Справа № 461/8822/17 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/811/1227/18 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: представника позивачів - Яцишина А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Національної спілки художників України та Львівської обласної організації Національної спілки художників України на рішення Галицького районного суду м.Львова від 31 травня 2018 року в справі за позовом Національної спілки художників України, Львівської обласної організації Національної спілки художників України до Приватного підприємства «НТА - Незалежне телевізійне агенство» про визнання інформації недостовірною та зобов'язання спростування недостовірної інформації,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2017 року Національна спілка художників України та Львівська обласна організація Національної спілки художників України звернулись до суду з позовом, в якому просили визнати недостовірною та спростувати інформацію, подану у програмі «Правда. Розслідування» у сюжеті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» від ІНФОРМАЦІЯ_2 на каналі НТА, а саме:

на 1:06 хв. сюжету: «Про дерибан з присмаком мистецтва або чому Львівська спілка художників перетворилася радше на агенцію з нерухомості»;

на 1:58 хв. сюжету: «...Як бачите пан ОСОБА_4 так досить агресивно не погодився прийти до нас в студію, так само як і пояснювати будь-які свої дії як Голови Спілки...»;

на 5:00 хв. сюжету: «приватній фірмі за борги уже віддали чималий кусень землі»;

на 9:09 хв. сюжету: «Ситуація ледь не курйозна, за вдалий захист від рейдерів, киянину ОСОБА_5 віддали частину приміщень тут у Львові . Мабуть як плату чи просто із вдячності. А решту, яка залишилась - він просто викупив у спілки художників. Хоча голова львівських митців такі дивовижно щедрі подарунки пану ОСОБА_5 та коштовні покупки розпорядника чомусь категорично заперечує»;

на 16:25 хв. сюжету: «Згідно зі статутом спілки художників, будь-яке рішення про відчуження майна можуть прийняти лише на загальних зборах спілки, яких щодо АДРЕСА_1 ніхто не скликав».

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 31.05.2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржили позивачі - Національна спілка художників України та Львівська обласна організація Національної спілки художників України, просять його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Свої доводи апелянти обґрунтовують тим, що інформація, подана у сюжеті програми «Правда. Розслідування» від ІНФОРМАЦІЯ_2, яка становить предмет спору, є абсолютно недостовірною та жодним чином не підтвердженою, а її зміст -образливим і завдає моральної шкоди членам Спілки.

Апелянти не погоджуються із висновком суду про те, що інформація, яку вони просили спростувати, є оціночним судженням.

Звертають увагу, що тягар доказування достовірності негативної інформації покладається саме на відповідача, а на позивача покладено лише обов'язок доказування факту поширення такої інформації відповідачем.

В судове засідання апеляційного суду відповідач не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, а тому справу розглянуто відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивачів в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї.

Конституцією України (ст.34) також гарантується право кожного на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду із позовом про захист її гідності та честі.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (п.1), беручи до уваги зазначені вище конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

При спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, у такий же спосіб, у який вона була поширена (ч.ч.4, 7 ст.277 ЦК).

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативна інформація поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (порушення норм моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Згідно з положеннями ст.277 ЦК України, роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України у п.18 названої вище постанови, обов'язок довести, що інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України).

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири.

Отже, за змістом статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Враховуючи наведені вище норми матеріального права й те, що оспорювана позивачами інформація за своїм змістом не містить чітких (категоричних) тверджень про факти, які можна було б перевірити на предмет їх відповідності дійсності, а є висвітленням поглядів, оцінкою та критикою дій за результатами їхнього сприйняття стороннім спостерігачем, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що така інформація за своїми стилістичними ознаками є оціночним судженням.

Правильним способом захисту в даному випадку було б реалізація позивачами закріпленого статтею 277 ЦК України права на відповідь - висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, застосувавши до них норми матеріального права, які підлягали застосуванню, не допустив порушень норм процесуального права, а тому оскаржуване рішення суду необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу Національної спілки художників України та Львівської обласної організації Національної спілки художників України залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 31 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 22 лютого 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.