Ухвала

Іменем України

21лютого 2019 року

м. Київ

справа № 752/19326/16-ц

провадження № 61-3040ск19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

СинельниковаЄ. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 31 липня 2018 року

та постанову Київського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_4 на постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_5,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду зі скаргою на рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі -відділ примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у місті Києві)Дякона Н. М.,в якій просила скасувати постанову державного виконавця від 03 червня 2016 року про відкриття виконавчого провадження №51281858, зобов'язати останнього прийняти постанову про відмову у прийнятті до провадження виконавчого листа №752/4310/13-ц, виданого Голосіївським районним судом міста Києва 22 травня 2015 року.

Скарга обґрунтована тим, що на підставі рішення суду

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_7

про звернення стягнення на предмет іпотеки видано виконавчий лист

№752/4310/13-ц від 22 травня 2015 рокуіз кінцевим строком пред'явлення до виконання до 12 травня 2016 року. Після закінчення строку пред'явлення виконавчого документу до виконання державним виконавцем 03 червня 2016 року відкрито виконавче провадження №51281858 без застосування наслідків пропуску строку пред'явлення виконавчого листа до примусового виконання, передбачених законом, правом на поновлення якого стягувач не скористався.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 31 липня 2018 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року, скаргу ОСОБА_4 на постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у місті Києві залишено без задоволення.

До Верховного Суду надійшла касаційна ОСОБА_4 від 08 лютого 2019 року, в якій заявникпросить скасувати ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 31 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року йухвалити нове рішення про задоволення скарги ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм Закону України «Про виконавче провадження» і порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_4. просить поновити строк на касаційне оскарження ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 31 липня 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 20 грудня

2018 року, зазначаючи, що оскаржену постанову апеляційного суду було отримано нею 08 січня 2019 року.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження заявником пропущено

з поважних причин, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження підлягає задоволенню, а строк - поновленню.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що державний виконавець,у зв'язку з закінченням строку пред'явлення виконавчого листа до виконання,зобов'язаний був винести постанову про відмову у прийнятті виконавчого документа до виконання.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У відповідності до статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» (від 21 квітня 1999 року) строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема пред'явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Судами встановлено, що 03 червня 2016 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у місті Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 51281858 за виконавчим листом № 752/4310/13-ц від 22 травня 2015 року, виданим на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 4 878445, 20 грн шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно з іпотечним договором від 21 березня 2008 року, а саме:квартиру АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що строк пред'явлення до виконання спірного виконавчого листа було перервано пред'явленням його 11 травня 2016 року до виконання до Голосіївського районного відділу ДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві. Після переривання строк пред'явлення виконавчого листа № 752/4310/13-ц від 22 травня 2015 року до виконання поновився. Відтак, державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у місті Києві при відкритті 03 червня 2016 року виконавчого провадження (як завершальної стадії судового провадження і примусового виконання судових рішень )діяв в межах закону.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Доводи касаційної скарги, які містять власний розрахунок боржником у виконавчому провадженні строку на пред'явлення виконавчого листа до виконання, не спростовують правильних висновків судів, які відповідають вимогам статей22, 23 Закону України «Про виконавче провадження» (від 21 квітня 1999 року).

Зі змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень не вбачається неправильного застосування судами положень Закону України «Про виконавче провадження» абопорушення норм процесуального права.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку

на касаційне оскарження ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 31 липня 2018 року та постанови Київського апеляційного суду

від 20 грудня 2018 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 31 липня 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 31 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду

від 20 грудня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_4 на постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, заінтересована особа - ОСОБА_5- відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. В. Білоконь

С. Ф. Хопта