Ухвала

28 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 214/2062/17

провадження № 61-3201ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 вересня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтел», Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про стягнення майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтел» (далі - ТОВ «Промтел»), Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про стягнення майнової та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником кобили за кличкою «Мері-Бель», яка 16 лютого 2017 року потрапила до оглядового колодязя біля будинку АДРЕСА_1, у результаті чого загинула.

Тварина загинула в результаті попадання до оглядового колодязя, який знаходиться на балансовому обліку ТОВ «Промтел».

Посилаючись на те, що Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті Ради несе відповідальність за майно, яке знаходиться на підвідомчій їй території відповідно до закону та рішень Криворізької міської ради Дніпропетровської області, тому повинно здійснювати контроль за наявність кришок на люках, їх технічним станом, використання та утримання майна, у зв'язку з чим ОСОБА_1 просив суд стягнути з виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Ради матеріальну шкоду, завдану йомузагибеллю кобили, яка становить 60 000 грн, та моральну шкоду - 40 000 грн, витрат на правничу допомогу - 1 300 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 вересня 2018 року (у складі судді Прасолова В. М.) позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради

на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди - 56 280 грн;

у відшкодування моральної шкоди 15 000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2019 року

(у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П.) рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 вересня 2018 року залишено без змін.

12 лютого 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 вересня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2019 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій даній справі є відшкодування матеріальної шкоди, тобто ціна позову становить 60 000 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100 = 192 100 грн).

Також, у справі заявлено вимогу немайнового характеру, зокрема, відшкодування моральної шкоди у розмірі 40 000 грн.

При цьому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі, тобто ціна позову становить 40 000 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100 = 192 100 грн).

Як вбачається з резолютивної частини постанови Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2019 року, постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей. Відповідно до положень ЦПК України апеляційний суд наділений повноваженнями суду першої інстанції при ухваленні рішення. Ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на апеляційне провадження, тому апеляційний суд мав право визнати вказану справу малозначною.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(справа «Зубак проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та визнана такою апеляційним судом.

Разом з тим, Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради у касаційній скарзі посилається на підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та вважає, що дана справа потребує перегляду Верховним Судом, оскільки справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для органу місцевого самоврядування, оскільки останній є неприбутковою організацією, яка фінансується за рахунок місцевих бюджетів. Крім того, вказаним судовими рішення порушуються фундаментальні норми ЦПК України, оскільки законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини заподіювана шкоди, а вина відповідача не доведена.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Проте, обґрунтованих причин, на підставі яких касаційна скарга Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради повинна бути прийнята Верховним Судом з підстав, передбачених підпунктами «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. Оскільки заперечення в касаційній скарзі по суті позовних вимог (неотримання кредитних коштів на кредитну картку) й та обставина, що відповідач є неприбутковою організацією, яка фінансується за рахунок місцевих бюджетів, не є підставою для відкриття касаційного провадження з підстав, передбачених підпунктами «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» від 23 жовтня 1996 року; «Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії» від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

від 27 вересня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 21 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтел», Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про стягнення майнової та моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська