ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7916/17 Номер провадження 22-ц/814/2557/19Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В. М. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Одринської Т.В.,

суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Вищого державного навчального закладу України " Українська медична стоматологічна академія" до ОСОБА_1 про стягнення коштів за навчання

за апеляційною скаргою в.о. ректора Вищого державного навчального закладу України " Українська медична стоматологічна академія" - Дворник В.М.

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 липня 2019 року

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та уточнивши свої позовні вимоги просили стягнути з відповідача на користь держави в особі Вищого державного навчального закладу України " Українська медична стоматологічна академія" вартість витрат за навчання в сумі 43222, 52 грн та. виплачену стипендію в розмірі - 49473,89 грн, а всього 92696,41 грн.. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказом ректора № 242-у від 30.07.2008 р. відповідач був зарахований з 01.09.2008 року студентом медичного факультету вищого державного навчального закладу України «Українська медична стоматологічна академія». Згідно угоди № 69 про підготовку фахівця з вищою освітою, укладеної між сторонами у справі, за умовами якої заклад зобов`язувався здійснити якісну теоретичну і практичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик, а ОСОБА_1 - оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою за напрямом підготовки «Лікувальна справа» і прибути після закінчення Академії за місцем направлення та відпрацювати не менше трьох років. У 2014 році після закінчення академії, ОСОБА_1 отримав направлення за №56 до місця призначення Департмент ОЗ Полтавської ОДА КУ «Полтавський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Полтавської облради Полтавська СШМД на посаду лікар станції швидкої та невідкладної медичної допомоги, про що свідчить його підпис. Проте 21.11.2016 року ОСОБА_1 був звільнений з посади за власним бажанням. Таким чином, відповідач не виконав свої зобов`язання відпрацювати не менше трьох років, відповідно до умов угоди, що передбачає правові наслідки, встановлені законом та угодою, у зв`язку з чим зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку витрати за навчання до державного бюджету .

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16 липня 2019 року у задоволенні позову Вищого державного навчального закладу України " Українська медична стоматологічна академія" до ОСОБА_1 про стягнення коштів за навчання - відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову , суд першої інстанції виходив з відсутності порядку визначення та відшкодування випускниками вартості навчання у разі порушення ними умов про працевлаштування, а також те, що Законом України від 01 липня 2014 року №1556-VІІ внесено зміни у Закон України «Про освіту», яким виключено ч.2 ст.52 Закону, якою визначався обов`язок відпрацювати три роки, а постанова КМУ № 992 не є тим нормативно-правовим актом, який може бути у даному випадку застосований, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення коштів за навчання та про безпідставність вимог про стягнення отриманої відповідачем стипендії.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив представник позивача. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність рішення суду обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги навчального закладу задовольнити в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно з частиною другою статті 52 Закону України «Про освіту» у редакції на час виникнення спірних правовідносин випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992, у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням, за порушення дисципліни протягом трьох років, випускник зобов`язаний відшкодувати в установленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Крім того, відповідач надав свою згоду щодо повернення коштів, в разі невиконання вимог щодо вищевказаних положень законодавства, шляхом підписання Угоди № 69. Звільнення відповідача з роботи за власним бажанням до закінчення трирічного строку свідчить про те, що він належним чином не виконав зобов`язання, що виникло на підставі вказаної угоди, у зв`язку із чим вимоги наявні підстави для стягнення витрат на навчання.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача вказувала, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки частина друга статті 52 Закону України «Про освіту», якою на час вступу відповідача до академії було передбачено, що випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, було виключено на підставі Закону України від 01 липня 2014 року №1556-VII «Про вищу освіту». Зазначала, що не існує порядку, згідно якого випускник має відшкодувати вартість навчання, і такий порядок не визначений ні укладеною між сторонами угодою, ні чинним законодавством. Крім того, хоча керівники державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти III - IV рівнів акредитації зобов`язані здійснювати чіткий контроль за своєчасним прибуттям випускників до місця проходження інтернатури, а закладів І - II рівнів акредитації - до місця роботи, проте вони не уповноважені на стягнення коштів за навчання. Угода № 69 є нікчемною,оскільки суперечить положенням Конституції України. Крім того, вказувала, що позивачем надано неналежний розрахунок вартості навчання, оскільки останній стосується підготовки спеціаліста за освітнім напрямом « Стоматологія», а не «Лікувальна справа». З урахуванням викладеного, посилаючись на безпідставність апеляційної скарги та законність і обґрунтованість судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування судом матеріального або процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з наказом ректора №242-у від 30.07.2008 р. ОСОБА_1 був зарахований з 01.09.2008 року студентом медичного факультету вищого державного навчального закладу України «Українська медична стоматологічна академія» / а.с. 6/.

Між ОСОБА_1 та Академією укладено Угоду №69 про підготовку фахівця з вищою освітою, згідно якої студент ОСОБА_1 зобов`язався після закінчення Академії прибути за місцем направлення та відпрацювати не менше трьох років / а.с. 7/.

Відповідно до витягу з наказу 3244-у від 27 червня 2014 року, рішенням екзаменаційної комісії ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію лікаря і видано Диплом спеціаліста від 30 червня 2014 року ТА №46701969 / а.с. 8/.

Згідно з витягу з протоколу державного розподілу та із журналу обліку направлень на роботу випускників Академії за 2014 рік ОСОБА_1 отримав направлення за №56 до місця призначення Департамент ОЗ Полтавської ОДА КУ «Полтавський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Полтавської облради Полтавська СШМД на посаду лікар станції швидкої та невідкладної медичної допомоги, про що свідчить його підпис.

За інформацією КУ «Полтавський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 24.11.2016 року ОСОБА_1 21.11.2016 року був звільнений з посади за власним бажанням / а.с. 18/.

14.12.2016 року Академією направлено лист ОСОБА_1 з проханням повідомити причини невиконання зобов`язання і добровільно відшкодувати кошти за навчання.

Згідно з ч.2 ст.52 Закону України «Про освіту» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 9922 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням, за порушення дисципліни протягом трьох років, випускник зобов`язаний відшкодувати в установленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Крім того, обов`язок щодо обов`язкового відпрацювання за місцем направлення, було погоджено відповідачем , шляхом підписання угоди № 69 / а.с.7/.

Зазначений правочин укладено зі згоди і за домовленістю із ОСОБА_1 та відповідає вимогам ЦК України щодо свободи договору (статті 3, 627 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Крім того, на час закінчення навчання та отримання кваліфікації лікаря 30.06.2014 року, ч.2 ст. 52 ЗУ « Про освіту» виключена не була та діяла, умови договору медичною академією перед ОСОБА_1 виконано.

В порушення умов угоди, 21 листопада 2016 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи за власним бажанням на підставі наказу № 522 к від 17.11.2016 року (а.с.119).

Відповідно до ст. 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину.

Відповідач не надав доказів про те, що Угода № 69, укладена в листопаді 2008 року визнана нездійснимою чи є нікчемною в силу закону.

Відповідно до кошторису вартості освітньої послуги спеціаліста бюджетної форми навчання ВДНЗУ «Українська медична стоматологічна академія» вартість навчання одного студента стоматологічного факультету за період з вересня 2008 року по червень 2014 року становить 43222,52 грн.. /а.с.16-17/.

Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої стаття 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Звільнення відповідача з роботи за власним бажанням до закінчення трьохрічного строк, який він мав відпрацювати на роботі за місцем його направлення свідчить про те, що відповідач належним чином не виконав зобов`язання, що виникло на підставі угоди № 69 про підготовку фахівців з вищою освітою, в зв`язку із чим вимоги позивача про стягнення витрат за навчання у розмірі 43222,52 грн. підлягають задоволенню.

Разом із тим, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність вимог позивача в частині стягнення із відповідача отриманої стипендії в розмірі 49473,89 грн, виходячи з наступного.

Згідно з ч.6 ст.64 Закону України «Про вищу освіту» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) особи, які успішно навчаються у вищих навчальних закладах державної або комунальної форми власності за денною (очною) формою навчання за кошти державного або місцевого бюджету, забезпечуються стипендіями. Порядок призначення і виплати стипендій встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Тлумачення частини шостої статті 64 Закону України «Про вищу освіту» свідчить, що право на стипендію виникає через наявність в особи певних особистих «якостей», зокрема успішного навчання.

Оскільки забезпечення стипендією відбувається внаслідок наявності в особи певних особистих «якостей» і угодою №69 про підготовку фахівців з вищою освітою не передбачено обов`язку відшкодовувати отриману стипендію у разі порушення умов угоди, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача 43222,52 грн грн. отриманої стипендії.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №545/499/17.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення коштів за навчання зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду в цій частині та ухвалення нового судового рішення.

У зв`язку із частковим задоволенням позову та апеляційної скарги (46,63% від заявлених вимог) відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 746,08 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 895,76 грн., а всього - 1641,84 грн./.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу в.о. ректора Вищого державного навчального закладу України " Українська медична стоматологічна академія" - Дворник В.М. задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 липня 2019 року в частині відмови у позові про стягнення коштів за навчання скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави в особі Вищого державного навчального закладу України " Українська медична стоматологічна академія" вартість витрат за навчання в сумі 43222, 52 грн

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 липня 2019 рокув частині відмови у стягненні отриманої стипендії - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Вищого державного навчального закладу України " Українська медична стоматологічна академія" судовий збір в розмірі - 1641,84 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2019 року.

головуючий суддя: _______________ Т.В. Одринська

судді: _________________О.О. Панченко _____________________В.П.Пікуль