Справа № 461/7579/18
Провадження № 4-с/461/6/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2019 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Юрківа О.Р.

з участю:

секретаря судового засідання Кузьми Д.М.

державного виконавця Панчишина В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачеві, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2, в якій просить скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

В обгрунтування поданої скарги покликається на те, що у Залізничному відділі державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебувало виконавче провадження №53266873 з виконання виконавчого листа, що видав Галицький районний суд м.Львова 04.10.2017 р. у справі №461/15726/13-ц про стягнення боргу з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у сумі 14027,91 грн.

01 грудня 2017 р. державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Дану постанову ОСОБА_1 отримав 24.02.2018 р. Вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

У судовому засіданні державний виконавець Панчишин В.Р. вимоги скарги заперечив, просив суд відмовити у задоволенні скарги.

Заслухавши пояснення державного виконавця, дослідивши матеріали скарги, суд приходить до висновку, що така підлягає до задоволення з наступних підстав.

За нормою ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно - правовими актами.

Суд встановив, що у державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 перебувало виконавче провадження №53266873 з виконання виконавчого листа, що видав Галицький районний суд м.Львова 04.10.2017 р. у справі №461/15726/13-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг у сумі 14027,91 грн.

23.01.2017 р. державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та здійснено ряд виконавчих дій, зокрема:

- скеровано запити в РСЦ МВС у Львівській області, Пенсійний фонд України, Державної фіскальної служби України. Згідно відповіді на вказані запити боржник ОСОБА_3 доходів не отримує;

- 06.02.2017 р. винесено постанову про накладення арешту на майно;

- 07.11.2017 р. складено акт державного виконавця, в якому зазначено, що при виході за адресою вказаною у виконавчому документі, а саме м.Львів, вул. Гайова, 4/2 встановлено, що майна для опису і арешту в рахунок погашення заборгованості не виявлено.

Після здійснення вищевказаних виконавчих дій, державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 винесено постанову про повергнення виконавчого документу стягувачеві, покликаючись на п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконуючи рішення суду виконавець не повністю використав свої повноваження, передбачені ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» та не вжив вичерпних заходів щодо розшуку майна, які носили ефективний характер, зокрема: не надіслав стягувачу постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій має бути зазначено номер виконавчого провадження та ідентифікатор доступу; не здійснив огляд житлового та інших приміщень з метою виявлення майна, його опису, вилучення та подальшої реалізації з метою захисту інтересів стягувача; не залучав стягувача до проведення виконавчих дій; не скористався правом одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організації незалежно від форм власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідних для проведення виконавчих дій пояснень, довідок та іншої інформації, в тому числі і конфіденційної.

Суд вважає, що державним виконавцем при здійсненні виконавчого провадження № 53266873 були порушені вимоги ст.ст. 2, 13, 28, 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у державного виконавця були відсутні підстави для винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державному виконавцю надані широкі права та повноваження у процесі здійснення виконавчого провадження.

Суд вважає, що державний виконавець не в повному обсязі виконав роботу щодо виконання посадових прав та обовязків, передбачених ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в постанові про повернення виконавчого документа стягувачу зазначено лише, що про відсутність у боржника майна.

Згідно п.20 Розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені ч.1 ст. 40 Закону.

Як вбачається із матеріалів справи державний виконавець Панчишин В.Р. обмежився лише надсиланням запитів у РСЦ МВС у Львівській області, Пенсійний фонд України, Державної фіскальної служби України, накладенням арешту на майно. Однак, не проводив пошук майна боржника, не звертав стягнення на доходи боржника, тобто не вчиняв жодної виконавчої дії, направленої на виконання судового рішення.

Відповідно до п. а. ч.1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Зі змісту скарги вбачається, що ОСОБА_1 пропустив строк на оскарження постанови з поважних причин. Постанову про повернення виконавчого листа він отримав 24.02.2018 р. 01.03.2018 р. ОСОБА_1 рекомендованим листом скерував в Галицький районний суд м.Львова скаргу на дії державного виконавця. Однак, ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 21.03.2018 р. матеріали скарги повернуто ОСОБА_1 Ухвалою Апеляційного суду м.Львова від 14.06.2018 р. ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 21.03.2018 р залишено без змін. ОСОБА_1 зазначає, що участі у судових засіданнях не приймав тому про винесення процесуальних документів він не знав.

За таких обставин, суд вважає, що строк на оскарження рішення державного виконавця стягувачем пропущено з поважних причин, тому такий слід поновити.

Відповідно до розяснень, викладених в абзацах 1 та 3 п. 1, п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ч.2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 про скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, підставна та підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.449, 451 ЦПК України, Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

УХВАЛИВ:

поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачеві, задовольнити.

Скасувати постанову державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 від 01.12.2017 р. про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Ухвала може бути повністю або частково оскаржена в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали проголошений 25.02.2019 р. о 16.00 год.

Суддя О.Р. Юрків