Справа № 333/2743/18
Пр. № 2/333/120/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого-судді Кулик В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Носаченка О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТОВ «Служба миттєвого кредитування» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Служба миттєвого кредитування» заборгованість за кредитним договором в розмірі 25 344 грн. 00 коп. та судові витрати у розмірі 1 779 грн. 62 коп., посилаючись на те, що 21.05.2015 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 03, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 1 200 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 720 грн., що разом складає 1 920 грн. 00 коп., строком до 19.06.2015 року.

Однак, ОСОБА_1 порушує вимоги кредитного договору, а саме: не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту та відсотків, у звязку з чим станом на 11.05.2018 року у неї утворилась заборгованість у розмірі 25 344 грн. 00 коп., що складається з: 1 200 грн. 00 коп. основного боргу; 720 грн. 00 коп. проценти за договором; 23 424 грн. 00 коп. пеня за договором, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою від 06.06.2018 року суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, а також відповідно до ст. 274 ЦПК України вирішив розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач ОСОБА_1 надала суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечувала та просила в задоволенні позовних вимог ТОВ «Служба миттєвого кредитування» до неї про стягнення заборгованості відмовити повністю. В обґрунтування своїх заперечень зазначила, що сума кредитної ставки та тіло кредиту нею погашені у повному обсязі. Крім того, зазначила, що розрахунок позивача, на думку відповідача, не відповідає дійсності відсоткова ставка не відповідає зазначеній анкеті-договорі замість 2% складає 60%.

Позивач ТОВ «Служба миттєвого кредитування» надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що як вбачається із розрахунку заборгованості відповідач періодично частково сплачувала заборгованість за договором. 20.06.2015 року відповідач сплатила частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 24 грн., відсотки за користування кредитом в сумі 720 грн. та пролонгувала договір строком до 20.07.2015 року. 22.07.2016 року відповідач сплатила частково відсотки пені за прострочення заборгованості у розмірі 1 200 грн. та пролонгувала договір строком до 23.08.2016 року. Зазначені суми зараховані відповідно до до положень 3.4 кредитного договору у такому порядку: першочергово проценти за користування кредитом; друга черга сума неустойки; третя черга сума кредиту. Оскільки ОСОБА_1 у встановлений договором строк не сплатила суму кредиту, проценти за користування грошовими коштами, тобто не виконала зобовязання належним чином відповідно до умов договору кредиту, ці суми підлягають стягненню з неї на користь позивача.

Представник позивача, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню за такими підставами.

За змістом ст. ст. 3, 6, 627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики.

Так, згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що між сторонами 21.05.2015 року було укладено кредитний договір № 03, відповідно до якого відповідач отримала в кредит грошові кошті в розмірі 1 200 грн. і зобовязана була повернути їх, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 720 грн. у строк до 19.06.2015 року.

Вказаний кредитний договір є договором приєднання і складається із Заяви-анкети для отримання кредиту та Умов надання та обслуговування кредитів, затверджених наказом директора ТОВ «Служба миттєвого кредитування» № 51 від 11.10.2014 року (далі Умови).

Відповідач, подавши Заяву-анкету, яка відповідно до п. 1.7.2.1 Умов є пропозицією (офертою) клієнта про укладання договору і яка була акцептована позивачем шляхом видачі грошових коштів, прийняла на себе зобовязання за кредитним договором.

20.06.2015 року ОСОБА_1 відповідно до п. 2.3. договору сплатила частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 24 грн., відсотки за користування кредитом в сумі 720 грн. та пролонгувала договір строком до 20.07.2015 року. Потім, 22.07.2016 року сплатила частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 1 200 грн. та пролонгувала договір строком до 23.08.2016 року, зобов'язавшись повернути кредит разом із відсотками у розмірі 1 200 грн.

Разом з тим, в порушення договірних умов відповідач станом на 11.05.2018 року не виконує свої зобовязання щодо повернення отриманих грошових коштів в розмірі 1 200 грн., а також сплати процентів за користування кредитом.

Згідно з п. 4.4. договору у разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту, до позичальника застосовуються штрафні санкції у виді неустойки пені з розрахунку 2% за кожен день прострочення платежу.

Таким чином, сума заборгованості разом із пенею, ураховуючи часткову сплату процентів за договором у розмірі 720 грн. станом на 11.05.2018 року становить 1200+1440+23424-720=25 344 грн.

Таким чином, сума заборгованості разом із процентами та пенею станом на 11.05.2018 року становить 25 344 грн.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Зясувавши повно, всебічно та обєктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозвязку, суд вважає встановленим та доведеним, що сторони, діючи вільно, на власний розсуд, уклали кредитний договір.

При цьому, суд враховує, що правомірність укладеного між сторонами кредитного договору як правочину ким-небудь із сторін не оспорена, тому він є чинним і обовязковим для виконання.

Однак, як встановлено судом, відповідач порушила умови укладеного кредитного договору, оскільки належним чином не виконала свого зобовязання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, у звязку з чим утворилась заборгованість.

Розмір заборгованості за тілом кредиту в сумі 1 200 грн. та процентами в сумі 720 грн. підтверджується розрахунком, наданим позивачем. Вказаний розрахунок є повним, чітким, обєктивним, він узгоджуються з умовами кредитного договору. Тому суд вважає вказаний документ належним та допустимим доказом і бере за основу при винесенні цього рішення.

Таким чином, стягненню з відповідача в повному обсязі підлягає заборгованість за тілом кредиту в сумі 1 200 грн. та процентами в сумі 720 грн.

Вирішуючи питання про стягнення пені, суд виходить з того, що згідно з ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, що визначено ст. ст. 549, 610 ЦК України.

Факт порушення відповідачем свого зобовязання за кредитним договором знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду.

Крім того, умовами кредитного договору передбачено право нараховувати пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором.

В той же час згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Аналогічні правові висновки виклав й Верховний Суд України в своїх постановах, зокрема від 03 вересня 2014 року по справі №6-100цс14 та від 04 листопада 2015 року по справі №6-1120цс15 в яких зазначав, що згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

З матеріалів справи вбачається, що нарахована позивачем неустойка є надто завищеною, значно перевищує загальний розмір боргу, що суперечить самій суті неустойки та засадам цивільного судочинства, а саме справедливості, добросовісності та розумності.

Тому суд з врахуванням цих обставин та строку невиконання позичальником зобов'язань вважає можливим зменшити розмір пені до обґрунтованого та розумного розміру, співвідносного з розміром боргу, що повністю виконає компенсаційну функцію неустойки, а саме до 1 920 грн.

Згідно з ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 266 грн. 97 коп. та 17 грн. 62 коп. комісії банку.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 229, 259, 264, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» заборгованість за кредитним договором № 03 від 21.05.2015 року, що утворилася станом на 11.05.2018 року, а саме: заборгованість по кредиту в розмірі 1 200 (одна тисяча двісті) грн. 00 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 720 (сімсот двадцять) грн. 00 коп., неустойку (пеню) за порушення умов договору в розмірі 1 920 (одна тисяча девятсот двадцять) грн. 00 коп., а всього в загальному розмірі 3 840 (три тисячі вісімсот сорок) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 266 (двісті шістдесят шість) грн. 97 коп. та 17 (сімнадцять) грн. 62 коп. комісії банку.

В іншій частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення складено 28 січня 2019 року.

Суддя: В.Б. Кулик