Номер провадження: 22-ц/813/627/19
Номер справи місцевого суду: 499/387/18
Головуючий у першій інстанції Погорєлов І.В.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Ковязіної А.Д.,

апелянт - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

скаржник - ОСОБА_2,

суб'єкт оскарження - головний державний виконавець Розділянського міжрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області Цепак О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Іванівського районного суду Одеської області від 17 вересня 2018 року у складі судді Погорєлова І.В.,

встановив:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просив скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Іванівським районним судом Одеської області 08.06.2010 року по справі №2-48 про стягнення з нього, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 солідарно на користь ВАТ «Державний ощадний банк» в особі Іванівського відділення №5437 заборгованості за кредитом в сумі 176628, 94 грн. та постанову про звернення стягнення на пенсію від 09.08.2017 року, ВП №53530569.

Скаргу обґрунтовано тим, що виконавчий лист було подано з порушенням строків, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», а саме на момент видачі виконавчого листа законом було передбачено, що виконавчий лист може бути пред'явлений до виконання на протязі одного року з дня набрання рішенням законної сили.

Виконавчий лист було видано 08.06.2010 року, а подано до виконавчої служби у 2017 року без поновлення строку для його пред'явлення, разом з тим заявник зазначає, що в порушення вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» він не отримував жодних документів від виконавчої служби, ні постанов про відкриття, закриття виконавчого провадження чи повернення виконавчого документу на протязі 8 років з дня його видачі, тому вважає дії державного виконавця незаконними та просив скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про звернення стягнення на пенсію.

Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 17 вересня 2018 року скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця задоволено.

Визнано дії головного державного виконавця Роздільнянського міжрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області Цепака О.Я. в частині відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом №2-48 про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 солідарно на користь ВАТ «Державний ощадний банк» в особі Іванівського відділення №5437 заборгованості за кредитом в сумі 176628, 94 грн. протиправними.

Скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження від 07.03.2018 року з примусового виконання виконавчого листа, виданого Іванівським районним судом Одеської області 08.06.2010 року по справі №2-48 про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 солідарно на користь ВАТ «Державний ощадний банк» в особі Іванівського відділення №5437 заборгованості за кредитом в сумі 176628, 94 грн. та постанову про звернення стягнення на пенсію від 09.08.2017 року, виконавче провадження №53530569.

Задовольняючи скаргу суд першої інстанції виходив з того, що строки пред'явлення виконавчого листа до виконання сплили, доказів того, що стягувач повторно надав виконавчий документ у строки для його пред'явлення, після переривання цих строків матеріали справи не містять.

Вказану ухвалу суду оскаржує в апеляційному порядку стягувач ПАТ «Державний ощадний банк України».

В скарзі ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали суду та постановку нової ухвали про відмову у задоволенні скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Основними доводами апеляційної скарги є посилання на те, що виконавчий лист, виданий 08.06.2010 року знаходився на виконанні з 06.07.2010 року по 30.06.2015 року, після чого був повернутий стягувачу. Повторно виконавчий лист був пред'явлений стягувачем на виконання 16.07.2017 року, відтак строк вважає не пропущеним. Також, посилається на ту обставину, що скаржник ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою з пропуском строку. Крім того, суд не залучив до розгляду справи іншого боржника - ОСОБА_4

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 подав відзив, в якому просить апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін. Посилається на не направлення на його адресу постанови про відкриття виконавчого провадження в строки, встановлені законом. Також зазначає, що посилання апеляційної скарги щодо порушень прав ОСОБА_4 є необґрунтованими, оскільки її права не порушуються.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Задовольняючи скаргу суд першої інстанції виходив з того, що строки пред'явлення виконавчого листа до виконання сплили, доказів того, що стягувач повторно надав виконавчий документ у строки для його пред'явлення, після переривання цих строків матеріали справи не містять.

Проте погодитись з такими висновками районного суду колегія суддів не може, оскільки суд внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права дійшов цього висновку без всебічного, повного й обґрунтованого з'ясування дійсних обставин справи, а надані докази по справі оцінені судом першої інстанції односторонньо.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на органи державної виконавчої служби та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Встановлено, матеріалами справи підтверджено, що рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 06.05.2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Іванівське відділення №5437 ВАТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором №1783-к від 17.07.2007 року в сумі 176628,94 грн., що підтверджується копією виконавчого листа.

Виконавчий лист, виданий Іванівськими районним судом Одеської області, знаходився на виконанні в Відділі державної виконавчої служби Іванівського районного управління юстиції Одеської області (на теперішній час - Роздільнянський міжрайонний, відділ державної виконавчої служби управління юстиції в Одеській області) у період з 06.07.2010 року по 30.06.2015 року, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження №2438/В-1 від 06.07.2010 року Відділу державної виконавчої служби Іванівського районного управління юстиції Одеської області; постановою про повернення виконавчого документа стягувачові, винесеної 30.06.2015 року державним виконавцем Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби управління юстиції в Одеській області, Погребняк Я.C., по ВП № 41787354, а також листом Головного територіального управління юстиції в Одеській області №09.2-242 від 16.01.2017 року.

Повторно виконавчий лист, виданий 08.06.2010 року Іванівським районним судом Одеської області по справі №2-483/2010, був пред'явлений стягувачем на виконання до Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби управління юстиції в Одеській області 16.07.2017 року, про що було направлено відповідну заяву про примусове виконання рішення суду, в якій Банк просив прийняти на виконання, відкрити виконавче провадження та стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 176628,94 гривень.

На час розгляду справи заборгованість за кредитним договором у розмірі 176628,94 грн. скаржником не погашена, що також підтверджено останнім в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1, 2 ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, яка діяла на момент набрання законної чинності рішенням суду та видачі судом Банку виконавчого документу), виконавчі листи та інші судові документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом трьох років. Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішень і вироків судів у частині майнових стягнень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили, чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а у випадках, коли рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його постановлення.

З матеріалів справи вбачається, що вперше виконавчий лист був пред'явлений Банком на виконання 15.06.2010 року, тобто в межах строку, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції Закону, яка діяла на момент набрання законної чинності рішенням суду та видачі судом Банку виконавчого документу.

Згідно п. а) ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, яка діяла на момент пред'явлення виконавчого документа до виконання), строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред'явленням виконавчого документа до виконання.

Постановою про повернення виконавчого документа стягувачу, винесеної 30.06.2015 року, державним виконавцем Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби управління юстиції в Одеській області, Погребняком Я.С., по ВП №41787354, виконавчий лист по справі №2-483/2010 виданий 08.06.2010 року, був повернутий стягувачу і повторно пред'явлений до виконання 16.07.2017 року.

Тобто, виконавчий лист повторно був пред'явлений до виконання з дотриманням строку, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, яка діяла на момент набрання законної чинності рішенням суду та видачі судом Банку виконавчого документу).

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Судової палати у цивільних та адміністративних справах Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-711 цс15 за пунктом 4 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)», який набрав чинності з 9 березня 2011 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі.

У п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що перевіряючи додержання строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання, суд мас враховувати як положення статті 22 Закону «Про виконавче провадження», так і інші акти законодавства, якими врегульовано це питання. При цьому відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України листопада 2010 року №2677-VI «Про внесення змін до Закону України «Про вико провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)» виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі.

Таким чином, поширення дії норм вказаного Закону на правовідносини щодо пред'явлення виконавчого документа до виконання залежить від часу видачі документа.

Оскільки стягувач пред'явив виконавчий лист, виданий 08.06.2010 року Іванівським районним судом Одеської області по справі №2-483/2010 до виконання з дотриманням строків, які були встановлені п. 1 ч. 21 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції Закону, яка діяла на момент видачі судом Банку виконавчого листа, правових підстав для задоволення скарги немає.

Крім того, при вирішенні спору за скаргою, суд першої інстанції в порушення ст. 450 ЦК та роз'яснень які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» не залучив до справи як зацікавлену сторону ОСОБА_4, оскільки судове рішення безпосередньо може вплинути на її права та інтереси.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхневого вирішення спору.

Відповідно до ст. ст. 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, судом неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, оскаржуване судове рішення на підставі ст. 376 ч. 1 п. 3, 4 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову скаржнику у задоволенні скарги.

Одночасно, матеріалами справи підтверджено, що ПАТ «Державний ощадний банк України» за подання апеляційної скарги було сплачено судовий збір в сумі 1762,00 грн. (а.с.129).

Проте, враховуючи, що ОСОБА_2 є учасником бойових дій (а.с.176), на нього розповсюджуються пільги по сплаті судового збору, сплачений апелянтом судовий збір, на підставі ч. 6 ст.141 ЦПК України підлягає компенсуванню за рахунок Держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 141, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Ухвалу Іванівського районного суду Одеської області від 17 вересня 2018 року скасувати, постановити нове судове рішення.

У задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця Розділянського міжрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області Цепак О.Я. відмовити.

Компенсувати публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» судові витрати в розмірі 1762,00 грн. за рахунок Держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 28 лютого 2019 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець