МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-260/2011
Провадження № 22-ц/812/1574/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 08 липня 2019 року про скасування заходів забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Долматової Г.А. в приміщенні суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку квартири, вселення та визначення порядку користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2019 року ОСОБА_2 звернувся з заявою про скасування заходів забезпечення позову, в якій посилався на те, що у цивільній справі № 2-260/2011 за позовом ОСОБА_1 до нього про визнання права власності на частку квартири, вселення та визначення порядку користування жилим приміщенням 22 лютого 2011 року було накладено арешт на належну йому квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 08 липня 2019 року заяву ОСОБА_2 задоволено. Судом скасовано захід забезпечення позову, а саме арешт на квартиру АДРЕСА_1 , накладений ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 22 лютого 2011 року.

Не погодившись з даною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену ухвалу та постановити нову про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову, вважаючи її необґрунтованою та такою, що суперечить нормам чинного законодавства.

Учасники процесу до судового засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу у справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч.7, 8 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006р. № 9 роз`яснено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

ОСОБА_1 отримала виконавчі листи, копію рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області разом з копією рішення Апеляційного суду Миколаївської області 27 грудня 2011 року /а.с.229, 230/.

Враховуючи час, що пройшов з моменту отримання ОСОБА_1 рішення суду, час, який пройшов після повного виконання рішення суду в частині вселення та стягнення судових витрат, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 мала реальну можливість реалізувати свої права щодо реєстрації права власності на спірну квартиру.

На підставі викладеного, суду дійшов висновку про задоволення клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

Висновки суду відповідають обставинам справи та законодавству, яке регулює спірні правовідносини.

Так, судом було встановлено, що в лютому 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , вселити її та її дочку ОСОБА_3 в квартиру та визначити порядок користування даною квартирою.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 22 лютого 2011 року було забезпечено позов ОСОБА_1 у цивільній справі до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку квартири, вселення та визначення порядку користування жилим приміщенням, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2

Вказана ухвала суду була виконано повністю та фактично, що підтверджується постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області від 10 березня 2011 року ВП №24973962 /а.с.86, 87, 88/.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07 вересня 2011 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку квартири, вселення та визначення порядку користування жилим приміщенням задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , вселено ОСОБА_1 та її доньку ОСОБА_3 у вказану квартиру, в задоволенні позовних вимог про визначення порядку користування квартирою відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 02 листопада 2011 року вказане рішення суду в частині розміру частки у праві власності на квартиру змінено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/5 частку квартири АДРЕСА_1 . В іншій частині рішення суду залишено без змін.

27 грудня 2011 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області було видано два виконавчих листа щодо вселення та щодо стягнення судових витрат, які були звернуті до виконання та повернуті до суду разом з постановами про закінчення виконавчого провадження від 23.02.2012р. у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення /а.с.231-236/.

Згідно ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У даній справі рішення апеляційного суду набрало чинності 02 листопада 2011 року. На той час згідно роз`ясненням, які містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 р. № 9 було зазначено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування. Тому при ухваленні рішення суду, заходи забезпечення позову скасовані не були.

Проте, оскільки заява ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову була подана в червні 2019 року, то при вирішенні даного питання слід керуватися нормами ЦПК України у редакції, що діє з 15 грудня 2017 року.

Зазначене відповідає загальновизнаному положенню про дію цивільних процесуальних норм у часі, згідно з яким незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій ( ч.3 ст.3 ЦПК України).

Згідно ч.1 та 4 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

Відповідно до ч.7, 8 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Як уже зазначалося остаточне рішення у даній справі набрало чинності 02 листопада 2011 року. На даний час вже пройшло більше 90 днів з дня набрання вказаним рішенням апеляційного суду законної сили. Крім того, рішення суду в частині вселення до квартири та сплати судового збору виконано в лютому 2012 року. Ніяких перешкод для виконання рішення в частині визнання права власності на 1/5 частину спірної квартири шляхом її реєстрації за позивачкою не має.

З урахуванням викладеного, доводи ОСОБА_1 про те, що зняттям арешту з квартири порушуються її права, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

За такого підстави для скасування ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 08 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 07 листопада 2019 року