Провадження № 22-ц/810/721/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Єрмакова Ю.В., Коновалової В.А.,

за участю секретаря Сінько А.І.

учасники справи: позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження,

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22 липня 2019 року,ухваленого Сєвєродонецьким міським судом у складі: судді Кордюкової Ж.І. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою,

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, який мотивували тим, що 03.03.2017 року в м. Сєвєродонецьку з вини ОСОБА_3 сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належний позивачу ОСОБА_1 автомобіль HYUNDAY ACCENT, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням на відповідній правовій підставі позивача ОСОБА_4 отримав механічні ушкодження, а позивач ОСОБА_2 - тілесні ушкодження. Постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26 липня 2017 року відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Згідно з експертним автотоварознавчим дослідженням від 08.09.2017 року № 99/1 вартість матеріальної шкоди на момент ДТП визначається рівною ринковою вартістю транспортного засобу і становить 277144 грн. За відрахуванням страхового відшкодування у розмірі 98000 грн розмір матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_5 , становить 179144 грн. Позивачу ОСОБА_2 була заподіяна матеріальна шкода, яка полягає в тому, що внаслідок отримання тілесних ушкоджень він змушений був придбати ліки на суму 313,31 грн, оплатити послуги евакуатора в сумі 450 грн, оплатити вартість стоянки в сумі 700 грн., крім того, в період часу з березня 2017 року по грудень 2017 року був позбавлений можливості здійснювати свої трудові обов`язки, що призвело до зменшення заробітної плати на 2800 грн щомісяця, а загалом на 25200 грн. Тому позивачі просили стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, спричинену дорожньо-транспортною пригодою, в сумі 179144 грн та витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 700 грн., і на користь ОСОБА_2 - матеріальну шкоду в сумі 26663,31 грн.

Від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву про заперечення проти задоволення позовних вимог, оскільки він не є належним відповідачем, керований ним під час дорожньо-транспортної пригоди автомобіль належить ОСОБА_8 , який застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Збитки відповідачам були відшкодовані. Розмір вартості шкоди, зроблений позивачами, в декілька разів перевищує розмір шкоди, зроблений страховою компанією.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 179144 грн, витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в сумі 700 грн та судовий збір в сумі 1813,13 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 1463,31 грн.

Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм матеріального права просить повністю скасувати оскаржуване рішення та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції при розгляді справи та винесення рішення взяв одне дослідження № 99/1 від 08.09.2017 року та проігнорував інше дослідження № 99 від 04.09.2017 року, оскільки дані дослідження перешкоджають одне одному, остаточна вартість пошкодженого транспортного засобу на день дослідження не визначена, а експертиза за клопотанням відповідача не проведена, хоча він оплатив вартість її проведення. Суд мав дати оцінку діям позивача, який ухилився від проведення експертизи та навмисно не надав автомобіль в розпорядження експерта, що позбавило відповідача довести, що вартість транспортного засобу з урахуванням відновлювальних робіт та зносу запчастин є співмірним з вартістю відшкодування страховою компанією. Судом невірно вирішення питання щодо сплати судового збору позивачами як під час відкриття провадження, так і вирішення спору, та не враховано, що відповідач звільнений від сплати судового збору як ветеран війни-учасник бойових дій.

Протоком автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2019 року головуючим у справі визначено суддю Назарову М.В., склад колегії -Коновалова В .А . , Єрмакова Ю .В. Апеляційне провадження по справі було відкрито 21 серпня 2019 року, ухвалою суду від 30 серпня 2019 року справу призначено до апеляційного розгляду на 17 жовтня 2019 року об 14-й год.

17 жовтня 2019 року по справі оголошено перерву на 28 жовтня 2019 року на 16-ту та визнано явку відповідача обов`язковою, у судовому засіданні 28 жовтня 2109 року розгляд справи подовжений на 15 днів у відповідності до вимог ст. 371 ЦПК України та оголошено за клопотанням відповідача перерву на 05 листопада 2019 року о 12-й.

В судовому засіданні відповідач підтримав доводи своєї скарги та пояснив, що він не зобов`язаний був везти пошкоджений автомобіль на експертизу до м. Харкова, а лише оплатити і якби йому виставили рахунок за транспортування пошкодженого автомобіля на експертизу до м. Харків, він би його оплатив, проте таких витрат не має. Не пам`ятає, чи отримував від позивачів лист про необхідність оплати цих витрат.

Позивачі заперечували проти задоволення апеляційної скарги, оскільки ухвалою суду про призначення по справі автотоварознавчої експертизи на відповідача було покладено витрати, пов`язані з проведенням експертизи, та роз`яснено положення ст. 109 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі, проте останній ухилився від оплати послуг евакуації пошкодженого автомобіля до місця проведення експертного дослідження у м. Харків, яка перевищує вартість проведення самої експертизи. Мають намір відремонтувати пошкоджений автомобіль.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом.

Частинами 1, 5 ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Предметом перегляду апеляційного суду є рішення суду в задоволеній частині позову.

Судом встановлено, що 03.03.2017 року о 17-45 годині в м. Сєвєродонецьку Луганської області на проспекті Хіміків автомобіль ВАЗ-21093, номерний знак НОМЕР_2 , проїхав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем HYUNDAY ACCENT, номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження (а.с. 5 т. 1).

Власником автомобіля HYUNDAY ACCENT, номерний знак НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с. 43 т. 1), позивач ОСОБА_2 на час дорожньо-транспортної пригоди користувався автомобілем на підставі водійських прав та реєстраційний документ на цей транспортний засіб, відповідно до змісту якого власником транспортного засобу зазначена ОСОБА_1

Протоколом огляду транспортного засобу від 15.03.2017 року, складеним експертом Бондаренко О.А., зафіксовано механічні ушкодження автомобіля HYUNDAY ACCENT, номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 40-42 т. 1).

Згідно з копією постанови Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26.07.2017 року справа про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_3 була закрита в зв`язку зі спливом строку притягнення його до адміністративної відповідальності, проте встановлено, що в діях ОСОБА_3 наявний склад зазначеного адміністративного правопорушення (а.с. 5 т. 1).

Акціонерна страхова компанія «Омега», де було застраховано цивільну відповідальність ОСОБА_8 як власника наземного транспортного засобу ВАЗ 21093 реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1998 року випуску, виплатила ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 98000 грн, що підтверджується довідкою з банківського рахунку позивача, виданою АТ КБ «Приватбанк» від 04.05.2018 року (а.с. 155 т. 1).

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 08.09.2017 року № 99/1, зробленого експертом Бондаренко О.А. на замовлення позивача ОСОБА_1 та наданого останньою суду, розмір матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобіля HYUNDAY АCCENT, номерний знак НОМЕР_1 на момент ДТП, визначений як сума, яка дорівнює ринковій вартості колісного транспортного засобу з урахуванням втрати товарної вартості, та становить 277144 грн (а.с. 8-39 т. 1).

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 04.09.2017 року № 99, зробленого експертом Бондаренко О.А. на замовлення Акціонерної страхової компанії «Омега», розмір матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням автомобіля HYUNDAY ACCENT, номерний знак НОМЕР_1 , визначений як сума, яка дорівнює вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу і становить 266348,98 грн. (а.с. 242-252 т.1).

Експертом у дослідженні від 08.09.2017 року № 99/1 було розраховано матеріальну шкоду, виходячи з вартості ремонтно-відновлювальних робіт в сумі 266348,98 грн. та втрати товарної вартості пошкодженого автомобіля в сумі 13587,32 грн., що загалом становить 277144 грн.

У висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 04.09.2017 року № 99, зробленого для Акціонерної страхової компанії «Омега», розраховано матеріальну шкоду, виходячи з вартості ремонтно-відновлювальних робіт в сумі 266348,98 грн. без визначення втрати товарної вартості.

Задовольняючи позов частково, суд вважав доведеним, що внаслідок ДТП позивачу ОСОБА_1 завдано майнову шкоду на суму 277144,00 грн, яка відповідно до положень статей 1187, 1188, 1194 ЦК України підлягає відшкодуванню вказаному позивачу з урахуванням ліміту страхового відшкодування, що виплачений Акціонерною страховою компанією «Омега» ОСОБА_1 у сумі 98 000,00 грн, у розмірі 179144,00 грн та позивачу ОСОБА_2 підлягають відшкодуванню доведені витрати з евакуації транспортного засобу з місця ДТП в сумі 450 грн, на оплату автостоянки в сумі 700 грн і лікування 313,31 грн.

Такі висновку суду ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи, а помилкові доводи апеляційної скарги цих правильних висновків не спростовують з огляду на таке.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України реальні збитки - це витрати, яких особа зазначала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно із частинами першою та другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів тому, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди і ін.) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що «відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Отже, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно з поважних причин помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин.

Відповідно до пункту 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), коефіцієнт фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ.

Відповідно до пункту 7.39 зазначеної Методики винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації.

Відповідно до пункту 8.2 Методики, вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження за наявності однієї з нижчезазначених умов: а) якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту КТЗ не менша за його ринкову вартість; б) якщо сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ і втрати товарної вартості не менша за ринкову вартість КТЗ, в) якщо неможливо відновити КТЗ відповідно до технічних вимог виробника.

Зі звіту про встановлення вартості матеріальної шкоди, спричиненої володільцю колісного транспортного засобу № 99/1 розмір матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобіля HYUNDAY АCCENT, номерний знак НОМЕР_1 на момент ДТП, визначений як сума, яка дорівнює ринковій вартості колісного транспортного засобу з урахуванням втрати товарної вартості, та становить 277144 грн, оскільки має місце умова (б) п. 8.2.

Довід скарги про неправильне визначення судом розміру відшкодування, оскільки суд проігнорував інше експертне дослідження № 99 від 04.09.2017 року, і дані дослідження перешкоджають одне одному, є помилковим, оскільки в дослідженні № 99/1, зробленому на замовлення страхової компанії, не врахована вартість втрати товарної вартості пошкодженого автомобіля в сумі 13587,32 грн., яка не охоплюється страховим відшкодуванням.

За змістом частини першої статті 81, частини третьої статті 12 частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем не спростовано за допомогою належних доказів вищезазначений звіт № 99/1 про встановлення вартості матеріального збитку, який покладено в основу оскаржуваного рішення, оскільки ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05 листопада 2018 року було задоволено клопотання відповідача та призначено автотоварознавчу експертизу, проведення якої було доручено експертам Харківського НДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, витрати з проведенням якої було покладено на ОСОБА_3 , та роз`яснено сторонам положення ст. 109 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі.

Клопотаненям експерта Харківського НДІСЕ від 11.12.2018 року було поставлено питання про надання в розпорядження експерта автомобіля HYUNDAY АCCENT, д.н. НОМЕР_1 для проведення огляду.

В суді апеляційної інстанції позивачі пояснили, що автомобіль після ДТП до теперішнього часу не відремонтований та не пересувається самостійно, тому на виконання вказаного клопотання експерта вони 05.02.2019 року надіслали відповідачу пропозицію оплатити вартість евакуатора з м. Сєвєродонецьк Луганської області до м. Харкова та у зворотньому напрямку та надали згоду на надання свого автомобіля для проведення експертизи та неперешкоджання цьому, вказаний лист відповідачем особисто отримано Новою поштою 08.02.2019 року (а.с. 108-109 т. 2).

Оскільки на відповідача ухвалою суду від 05 листопада 2018 року було покладено не лише оплату самої експертизи, а саме витрати, пов`язані з проведенням експертизи, тому довід скарги про непроведення судом експертизи за клопотанням відповідача, за яку він сплатив, з вини позивачів не заслуговує на увагу.

Відповідачу в ухвалі суду роз`яснено передбачені ст. 109 ЦПК України наслідки ухилення від участі в експертизі, саме на нього було покладено всі витирати, пов`язані з проведенням експертизи, ним на власний розсуд обрано експертну установу в м. Харків, проведення дослідження неможливе без огляду пошкодженого транспортного засобу, транспортування якого до іншої області є витратним і можливе лише після фактичного транспортування відповідно до кілометражу, позивачами погоджено надання транспортного засобу для транспортування експерту, і згодом 21.05.2019 року експертом повідомлено про неможливість дачі висновку, тому наведена сукупність робить можливим застосувати до спірних правовідносин вказані наслідкі у вигляді визнання належним доказом експертного висновку № 99/1 про встановлення вартості матеріального збитку.

Клопотань про призначення експертизи для встановлення вартості матеріального збитку, визначення вартості автомобіля до та після ДТП, не зважаючи на роз`яснення йому прав судом, відповідач в апеляційному суді не заявляв.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтрованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Отже, для визнання автомобіля фізично знищеним згода власника транспортного засобу фактично не потрібна, оскільки вказівку на це вилучено із вказаної статті Закону, а пункт 30.3 - виключено. Передбачено лише дві підстави, коли транспортний засіб вважається фізично знищеним: у випадку, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим.

Матеріали справи не містять висновку спеціалістів про фізичне знищення транспортного засобу.

Позивачі в суді апеляційної інстанції пояснили, що мають намір відремонтувати автомобіль.

В оцінці зазначених обставин колегія суддів під час перегляду цієї справи враховує вищенаведене і вважає, що відповідачем не спростовано наданий позивачами висновок, який підтверджує вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля.

В частині доводів скарги про помилковість висновків суду про стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 витрат, пов`язаних з евакуацією пошкодженого автомобіля в сумі 450 грн, витрат на оплату автостоянки в сумі 700 грн, то вказані доводи апеляційної скарги нічим не вмотивовані і на спростування наданих позивачем в цій частині доказів у вигляді квитанцій від 03.03.2017 року та товарного чеку від 30.03.2017 року відповідачем відповідні докази не надані.

Як не спростовують доводи скарги і правильних висновків суду про часткове задоволення позову ОСОБА_2 та стягнення з відповідача на користь першого відшкодування ушкодження здоров`я в результаті ДТП в розмірі 313,31 грн як підтверджені чеком від 06.03.2017 року про придбання пігулок на суму 120,41 грн та 43,90 грн, і доказів вартості проведеної вказаному позивачу 03.03.2017 року рентгенографії кісток носу та кисті правої руки 149,90 грн.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга в наведеній частині підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Що стосується доводів апеляційної скарги про неправильне визначення судом як розміру судових витрат, так і їх розподілу, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 7 статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіним документом.

Позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви з ціною позову 206507,31 грн без руху та у відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» сплачено судовий збір у розмірі 2065,07 грн (а.с. 59 т. 1).

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК УКраїни про покладення судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог судом з урахуванням розміру задоволених вимог судом відшкодовано ОСОБА_1 1813,13 грн.

Позивачі не оскаржували рішення в наведеній частині та не наполягали на розподілі вказаної суми між ними пропорційно розміру задоволеної судом шкоди кожному.

Відповідно до п. 13 ч. 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» відповідача як учасника бойових дій звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, проте таке посвідчення ним вперше надано суду лише під час подання апеляційної скарги.

Від відшкодування витрат на проведення експертного авто товарознавчого дослідження відповідача не звільнено.

Таким чином, рішення суду підлягає скасуванню лише в частині стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 суми судового збору у розмірі 1813,13 грн. та відшкодуванню її на користь позивача відповідно до вимог частини 6статті 141 ЦПК України за рахунок коштів Державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22 липня 2019 року в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судового збору в сумі 1813,13 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Компенсувати за рахунок держави сплачений за подання позову відповідно квитанції № 6 від 13.12.2017 року за наступними реквізитами: отримувач УК у м.Сєвєродон./м. Сєвєрод./22030101, код отримувача 37944909, банк отримувача: 804013 ГУ ДКСУ у Луганській області, рахунок отримувача 0080, судовий збір шляхом повернення ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) з Державного бюджету України 1813,13 грн.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 08 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді: