ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/367/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Пєнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю: учасників справи та їх представників

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/24914/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 липня 2018 року (суддя Салоїд Н.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_5, до ОСОБА_6, Управління житлово-комунального господарства Хмельницької міської ради, Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_7, про визнання права власності на 1/2 частини будинковолодіння та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи та представників, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку.

В обґрунтування позову зазначав, що восени 1991 року сторони домовились про спільне будівництво житлового будинку в рівних частинах з двома окремими входами по АДРЕСА_1. Зазначав, що будівництво тривало з 1991 року по 1996 рік, він брав участь у ньому коштами нарівні з відповідачем, а також особистою працею, однак в 2012 році відповідач зареєстрував право власності на будинок лише за собою, про що позивач дізнався в 2016 році. Оскільки добровільно вирішити питання розподілу будинку сторони не змогли, позивач звернувся за вирішенням цього спору до суду.

В ході розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив скасувати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 29.11.2012 року серії НОМЕР_1, яке видане Управлінням житлово-комунального господарства Хмельницької міської ради, та державну реєстрацію права власності на житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1; визнати за ним право власності на 1/2 частину зазначеного житлового будинку.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25.01.2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_7

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27.03.2018 року залучено до участі у справі в якості співвідповідачів Управління житлово-комунального господарства Хмельницької міської ради, Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31.05.2018 року залучено до участі у справі в якості в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_5

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 липня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частини будинковолодіння та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. При цьому, посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Заявник вважає, що допитані за його клопотанням свідки підтвердили факт існування між ним та відповідачем домовленості щодо будівництва житлового будинку на дві сім'ї в рівних частках, проте судом ці покази не взято до уваги. Крім того, відповідач ОСОБА_6 в судовому засіданні визнавав факт участі позивача та членів його сім'ї у будівництві спірного будинку. Також, на думку заявника, помилковим є висновок суду про те, що позивачем не доведено, що на час будівництва вони з відповідачем були членами однієї сім'ї, оскільки дружина позивача та дружина відповідача є рідними сестрами. Крім того, судом при ухваленні рішення не враховано, що на час проведення будівництва відповідач не був власником земельної ділянки, а набув її у власність лише у 2011 році, та розмір земельної ділянки, зазначений у державному акті, є меншим ніж йому було виділено рішенням уповноважених колгоспників колгоспу «Поділля».

ОСОБА_6 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 липня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 - без задоволення.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що рішенням зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Поділля» с. Копистин Хмельницького району 26 серпня 1992 року виділено ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,15 га під будівництво жилого будинку в с. Книжківці на підставі відношення виробничого об'єднання «Укрелектроапарат» та видано будівельний паспорт на забудову земельної ділянки відповідачу (а.с. 66-71).

Як вбачається з наданих відповідачем квитанцій та накладних, в період з 1987 по 1996 рік відповідач ОСОБА_6 придбавав будівельні матеріали для будівництва на вказаній земельній ділянці житлового будинку (а.с. 21, 22-24, 26-30, 32-37, 39, 42-44, 46-53.

На підставі рішення сьомої сесії Хмельницької міської ради від 15.06.2011 року № 24 відповідачу 28.12.2011 року було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 0,1000 га, що розміщена по АДРЕСА_1 (а.с. 72).

16.11.2012 року відповідач подав до Інспекції ДАБК у Хмельницькій області декларацію про готовність до експлуатації житлового будинку та господарської споруди по АДРЕСА_1 (а.с. 9-10).

Згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданого Управлінням житлово-комунального господарства 29.12.2012 року ОСОБА_6 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1, загальною площею 364,0 кв.м., житловою - 142,6 кв.м. Право власності відповідача належним чином зареєстровано (а.с. 5-8).

У спірному будинку проживають сім'я позивача (ОСОБА_4 та члени його родини) з 1996 року без реєстрації, сім'я відповідача (ОСОБА_6 з дружиною та ОСОБА_10.) зареєстрована в будинку 30.09.2005 року. Вказані обставини підтверджуються копією акта, затвердженим комітетом самоорганізації населення мікрорайону Книжківці, від 06.04.2016 року (а.с. 11), копією домової книги на будинок АДРЕСА_1 (а.с. 62-65), копією свідоцтва про шлюб відповідача (а.с. 122).

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин), майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Як роз'яснено в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону «Про власність», ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (2006-07); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону «Про власність»); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (2482-12).

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», оскільки згідно зі ст. 16 ЗК і ст. 14 Закону України «Про власність» земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у довічне успадковане володіння, участь інших осіб у будівництві не створює для них права власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом.

Згідно зі статтями 16 і 17 Закону України «Про власність», таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу - жилий будинок у зв'язку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім'ї - жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно.

Відповідно, за змістом законодавства, яке було чинним на час, з яким позивач пов'язує проведення будівництва житлового будинку, право власності на житловий будинок виникає в особи, яка збудувала його на відведеній їй в установленому порядку земельній ділянці, після здачі будинку в експлуатацію та реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Позов сторонніх для забудовника, осіб, або членів його сім'ї чи родичів про визнання права власності на частину житлового будинку може бути задоволено лише у випадку коли між цими особами та забудовником існувала домовленість про створення спільної власності на житловий будинок і саме в цих цілях вони вкладали свою працю та кошти у будівництво будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України (чинного на час оформлення відповідачем права власності на спірне домоволодіння), право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною 1 ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Положенням п. «д» ч. 1 ст. 90 ЗК України визначено, що саме власники земельних ділянок мають право споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди на них.

Оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд першої інстанції правильно виходив з того, що оскільки земельна ділянка надавалась відповідачу та будівельний паспорт видавався на його ім'я, то будинок правомірно було зареєстровано на відповідача ОСОБА_6

При цьому, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту існування домовленості (письмової) про створення спільної власності на житловий будинок і саме в цих цілях він зі своєю сім'єю вкладали свою працю у будівництво будинку.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 і ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з пояснень сторін, допомога надавалася позивачем відповідачу не безоплатно, оскільки взамін на власну допомогу в будівництві він отримав згоду позивача на проживання разом зі своєю сім'єю в частині збудованого будинку.

З огляду на викладене вище, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що отримання відповідачем свідоцтва про право власності на житловий будинок та державна реєстрація права власності на спірний житловий будинок за ОСОБА_6 не порушує прав та інтересів позивача, а тому його позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на помилковість висновку суду про те, що позивачем не доведено, що на час будівництва вони з відповідачем були членами однієї сім'ї. Оскільки суд обґрунтовано виходив з того, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, мають кровний зв'язок. В даному випадку, позивач та відповідач не є членами однієї сім'ї, а наявність кровного споріднення між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 висновків суду не спростовує.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів також відхиляє, оскільки вони не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 лютого 2019 року.

Судді: /підпис/ І.В. Пєнта

/підпис/ А.П. Корніюк

/підпис/ О.І. Талалай

Згідно з оригінало м: суддя апеляційного суду І.В. П'єнта

______________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Салоїд Н.М. Провадження № 22-ц/4820/367/19

Доповідач - П'єнта І.В. Категорія № 5