Провадження № 2/554/139/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року Октябрський районний суд м.Полтави

в складі головуючого судді Чуванової А.М.

за участю секретаря Садошенко М.П.,

за участі учасників справи:

представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2,

представник відповідача ОСОБА_3 патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 патрульної поліції Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконним притягненням до адміністративної відповідальності; треті особи: Управління патрульної поліції у Полтавській області ОСОБА_3 патрульної поліції, ОСОБА_5, рядовий поліції, поліцейський роти №2 батальйону УПП в Полтавській області ОСОБА_3 патрульної поліції,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 у грудні 2018 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 патрульної поліції Національної поліції України, Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, в якому просив стягнути з державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 7446 гривень, а також витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування вимог позивач вказав, що постановою поліцейського роти №2 батальйону УПП в Полтавській області ДПП рядового поліції ОСОБА_5 від 22.01.2018 року на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ст.122 ч.2 КУпАП в розмірі 425 гривень. Згідно постанови, ОСОБА_1, начебто 21.01.2018 року о 00 год.00 хв. в м.Полтава по вул.Європейська,67, керуючи транспортним засобом, рухався по крайній лівій смузі не маючи наміру здійснити поворот ліворуч, розворот, стоянку на лівому боці дороги з одностороннім рухом в населеному пункті в той час, коли праві інші смуги були не зайняті, чим порушив п.11.5 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

Постановою Шишацького районного суду Полтавської області від 19.03.2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено; визнано незаконними дії патрульного поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області ОСОБА_5 щодо винесення постанови від 22.01.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі у вигляді штрафу в сумі 425 гривень за порушення ст.122 ч.2 КУпАП відносно ОСОБА_6; постанову поліцейського роти №2 батальйону УПП в Полтавській області ДПП рядового поліції ОСОБА_5 від 22.01.2018 року про накладення на ОСОБА_6 адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 425 гривень за вчинення адмінстративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП скасовано і провадження у справі закрите.

Таким чином, через незаконні дії та рішення органів національної поліції, позивач на протязі двох місяців перебував в стані постійного напруження та стресу, змушений був доводити свою невинуватість у адміністративному правопорушенні, якого не вчиняв, та як наслідок, змушений був докладати додаткові зусилля для організації свого життя, оскільки йому потрібно було регулярно зявлятися до суду, надавати пояснення, звернутися за допомогою до професійних адвокатів, приймати участь у судових засіданнях. Все це спричиняло йому сильні душевні страждання та завдавало значної моральної шкоди. Моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 7446 гривень.

Ухвалою суду від 29.12.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідач - ОСОБА_3 патрульної поліції Національної поліції України надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Вказав, що посилання позивача на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» №266/94-ВР є безпідставними, оскільки дія цього закону не поширюється на співробітників УПП в Полтавській області ДПП, співробітником якого є інспектор, що виніс постанову.

Факт наявності постанови у справі про адміністративне правопорушення та її оскарження в судовому порядку жодним чином не можна трактувати як «перебування під слідством чи судом» в розумінні Закону №266/94-ВР.

Позивач не наводить підтверджуючих фактів заподіяння моральної шкоди, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір заподіяної шкоди. До позову не додано жодних доказів, які б підтверджували спричинення моральної шкоди позивачу. Постанова інспектора позивачем була оскаржена, не виконувалась ним, була скасована.

Що стосується витрат на правову допомогу, відповідач зазначив, що у поданих документах не обгрунтвано заявлену адвокатом вартість послуг у сфері права із посиланням на первинні документи, розмір витрат, які клієнт сплатив своєму адвокату. У стягненні витрат на правову допомогу позивачу теж слід відмовити (а.с.27-32).

Третя особа ОСОБА_5 подав до суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказав, що дійсно ним 22.01.2018 року була винесена постанова про притягнення ОСОБА_6, як водія автотранспортного засобу, до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за невиконання вимог п.11.5 Правил дорожнього руху. Сама форма постанови відповідає вимогам Наказу МВС; при складанні та винесенні постанови всі обставини, передбачені ст.ст.280,254-256,283 КУпАП, ним як працівником ДПС, були встановлені. ОСОБА_3 патрульної поліції не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органом досудового розслідування, прокуратури і суду. Тож, посилання ОСОБА_6 на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є безпідставним. Штраф позивачем не було сплачено, тож і матеріальної шкоди завдано не було (а.с.40).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 позов підтримав, просив задовольнити, враховуючи обставини, зазначені у позові. Вказав, що позивач 2 місяці був під слідством і судом, вина інспектора встановлена судовим рішенням, тому позов необхідно задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_4 в судовому засіданні просила в задоволенні позовних вимог відмовити, згідно підстав, зазначених у їх відзиві. Вказала, що у ОСОБА_6 не було статусу ані підозрюваного, ані обвинуваченого, він лише позивач, як у адміністративній так і в цій справі. ОСОБА_1 також мав статус особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності. Позивач не довів обставини, які передбачають ст.ст.1166,1167 ЦК Ураїни, в позові слід відмовити.

Представник Державної казначейської служби України до суду не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника відповідача, на підставі наявних у ній даних і доказів.

Третя особа -Управління патрульної поліції у Полтавській області ОСОБА_3 патрульної поліції свого представника до суду не направило, про розгляд справи повідомлено належним чином.

Третя особа ОСОБА_5, рядовий поліції, поліцейський роти №2 батальйону УПП в Полтавській області ОСОБА_3 патрульної поліції, до суду не зявився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність, з врахуванням його відзиву.

Суд, заслухавши представників позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Шишацького районного суду Полтавської області від 19.03.2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено; визнано незаконними дії патрульного поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області ОСОБА_5 щодо винесення постанови від 22.01.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі у вигляді штрафу в сумі 425 гривень за порушення ст.122 ч.2 КУпАП відносно ОСОБА_6; постанову поліцейського роти №2 батальйону УПП в Полтавській області ДПП рядового поліції ОСОБА_5 від 22.01.2018 року про накладення на ОСОБА_6 адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 425 гривень за вчинення адмінстративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП скасовано і провадження у справі закрите (а.с.8-9).

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди позивач посилався на те, що незаконним притягненням до адміністративної відповідальності ОСОБА_6 завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у звязку з протиправною поведінкою щодо нього та незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності; у тривалому перебуванні його під слідством і судом. Позивач змушений був докладати додаткові зусилля для організації свого життя, оскільки йому потрібно було регулярно зявлятися до суду, надавати пояснення, звернутися за допомогою до професійних адвокатів.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені нормами ст.1167 ЦК України. Так, згідно частини першої даної статті, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до ч.1 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч.2).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах (ч.6).

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу), про що зазначив Верховний Суд України у своїй постанові від 22 червня 2017 року у справі №6-501цс17.

Відповідно до положень ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Пунктами 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Суд вважає,що позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачами моральної шкоди.

Так, позивачем не надано доказів на підтвердження перенесених ним душевних страждань, порушення нормальних життєвих звязків та стосунків з оточуючими, а також не зазначено з яких саме міркувань він виходив при визначенні розміру моральної шкоди, а також ОСОБА_1 не конкретизував у чому саме полягає тривале перебування його під слідством і судом.

З огляду на зазначене, необґрунтованими є посилання позивача про те, що сам факт визнання протиправними дій патрульного поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області ОСОБА_5 Шишацьким районним судом Полтавської області від 19.03.2018 року та скасування постанови від 22.01.2018 року про накладення на ОСОБА_6 адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 425 гривень за вчинення адмінстративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, є доказом заподіяння позивачу моральної шкоди та підставою для стягнення моральної шкоди. Саме по собі накладення штрафу на особу та в подальшому скасування цієї постанови не може свідчити про встановлений факт спричинення моральної шкоди за відсутності понесеної позивачем шкоди та причино наслідкового зв'язку між нею на неправомірними діями відповідача.

Окрім того, як установлено судом, постанова про накладення адміністративного стягнення на позивача була майже відразу скасована та позивач всього двічі особисто брав участь у судовому розгляді при винесенні відповідного рішення Шишацьким районним суду Полтавської області. Тобто, з наведеного не вбачається понесення моральних та душевних страждань з приводу доказування своєї невинуватості, чи тривале перебування його під слідством і судом, залучення професійних адвокатів, внаслідок чого порушився нормальний уклад та спосіб життя позивача, та останній був змушений докладати неймовірних зусиль для його налагодження та організації.

При цьому, визначення розміру грошового відшкодування в сумі 7446 гривень на підставі наведених розрахунків, суд вважає необґрунтованим за відсутності доведеності завдання моральної шкоди.

Крім того, слід зазначити, що з аргументів та доданих до позовної заяви доказів, не доведено права позивача на отримання моральної шкоди за вимогами Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування прокуратури та суду».

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних, достовірних та допустимих доказів на підтвердження дійсності факту спричинення йому моральної шкоди незаконними діями відповідачів, не обґрунтовано розміру грошового відшкодування, який він прохає стягнути, а тому в задоволенні позову ОСОБА_6 слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,223,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.1167, 1174 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 патрульної поліції Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконним притягненням до адміністративної відповідальності; треті особи: Управління патрульної поліції у Полтавській області ОСОБА_3 патрульної поліції, ОСОБА_5, рядовий поліції, поліцейський роти №2 батальйону УПП в Полтавській області ОСОБА_3 патрульної поліції.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 355 ЦПК України подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1, проживаючий за адресою: 36000, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1;

відповідач - ОСОБА_3 патрульної поліції Національної поліції України, місцезнаходження: 03048, м.Київ, вул..Федора Ернста,3;

відповідач - Державна казначеська служба України, місцезнаходження: 01601, м.Київ, вул.Бастіонна,6, ;

третя особа: Управління патрульної поліції у Полтавській області ОСОБА_3 патрульної поліції, місцезнаходження: 36008, м.Полтава, вул..Європейська,164;

третя особа: ОСОБА_5, рядовий поліції, поліцейський роти №2 батальйону УПП в Полтавській області ОСОБА_3 патрульної поліції, адреса: 36008, м.Полтава, вул.Європейська,164.

Повний текст судового рішення складено 01.03.2019 року.

Суддя: А.М.Чуванова