У Х В А Л А

28 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 796/32/2018

провадження № 61-45975 ав 18

Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду СімоненкоВ. М., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Корпоративний фонд «Укртранснафта» (далі - ТОВ «Корпоративний фонд «Укртранснафта») на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 квітня 2018 року у справі за заявою закритого акціонерного товариства «Білоруська нафтова компанія» про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного арбітражного суду при Білоруській торгово-промисловій палаті від 01 вересня 2017 року у справі № 1546/08-16 за позовом публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» до закритого акціонерного товариства «Білоруська нафтова компанія» про стягнення боргу та за зустрічним позовом закритого акціонерного товариства «Білоруська нафтова компанія» до публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» (далі - ПАТ «Укртранснафта») про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12 квітня 2018 року визнано та надано дозвіл на виконання на території України рішення Міжнародного арбітражного суду при Білоруській торгово-промисловій палаті від 01 вересня 2017 року в справі № 1546/08-16 щодо стягнення з ПАТ «Укртранснафта» на користь ЗАТ «Білоруська нафтова компанія» 7 856 649, 92 доларів США. Видано виконавчий лист на примусове виконання на території України рішення Міжнародного арбітражного суду при Білоруській торгово-промисловій палаті від 01 вересня 2017 року в справі № 1546/08-16 щодо стягнення з ПАТ «Укртранснафта» на користь ЗАТ «Білоруська нафтова компанія» 7 856 649,92 доларів США.

Постановою Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Укртранснафта» залишено без задоволення. Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 квітня 2018 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 01 листопада 2018 року відмовлено у прийнятті апеляційної скарги ТОВ «Сі Транс» на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 квітня 2018 року, оскільки апеляційна скарга подана особою, яка не має передбаченого статтею 352 чинної редакції ЦПК України права на апеляційне оскарження, а саме особою, яка не брала участі в справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував.

07 грудня 2018 року ТОВ «Корпоративний фонд «Укртранснафта», як особа, яка не брала участі у справі, з пропуском строку на апеляційне оскарження подало до Верховного Суду апеляційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 квітня 2018 року.

Одночасно особою надано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження з тих мотивів, що про оскаржуване рішення їм стало відмово 30 листопада 2018 року з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Ухвалою Верховного Суду від 17 грудня 2018 року апеляційну скаргу ТОВ «Корпоративний фонд «Укртранснафта» залишено без руху та надано строк для усунення недоліків їх апеляційної скарги, а саме: необхідно було доплатити судовий збір та надати доказів поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки причини пропуску строку наведені у їх заяві про поновлення такого строку визнані судом неповажними.

28 грудня 2018 року до Верховного Суду надійшла заява ТОВ «Корпоративний фонд «Укртранснафта» про усунення недоліків їх апеляційної скарги разом із квитанцією про доплату судового збору у розмірі 411,00 грн. На обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення заявник зазначає, що оскільки він не є стороною у справі, та не був залучений до участі у цій справі, про оскаржуване судове рішення дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень 30 листопада 2018 року. А тому, на його думку, саме з цієї дати в нього виникло право на оскарження судового рішення.

Доказів отримання судового рішення 30 листопада 2018 року не надано.

Відповідно до пункту 4 статті 358 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

У справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сама концепція «поважних причин» не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим є вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення та у кожному випадку повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії», заява № 52854/99, п.п. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Крім того, прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Ураховуючи, що заявник не надав доказів дати отримання судового рішення, Верховний Суд, не вважає, що причини підтвердження пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення є поважними та об'єктивними доказами.

Отже, вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, суд повинен оцінити поважність причини пропуску строку прискіпливо та на підставі доказів, що особа за умови добросовісної поведінки не мала можливості бути обізнаною про прийняте судове рішення.

В Єдиному державному реєстрі судових рішень оскаржувана ухвала Апеляційного суду міста Києва від 12 квітня 2018 року зареєстрована 25 квітня 2018 року та оприлюднена 27 квітня 2018 року.

Вказане свідчить, що заявник мав можливість слідкувати за ходом розгляду справи і дізнатися про його результат та подати апеляційну скаргу у встановлені процесуальним законом строки.

Крім того, сам по собі той факт, що ТОВ «Корпоративний фонд «Укртранснафта» є засновником ПАТ «Укртранснафта» не свідчить про те, що судове рішення ухвалено про права, обов'язки чи інтереси заявника.

Виходячи з наведеного та враховуючи те, що оскаржувана ухвала Апеляційного суду міста Києва від 12 квітня 2018 року неодноразово оскаржувалась в апеляційному порядку, як стороною у справі так і особами які не брали участі у справі та за результатами розгляду Верховним Судом були прийняті відповідні рішення, а наведені скаржником докази причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення не є поважними, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 354 та 358 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Визнати неповажними зазначені товариством з обмеженою відповідальністю «Корпоративний фонд «Укртранснафта» в заяві підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Апеляційного суду м. Києва від 12 квітня 2018 року.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Корпоративний фонд «Укртранснафта» на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 квітня 2018 року у справі за заявою закритого акціонерного товариства «Білоруська нафтова компанія» про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного арбітражного суду при Білоруській торгово-промисловій палаті від 01 вересня 2017 року у справі № 1546/08-16 за позовом публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» до закритого акціонерного товариства «Білоруська нафтова компанія» про стягнення боргу та за зустрічним позовом закритого акціонерного товариства «Білоруська нафтова компанія» до публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» про стягнення заборгованості.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами повернути особі, яка подавала апеляційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко