліментів.

Встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2004 року стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання їх сина ОСОБА_9 у розмірі 205 грн., щомісячно, до його повноліття (т.1а.с.9).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27 жовтня 2004 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2004 року змінено в частині розміру аліментів, який був зменшений до 170 грн.( т.1 а.с.10).

Відповідно до положень статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом збільшено за рішенням суду за позовом одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Вимоги про збільшення розміру аліментів зі 170 грн. до 2000 грн. щомісячно обґрунтовано, крім наведеного вище, занадто малим розміром аліментів, який не може в повній мірі забезпечувати нормальну життєдіяльність та гармонійний розвиток дитини.

Так, дитині, на час ухвалення рішення суду першої інстанції виповнилося 15 років, аліменти сплачуються в розмірі 170 грн.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2018 року встановлений у розмірі 1860 грн.

Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст.141 СК України).

Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.180 СК України).

Таким чином, обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька дитини, виходячи з рівності прав та обов'язків матері та батька щодо дитини забезпечення законодавчо встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є насамперед обов'язком матері та батька.

Відповідно до ч.ч.1,5ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Доводи ОСОБА_8 про матеріальну спроможність ОСОБА_7 сплачувати аліменти в розмірі 2000 грн. на місяць не підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами.

Так, позивачка та її представник не надали суду першої та апеляційної інстанцій жодних доказів на підтвердження розміру доходу (заробітку) ОСОБА_7

Посилання позивачки на те, що матеріальний стан відповідача змінився за рахунок придбання 1/3 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1 до уваги не приймаються, оскільки вказане нерухоме майно належить відповідачу на праві власності з 02 березня 2001 року, тобто ще до ухвалення першого судового рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_7 в розмірі 170 грн.(т.1а.с.33).

Доводи позивачки про те, що матеріальний стан відповідача змінився за рахунок придбанняним транспортного засобу Mitsubishi Pajero Sport SP, 2008 року випуску, причепу марки УВН, модель 810082 та житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 53 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2також є необґрунтованими, оскільки зазначене рухоме та нерухоме майно придбано ОСОБА_7, відповідно у 2010 році та у 2016 році (т.1а.с.30,33), проте дані про вартість цього майна на час розгляду справи в суді позивачкою та її представникам суду не надані.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7:

-не має постійного місця роботи та доходу, перебуває на обліку як безробітний в

Білгород-Дністровському центрі зайнятості;

-має на утриманні ще одного сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3;

-згоден змінити розмір аліментів та сплачувати їх на користь ОСОБА_8 на

утримання неповнолітнього сина ОСОБА_9 у розмірі 1000 грн. (т.1а.с.186,187,201).

Обставини справи, подані сторонами докази приводять до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_8, а саме-про зміну розміру аліментів з 170 грн. до 1000 грн. щомісячно.

Щодо вимог про стягнення додаткових витрат.

Згідно позовної заяви ОСОБА_8 просила стягнути з ОСОБА_7 1/2 частину понесених нею додаткових витрат, пов'язаних з лікуванням, навчанням, розвитком здібностей дитини, яка становить 38 213 грн., із загальної суми цих витрат які нею були сплачені у розмірі 76 427,59 грн.

Як вбачається з матеріалів справи дитина сторін з 2015 року по 2017рік проходила медичне обстеження, що підтверджується протоколом ехокардіографічного обстеження від 10вересня 2015року, обстеженням ультразвукової доплерографії магістральних артерій голови і шиї від 01 березня 2017року та протоколом магнітно-резонансної томографії від 17 березня 2017року, за які позивачем були сплачені грошові кошти в розмірі 1250 грн.(т.1 а.с.57-58 ).

За результатами проходження медичного обстеження у дитини було виявлено ознаки внутрішньочерепної гіпертензії, обумовлені порушенням венозного відтоку з ознаками венозного застою, а також була виявлена невеликих розмірів кіста та було призначено лікування, на яке ОСОБА_8 було витрачено за період з жовтня 2016 року по травень 2017 рік грошові кошти на загальну суму 9 029,90грн.

Також, з метою оздоровлення ОСОБА_9 ТОВ «Сервіс Спорт» надавало фітнес-послуги на загальну суму 1 450грн., що підтверджено актом ТОВ «Сервіс Спорт».

Окрім того, з 01 грудня 2014 року по 31 травня 2017 року ОСОБА_9 приймав участь у навчальних та розважальних закладах студії «Техно-Місто», та за цей час позивачкою було витрачено грошові кошти за навчання в розмірі 18 800грн., що підтверджено довідкою ФОП ОСОБА_12 дитячого центру «Техно-Місто» та квитанціями до прибуткових ордерів за цей період.

Так, починаючи з 28 лютого 2017 року по травень 2018 року ОСОБА_8 сплачувалися щомісячно грошові кошти за навчання ОСОБА_9 у комп'ютерній академії «Шаг», що підтверджено копією договору №131003784 від 28 лютого 2017року та квитанціями ПАТ КБ «Приватбанк» на загальну суму 25 284грн.

Також ОСОБА_9 в період з 07серпня 2017 року по 18 серпня 2017року дитина був слухачем занять «Junior Summer Camp» та перебував у літньому таборі відповідно до укладеного з ФОП ОСОБА_13 договору від 07 червня 2017року, на виконання умов якого позивачем сплачені грошові кошти в розмірі 3500 грн.

До того ж, з 24 червня 2015року по 14 липня 2015 року ОСОБА_9 також перебував у літньому таборі ДП УДЦ «Молода гвардія», за що позивачкою сплачені грошові кошти в розмірі 3450 грн.

З 01 вересня 2016року по грудень 2017 рік ОСОБА_9 був слухачем англійського відділення ТОВ «Курси іноземних мов «Чкаловські-ВеІІ», за що позивачкою було сплачено за навчання сина грошові кошти в розмірі 12 900 грн.

У травні 2018року ОСОБА_9 хворів, у зв'язку з чим проходив узд серця та приймав ліки на загальну суму 764 грн.

Задовольняючі позов в цій частині витрат, суд першої інстанції виходив з того, що загальна сума додаткових витрат понесених позивачем на дитину складає 76 427,59грн, що підтверджено відповідними доказами, а тому згідно ст. 185 СК України 1/2 частина цих витрат повинна бути сплачена відповідачем на користь позивача у розмірі 38 213 грн.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду не можна з таких підстав.

Так,ч.ч.1-3ст.181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Згідно із ч.1ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За ч.2 ст.185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що додаткові витрати на дитину підлягають стягненню частково у загальній сумі 49 227 грн., де 1/2 частина додаткових витрат складає 24 613 грн.50 коп., а саме:

- за проходження дитиною у 2015року по 2017 рік медичного обстеження у розмірі 1 250 грн.,

- лікування, в зв'язку з медичним обстеженням, на яке ОСОБА_8 було витрачено за період з жовтня 2016року по травень 2017 рік грошові кошти на загальну суму 9 029грн.,

- лікування дитини в зв'язку з хворобою серця у розмірі 764 грн.,

- витрати в зв'язку з розвитком здібностей дитини шляхом навчання ОСОБА_9 у комп'ютерній академії «Шаг» на загальну суму 25 284грн.,

- витрати щодо вивчення англійської мови на курсах іноземних мов у розмірі 12 900 грн.

Вказані витрати є додатковими витратами, які необхідні були дитині для її лікування та розвитку її здібностей. Ці витрати забезпечували інтереси дитини та її потреби, були необхідні та достатні для фізичного,інтелектуального,морального, культурного, духовного і соціального рівня розвитку дитини.

Тобто, витрати понесені позивачкою по оплаті курсів для вивчення іноземної мови та у комп'ютерній академії «Шаг» пов'язані з необхідністю розвитку здібностей дитини, отримання нею освіти в цих галузях в розумінні ст. 185 СК України є додатковими та є тими особливими обставинами про які йде мова у вказаної статті СК України.

Позивачем по справі доведено , що в зв'язку з хворобою та із розвитком здібностей дитини вона понесла документально підтверджені додаткові витрати у розмірі 49 227 грн., де 1/2 частина додаткових витрат складає 24 613 грн.50 коп., які підлягають стягненню з відповідача, оскільки батьки зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, а тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні й в цій частині.

Доводи апелянта стосовного того, що позивачем понесені практично всі додаткові витрати на дитину без наявності переконливої необхідності є безпідставні, оскільки частина понесених позивачем додаткових витрат стосується хвороби дитини, розвитку здібностей дитини в зв'язку з її навчанням у малій комп'ютерній академії «Шаг» й на курсах іноземних мов, що відповідає вимогам ст. 185 СК України.

В даному випадку, сам факт навчання в будь-якому закладі підтверджує мету такого навчання-розвиток здібностей спільної дитини сторін. Здібність не зводиться до знань, умінь і навичок, що є у людини, але вони забезпечують їх швидке надбання.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка всіляко намагається забезпечити сина належною освітою, яка необхідна для його подальшого розвитку, тоді як відповідач не бажає, щоб його дитина отримувала знання для необхідного розвитку.

Інші додаткові витрати позивачки, а саме: витрати фітнес-послуг сину на загальну суму 1450 грн., витрати пов'язані із перебуванням дитини у літньому таборі у розмірі 3 500 грн., у літньому таборі ДП УДЦ «Молода гвардія» у розмірі 3 450 грн., відвідування навчальних та розважальних закладів студії «Техно- Місто» у розмірі 18 800 грн., на загальну суму 27 200 грн., колегія суддів вважає, що вони не є додатковими витратами відповідно до вимог ст. 185 СК України, такі витрати мають охоплюватися щомісячними аліментами на утримання дитини, пов'язаність таких витрат з розвитком здібностей дитини або лікуванням позивачем не доведена.

При цьому відповідачем у порушення вимог ст.ст.12,81 ЦПК України вказані обставини щодо наявності у дитини захворювання та здібностей дитини до вивчення іноземних мов та навчання в комп'ютерній академії не спростовано.

Крім того, відповідачем не надано доказів, що він добровільно приймав участь у додаткових витратах на лікування дитини та на розвиток його здібностей.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині вимог щодо стягнення додаткових витрат на дитину підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2018 року змінити.

Позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про зміну розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитинузадовольнити частково.

Змінити розмір аліментів та стягнути з ОСОБА_7(ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований в АДРЕСА_3) на користь ОСОБА_8 (ІНФОРМАЦІЯ_6, яка мешкає у АДРЕСА_4) аліменти на утримання сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., щомісячно, починаючи з 20 липня 2017 року до досягнення ним повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_7.

Стягнути з ОСОБА_9 ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 додаткові витрати на дитину у розмірі 24 613,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 лютого 2019 року.

Головуючий /підпис/

Судді : /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя Одеського апеляційного суду Г.Я. Колесніков