Справа № 175/4429/19-ц
Провадження № 2/175/1267/19

У Х В А Л А

12 листопада 2019 року суддя Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Озерянська Ж.М. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Прудник Сергія Володимировича, судді Третього апеляційного адміністративного суду Мельник В.В., судді Третього апеляційного адміністративного суду Чепурнова Д.В., судді Третього апеляційного адміністративного суду Сафронової С.В., судді Касаційного адміністративного суду Желтобрюх І.Л., судді Касаційного адміністративного суду Білоус О.В., судді Касаційного адміністративного суду Смокович М.І., судді Касаційного адміністративного суду Білак М.В., судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О., судді Касаційного адміністративного суду Калашнікової О.В., судді Касаційного адміністративного суду Соколова В.М., судді Касаційного адміністративного суду Жук А.В., судді Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., судді Касаційного адміністративного суду Мельник-Томенко Ж.М. про відшкодування моральних та матеріальних збитків за порушення суб`єктом владних повноважень права не звернення до суду, безпосередньо задля захисту особистого немайнового права на життя і безпечне для життя і здоров`я довкілля від протиправних дій суддів та посадових осіб державних органів влади, -

В С Т А Н О В И В:

11 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Прудник С.В., судді Третього апеляційного адміністративного суду Мельник В.В., судді Третього апеляційного адміністративного суду Чепурнова Д.В., судді Третього апеляційного адміністративного суду Сафронової С.В., судді Касаційного адміністративного суду Желтобрюх І.Л., судді Касаційного адміністративного суду Білоус О.В., судді Касаційного адміністративного суду Смокович М.І., судді Касаційного адміністративного суду Білак М.В., судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О., судді Касаційного адміністративного суду Калашнікової О.В., судді Касаційного адміністративного суду Соколова В.М., судді Касаційного адміністративного суду Жук А.В., судді Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., судді Касаційного адміністративного суду Мельник-Томенко Ж.М. про відшкодування моральних та матеріальних збитків за порушення суб`єктом владних повноважень права не звернення до суду, безпосередньо задля захисту особистого немайнового права на життя і безпечне для життя і здоров`я довкілля від протиправних дій суддів та посадових осіб державних органів влади.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами ( ч.1 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. А відповідно до частини другої вказаної статті юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Статтями 62, 126, 129 Конституції України, визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватися у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади», судам роз`яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляду ними адміністративних позовів до судів і суддів», судам роз`яснено, що у розумінні положень ч. 1 ст. 2, п. 1, 7, 9 ч. 1 ст. 3, ст. 17, ч. 3 ст. 50 Кодексу адміністративного судочинства України, судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв?язку з розглядом судових справ. Скарги на дії, бездіяльність і рішення суддів мають розглядатися відповідно до процесуального законодавства.

Згідно з п. 57 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п. 55 Висновку №3 (2002) Консультативної ради європейських суддів судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави. Вчинені суддею (судом) процесуальні дії з розгляду конкретної справи,а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони вчиняються чи ухвалюються. Вчинені судом (суддею) у відповідній справі процесуальні дії й ухвалені у ній рішення не підлягають окремому судовому оскарженню шляхом ініціювання нового судового процесу. Тобто, якщо позивач вважає, що суд допустив порушення норм права під час розгляду його справи, він мав можливість оскаржити ухвалені у цій справі судові рішення до судів вищих (апеляційної чи касаційної) інстанцій у порядку та з підстав, визначених у відповідному процесуальному законі.

Щодо цивільної відповідальності, до якої позивач має намір притягнути суд-відповідача, Консультативна рада європейських суддів зазначає, що, беручи до уваги принцип незалежності суду: а) засобом захисту від судових помилок (стосовно питань юрисдикції, суті справи або процедури розгляду) повинна бути належна система апеляційного оскарження рішень (як з дозволу суду, так і без дозволу); б) будь-яка компенсація за інші недоліки в процесі здійснення правосуддя (у тому числі, наприклад, порушення строків розгляду справи) може вимагатися тільки від держави; в) недоцільним є притягнення судді до будь-якої особистої відповідальності за здійснення ним уповноважених професійних обов`язків, навіть шляхом відшкодування збитків державі, крім випадків навмисного порушення (п.76 Висновку №3 (2002) Консультативної ради європейських суддів).

Зазначений підхід однаково застосовний як особисто до суддів, так і до судів, в яких вони здійснюють правосуддя.

Верховний суд у своїй постанові від 31 липня 2019 року по справі №643/5534/19 (провадження №61-9921св18) зазначив, що оскарження дій суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їхніх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони, відповідно, були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені. Вказаний висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постановах: від 08 травня 2018 року у справі № 521/18287/15-ц (провадження № 14-90цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (провадження № 14-399цс18), від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 (провадження № 14-191цс19).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суд своєю ухвалою відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд дослідивши матеріали позову, дійшов висновку про відмову у відкритті провадження по вищевказаній справі у порядку п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, оскільки позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 186 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Прудник Сергія Володимировича, судді Третього апеляційного адміністративного суду Мельник В.В., судді Третього апеляційного адміністративного суду Чепурнова Д.В., судді Третього апеляційного адміністративного суду Сафронової С.В., судді Касаційного адміністративного суду Желтобрюх І.Л., судді Касаційного адміністративного суду Білоус О.В., судді Касаційного адміністративного суду Смокович М.І., судді Касаційного адміністративного суду Білак М.В., судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О., судді Касаційного адміністративного суду Калашнікової О.В., судді Касаційного адміністративного суду Соколова В.М., судді Касаційного адміністративного суду Жук А.В., судді Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., судді Касаційного адміністративного суду Мельник-Томенко Ж.М. про відшкодування моральних та матеріальних збитків за порушення суб`єктом владних повноважень права не звернення до суду, безпосередньо задля захисту особистого немайнового права на життя і безпечне для життя і здоров`я довкілля від протиправних дій суддів та посадових осіб державних органів влади відмовити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Озерянська Ж.М.