Справа № 242/460/19
Провадження № 2/242/501/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 лютого 2019 року м. Селидове

Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Хацько Н.О., за участю секретаря судового засідання Дурової Н.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Селидіввугілля», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 29.01.2019 року звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, в якому зазначив, що він 26 років 11 місяців пропрацював на підприємствах вугільної промисловості зі шкідливими та небезпечними умовами праці. Останнім часом він був задіяний повний робочий день під землею на підприємстві ВП «шахта Котляревська» ДП «Селидіввугілля». Внаслідок роботи на підприємствах вугільної промисловості зі шкідливими та небезпечними умовами праці він отримав професійні захворювання, а саме: вібраційного захворювання ІІ ст., хронічного вертеброгенного попереково-крижового радикуліту в стадії гаснучого загострення з помірним вираженим статико динамічним мязово-тонічним і стійким больовим синдромом та пригулухуватості. За результатами розслідування виникнення хронічного захворювання від 19.10.2018 року підприємством було складено акт за формою П-4. Внаслідок професійних захворювання він був змушений тривалий час проходити курс лікування, після якого йому було встановлено 30 % втрати професійної працездатності за захворюванням вібраційне захворювання, 30 % втрати професійної працездатності за захворюванням хронічний вертеброгенний попереково-крижовий радикуліт та 5 % втрати професійної працездатності за захворюванням приглухуватість, що підтверджується довідкою МСЕК серія АБ № 0045348 від 29.11.2018 року. Також зазначив, що звязку з хронічними професійними захворюваннями було порушено його нормальні життєві звязки, він був позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Перебуваючи на лікуванні він не міг вести повноцінний образ життя, відчував фізичні страждання, фізичну біль, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху. Все це заподіює йому моральну шкоду яку він оцінює в 100 000 гривень. Просить суд, стягнути з ДП «Селидіввугілля» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійних захворювань 100 000 гривень.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 31.01.2019 року провадження у зазначеній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання слухати справу за його відсутності та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду клопотання про розгляд справи без його участі та відзив на позовну заяву, в яких зазначив, що пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, «під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних наслідків, заподіяних фізичній особі. Відповідно до діючого законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні нормальних життєвих звязків через неспроможність продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, у настанні інших негативних наслідків». Отже, з урахуванням положень пункту 3 вищевказаної Постанови, позивач повинний надати докази про моральні переживання в звязку з ушкодженням здоровя, про порушення нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, дані про порушення стосунків з оточуючими людьми, дані про настання інших негативних наслідків. При цьому, у відповідності зі ст. 81 ЦПК України сторона зобовязана доказати ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до пункту 5 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обовязковому зясуванню підлягає, зокрема, наявність такої шкоди, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних або фізичних страждань або втрат немайнового характеру, у якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду із чого він при цьому виходить. Документи, на які посилається позивач, а саме: довідка МСЕК та акт про розслідування професійного захворювання і встановлення в звязку з цим стійкої втрати професійної працездатності і ніяким чином не можуть бути доказом заподіяння моральної шкоди. Крім того зазначила, що позивач працював і інших підприємствах вугільної промисловості, в звязку з чим, спричинення моральної шкоди саме ДП «Селидіввугілля» ним не доведено. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області за довіреністю ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі та прийняти рішення у справі з урахування наданих ним письмових пояснень .

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Приписами статті 46 Конституції України (254к/96-ВР) закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що ОСОБА_1 понад 26 років працював на підприємствах вугільної промисловості.

ОСОБА_4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19.10.2018 року, складеного на ВП «шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля, захворювання ОСОБА_1 у вигляді вібраційного захворювання, хронічного вертеброгенного попереково-крижового радикуліт та приглухуватості виникли внаслідок тривалої роботи в умовах важкої фізичної праці та вимушеної робочої пози у лаві, виробничого шуму, вібрації яка перевищувала санітарно-гігієнічні нормативи.

ОСОБА_4 довідки МСЕК серія АБ № 0045348 від 29.11.2018 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, при первинному огляді ОСОБА_1 йому встановлено 30 % втрати професійної працездатності за захворюванням вібраційне захворювання, 30 % втрати професійної працездатності за захворюванням хронічний вертеброгенний попереково-крижовий радикуліт та 5 % втрати професійної працездатності за захворюванням приглухуватість.

Відповідно до довідки акту огляду МСЕК серія АВ № 0869972 від 27.02.2018 року, ОСОБА_5 встановлено третю групу інвалідності за професійним захворюванням безстроково.

Приписами статті 153 Кодексу законів про працю України та статті 13 Закону України від «Про охорону праці» визначено, що роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Статтею 237-1 Кодексу законів про працю України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 ЦК України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до положень статей 153, 171 Кодексу законів про працю України та статті 22 Закону України «Про охорону праці» забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці на всіх підприємствах, в установах, організаціях покладається на власника або уповноважений ним орган.

Роботодавець повинен організувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнським обєднанням профспілок.

На виконання вимог закону постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112 «Деякі питання розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництвах» затверджено відповідний Порядок НПАОП 0.00-6.02-04 (далі - Порядок), яким визначена процедура проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форм власності.

Пунктами 42, 46, 51 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112, передбачено, що зясування обставин і причин нещасного випадку, встановлення кола осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, складання акта розслідування нещасного випадку форми Н-5, а також акта про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, форми Н-1, належить до компетенції спеціальної комісії.

Отже, порядок установлення факту професійного захворювання на виробництві визначено законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 визнано, що зазначеними законодавчими змінами право цієї категорії громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Обґрунтовуючи вимоги про наявність факту спричинення та розміру компенсації моральної шкоди, позивач у позові, що в результаті отримання ним професійного захворювання у звязку з погіршенням стану здоровя він частково (65 %) втратив професійну працездатність. За станом здоровя він обмежений у побуті, у звязку з отриманим професійних захворювань він знаходиться під наглядом лікарів, проходить систематичні курси стаціонарного і амбулаторного лікування у медичних закладах. Унаслідок цього порушені його звичайні соціальні звязки, по теперішній час його здоровя не покращується, він продовжує хворіти і вимушений для підтримання свого здоровя знову звертатися до лікувальних закладів. Стан здоровя постійно погіршується, порушився життєвий ритм, він і його рідні відчувають душевні страждання. Втрата ним працездатності призвела до порушення життєвих звязків і потребують для цього додаткових зусиль для організації свого життя. Отриманих виплат у звязку з втратою професійної працездатності повною мірою не можуть відшкодувати ті витрати, які понесені ним по теперішній час направлені на поновлення і нормалізацію стану здоровя. Компенсація моральної шкоди оцінюється позивачем у розмірі 100 000 грн.

Крім того, у пункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рн/2004 вказано, що ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини: факт отримання ОСОБА_1 професійних захворювань на виробництві, яке призвело до стійкої втрати професійної працездатності в розмірі 65 %, необхідність постійного лікування, суд визнає, що професійне захворювання зумовило порушення нормальних життєвих звязків позивача, негативно відбилося на його фізичному та психічному стані, змусили змінити спосіб життя, і таким чином, ОСОБА_1 завдано моральну шкоду.

Визнаючи розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги конкретні обставини професійних захворювань, ступінь їх тяжкості, характер та глибину повязаних з ними моральних і фізичних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу його життя та необхідність докладання для його організації додаткових зусиль, та, виходячи із суті позовних вимог, засад розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок професійних захворювань у розмірі 19 500 грн.

Позивачем при зверненні до суду за захистом порушеного права судові витрати не понесені. Приймаючи до уваги, що позивач, на користь якого постановлене рішення, звільнений від сплати судових витрат при зверненні з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями ст.ст. 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, статтями 153, 237-1 КЗпП України, статтями 23, 1168 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Селидіввугілля», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Селидіввугілля» на користь ОСОБА_1 19 500 (девятнадцять тисяч пятсот) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди спричиненої професійними захворюваннями.

Стягнути з Державного підприємства «Селидіввугілля» судовий збір в дохід держави у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після початку її функціонування, безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1, місце проживання 85400, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1.

Відповідач: Державне підприємство «Селидіввугілля», юридична адреса 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. К. Маркса, буд № 41, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, юридична адреса 84122, Донецька область, м. Славянськ, вул. Свободи, буд № 5, .

Суддя Н.О.Хацько