Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.12.19 р. м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Фастовця В.М.,

за участі секретаря судового засідання Гавриленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

У С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 120175,88 грн., а також судові витрати у розмірі 21536,76 грн., з яких: 20335 грн. витрати на правову допомогу та 1291,76 грн. - судовий збір.

В обґрунтування позову зазначив, що у період з 16.05.2017 по 23.11.2017 позивачем помилково сплачені грошові кошти у розмірі 120175,88 грн. зі свого карткового рахунку, відкритого в ПАТ «Приватбанк» на картковий рахунок відповідача, зокрема: 16.05.2017 - 30000 грн., 17.07.2017 - 30000 грн., 31.07.2017 - 21105,53 грн., 31.10.2017 - 25000 грн., 23.11.2017 - 14070,35 грн. Перерахунок особистих коштів з карткового рахунку відбувся помилково, у зв`язку із зазначенням неправильних реквізитів отримувача. З метою повернення грошових коштів позивач звернувся до відповідача 12.02.2019 з двома листами - вимогами за адресою проживання відповідача про повернення помилково сплачених грошових коштів. До даного часу грошові кошти відповідачем не повернено, у зв`язку з чим позивач вимушений був звернутись до суду із даним позовом.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав письмовий відзив, в якому зазначив, що з матеріалів справи вбачається, що позивач декілька разів звертався до банківської установи з метою ініціювання переказу грошових коштів з власного банківського рахунку. При цьому позивач надає суду платіжні доручення у кількості 5 штук, які були оформлені в період з травня по листопад 2017 року та вказує на те, що в цих платіжних дорученнях невірно вказані реквізити отримувача, тому кошти були перераховані помилково. Таке твердження позивача вбачається не логічним і, навіть, дещо дивним, адже якщо б дійсно мала місце помилка в заповненні реквізитів - банківський переказ не був би здійснений взагалі. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1089 ЦК України, за платіжним дорученням банк зобов`язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 1090 ЦК України, зміст і форма платіжного доручення та розрахункових документів, що подаються разом з ним, мають відповідати вимогам, встановленим законом і банківськими правилами. Постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004 затверджено «Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», яка встановлює загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків. Пунктом 2.3. Інструкції передбачено, що відповідальність за правильність заповнення реквізитів розрахункового документа несе особа, яка оформила цей документ і подала до обслуговуючого банку. Пунктом 2.4. Інструкції зазначено: Банк перевіряє відповідність заповнення реквізитів розрахункових документів клієнтів, крім інкасових доручень (розпоряджень), вимогам додатка 7 до цієї Інструкції: банк платника перевіряє заповнення таких реквізитів: "Платник", "Код платника", "Рахунок платника", "Банк платника", "Код банку платника" та "Підписи платника" (якщо згідно з формою документа вимагається його заповнення); банк отримувача - заповнення таких реквізитів: "Отримувач", "Код отримувача", "Рахунок отримувача", "Банк отримувача", "Код банку отримувача" та "Підписи отримувача" (якщо згідно з формою документа вимагається його заповнення). Згідно з пунктом 2.5. Інструкції, якщо розрахункові документи, у яких перевірено реквізити, заповнено з порушенням вимог цієї глави, глав 5, 6 і 11 та додатка 7 до цієї Інструкції, то банк, що здійснив перевірку, повертає їх без виконання згідно з пунктами 2.15 і 2.18 цієї глави та пунктом 11.11 глави 11 цієї Інструкції. Таким чином, виходячи з того, що платіжні документи були виконані банком без будь-яких питань, - є очевидним, що ніякої помилки в реквізитах отримувача в дійсності не було. Тобто позивач мав намір перерахувати кошти саме відповідачу - ОСОБА_2 , і саме йому їх перерахував. В іншому випадку позивач мав би в своєму позові зазначити особу - належного отримувача цих коштів та вказати підставу їх перерахування. Насправді мало місце 5 платежів на різні суми. Платежі були здійснені в період з травня по листопад 2017 року. На переконання відповідача, це однозначно вказує на періодичний характер цих платежів, та на наявність певних взаємовідносин між платником та отримувачем цих платежів. І такі взаємовідносини дійсно існували, про що позивач чомусь замовчує. В період з березня 2010 року по липень 2018р. відповідач працював директором ТОВ «ЛЕСКО». 18.07.2018 відповідач отримав Рішення єдиного учасника ТОВ «ЛЕСКО» з якого дізнався, що учасник ТОВ «ЛЕСКО» - ОСОБА_1 , прийняв рішення про усунення відповідача від виконання повноважень директора Товариства. Цей протокол доводить той факт, що позивач - ОСОБА_1 був та залишається фактичним власником ТОВ «ЛЕСКО», оскільки саме він вирішував питання щодо звільнення та призначення керівника та інші питання щодо діяльності товариства. Оскільки в момент існування спірних правовідносин відповідач працював директором ТОВ «ЛЕСКО», ОСОБА_1 , як власник ТОВ «ЛЕСКО», був його роботодавцем. Між ними існувала усна домовленість, що за умови досягнення певних фінансових результатів, відповідачу, як директору ТОВ «ЛЕСКО», буде сплачуватись додаткова заохочувальна винагорода. Для того щоб знизити податкове навантаження на ТОВ «ЛЕСКО», ця винагорода сплачувалась не з рахунку ТОВ «ЛЕСКО», а особисто ОСОБА_1 Названі в позовній заяві «помилкові» перерахування, - це як раз і є ця додаткова заохочувальна винагорода, яка відповідачу, як директору ТОВ «ЛЕСКО», періодично виплачувалась позивачем, як власником ТОВ «ЛЕСКО». Одразу після свого звільнення, відповідач 31.07.2018 отримав від ОСОБА_1 п`ять цінних листів, кожен з яких містив вимогу в порядку ст.ст. 530, 1049 ЦК України про повернення грошових коштів, які є предметом цього позову. У вимогах зокрема вказувалось, що між ОСОБА_1 та відповідачем були укладені договори позики, за якими ОСОБА_1 надав в позику грошові кошти в загальній сумі 120 175,88 грн. Вказані вимоги свідчать про те, що станом на 31.07.2018р. ОСОБА_1 чітко усвідомлював, що грошові кошти в загальній сумі 120 175,88 грн. перераховані ним в якості позики саме ОСОБА_2 . Це в повній мірі спростовує доводи позовної заяви про «помилкове» перерахування цих коштів.

Крім того, посилання на укладений договір позики унеможливлює застосування до спірних правовідносин положення ст.ст. 1212, 1214 ЦК України, адже таке майно не має статусу безпідставно набутого. Вважає, що позовні вимоги не можуть вважатись доведеними, а по-суті має місце зловживання правом на звернення до суду з боку позивача. За таких обставин, вважаю, що в задоволенні позову має бути відмовлено.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 16.05.2017 ОСОБА_1 здійснено переказ особистих коштів на ім`я ОСОБА_2 в сумі 30000 грн., що підтверджується дублікатом квитанції «Приватбанк» /а.с.10/.

17.07.2017 ОСОБА_1 здійснено переказ особистих коштів на ім`я ОСОБА_2 в сумі 30000 грн., що підтверджується копією платіжного доручення «Приватбанк» /а.с.11/.

31.07.2017 ОСОБА_1 здійснено переказ особистих коштів на картку ОСОБА_2 в сумі 21105,53 грн., що підтверджується копією платіжного доручення «Приватбанк» /а.с.12/.

31.10.2017 ОСОБА_1 здійснено переказ особистих коштів на картку ОСОБА_2 в сумі 25000 грн., що підтверджується копією платіжного доручення «Приватбанк» /а.с.13/.

23.11.2017 ОСОБА_1 здійснено переказ особистих коштів на картку ОСОБА_2 в сумі 14070,35 грн., що підтверджується копією платіжного доручення «Приватбанк» /а.с.14/.

12.02.2019 позивачем надіслано на ім`я відповідача вимоги про повернення протягом 3 днів з моменту отримання листа грошових коштів у розмірі 120175,88 грн., які були помилково перераховані на картковий рахунок /а.с.15-20/.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з такого.

Керуючись ст.81 ч1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

2. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

3. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно ст.21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціювання переказу проводиться шляхом, зокрема:

1) подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа;

2) подання платником до будь-якого банку документа на переказ готівки і відповідної суми коштів у готівковій формі;

3) подання ініціатором до відповідної установи - учасника платіжної системи документа на переказ, що використовується у відповідній платіжній системі для ініціювання переказу.

На підставі ст.22 п.22.1, 22.3 цього ж Закону ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів:

1) платіжне доручення;

2) платіжна вимога-доручення;

3) розрахунковий чек;

4) платіжна вимога;

5) меморіальний ордер.

Розрахункові документи, за винятком платіжної вимоги-доручення, мають подаватися ініціатором до банку, що його обслуговує. Платіжна вимога-доручення подається отримувачем коштів безпосередньо до платника. Доставка платіжної вимоги-доручення до платника може здійснюватися банком, що обслуговує отримувача коштів, через банк, що обслуговує платника, а також за допомогою засобів зв`язку.

Свій позов позивач мотивував помилковим перерахуванням грошових коштів відповідачу.

Разом з тим, як вбачається з наданих позивачем доказів, перерахування грошових коштів здійснювалося ним шляхом надання до банку платіжних доручень, тобто розрахункового документа, який заповнюється самим платником - позивачем у справі.

Суду не надано пояснень причин/и та доказів її наявності, яка/і примусили позивача на протязі 6-ти місяців через достатньо тривалі проміжки часу 5 раз нібито помилитися не тільки у зазначені платіжних реквізитів, але й в особі отримувача коштів. При цьому про помилку в особі отримувача позивач ніде без зазначення жодної причини такого замовчування не вказує - ні у вимогах до відповідача, ні у позовній заяві.

Навпаки, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив та надав докази того, що у 2018 році позивач мотивував свої вимоги наявністю між сторонами договірних відносин (а.с.51-55).

Окрім того, як вбачається з рішення учасника ТОВ «Лисичанська енергосервісна компанія» від 18 липня 2018 р. (а.с.56-58) позивач був учасником, а відповідач директором вказаного ТОВ, що ще раз свідчить про неможливість помилкового перерахування грошових коштів за викладених у позові обставин.

В зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати на користь позивача стягненню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.10, 12, 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Луганського апеляційного суду шляхом подання до Лисичанського міського суду апеляційної скарги у 30-тиденний строк з моменту складення повного судового рішення 21 грудня 2019 р.

Відомості про учасників справи:

-позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

-відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя: