Справа № 133/2663/18
Провадження № 22-ц/801/371/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєчко В. Л.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 рокуСправа № 133/2663/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів: Сопоруна В.В., Матківської М.В.,

за участю секретаря судового засідання Топольської В.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Козятинського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, третя особа - ОСОБА_5 про зняття арешту з нерухомого майна,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 06 грудня 2018 року, ухвалене у складі судді Сєчко В. Л., -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ОСОБА_3 звернулася у суд з позовом до Козятинського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, третя особа - ОСОБА_5 про зняття арешту з нерухомого майна.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_6. Після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі на приміщення кафе під номером АДРЕСА_1. Вона, як дружина померлого, є спадкоємцем першої черги. Крім неї, спадкоємцем першої черги є їх донька - ОСОБА_5. У встановлений законом строк вони прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6, звернувшись із заявою про прийняття спадщини за законом до приватного нотаріуса Козятинського районного нотаріального округу Свідерської О.В.

Звернувшись до нотаріуса для оформлення спадкових прав на приміщення кафе було виявлено інформацію про арешт нерухомого майна померлого чоловіка.

З інформації, яка міститься в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, вбачається, що на нерухоме майно ОСОБА_6 накладено арешт на підставі постанови Козятинського відділу ДВС б/н від 17 квітня 2008, арешт зареєстровано Козятинською державною нотаріальною конторою 18 квітня 2008 року за № 7055380.

Звернувшись до Козятинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, їй було повідомлено, що в провадженні відділу ДВС перебувало виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 боргу в сумі 50530,00 грн., яке було закінчено 19 червня 2012 року. Станом на 24 жовтня 2018 виконавче провадження знищено.

Вважає, що її права порушені, оскільки арешт на майно її померлого чоловіка не знято і накладення арешту та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна обмежує її законні права як співвласника нерухомого майна щодо вільного розпорядження майном: унеможливлює укладення відчуження, здачі в оренду тощо.

Виходячи з наведеного, положень статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», статей 318, 319, 321 ЦК України, просить зняти арешт з нерухомого майна, що належало на праві власності ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 що зареєстрований Козятинською державною нотаріальною конторою 18 квітня 2008 року, реєстраційний номер 7055380, на підставі постанови про арешт майна боржника Козятинського відділу державної виконавчої служби б/н від 17 квітня 2008 року, виключивши вказаний реєстраційний запис №28366065 від 18 квітня 2008 року з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна .

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 06 грудня 2018 року відмовлено в задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не вірно обраний спосіб захисту своїх прав, оскільки будучи правонаступником боржника ОСОБА_3 відповідно до роз»яснень, що містяться у п.5 Постанови ВССУ « Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» не може бути позивач у даній категорії справ. Крім того, виниклий спір між сторонами має бути розглянутий у порядку визначеному розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України, яким передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС щодо зняття арешту з майна може бути оскаржено в судовому порядку.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що позивач не являється стороною виконавчого провадження, а тому не може звернутися у суд зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС щодо зняття арешту з майна в порядку VII ЦПК України.

Зазначає, що державний виконавець під час закінчення виконавчого провадження, повинен був відповідно до частини другої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час закінчення виконавчого провадження, звільнити майно з-під арешту та скасувати заборону на його відчуження.

Відповідно до частини п'ятої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду.

Існування арешту на майно та заборона його відчуження порушує права позивача, як власника майна.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Проніва Н.Р. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача, ОСОБА_6. Після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі на приміщення кафе під номером АДРЕСА_1.

Позивач є спадкоємцем першої черги. Крім позивача, спадкоємцем першої черги є їх донька - ОСОБА_5.

У встановлений законом строк позивач та ОСОБА_5 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6, звернувшись із заявою про прийняття спадщини за законом до приватного нотаріуса Козятинського районного нотаріального округу Свідерської О.В. /а.с.12,13/.

Звернувшись до нотаріуса для оформлення спадкових прав на приміщення кафе було виявлено інформацію про арешт нерухомого майна померлого ОСОБА_6.

Відповідно до інформації, яка міститься в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, вбачається, що на нерухоме майно ОСОБА_6 накладено арешт на підставі постанови Козятинського відділу ДВС б/н від 17 квітня 2008 року, арешт зареєстровано Козятинською державною нотаріальною конторою 18 квітня 2008 року за № 7055380

Згідно до повідомлення Козятинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області в провадженні відділу ДВС перебувало виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 боргу в сумі 50 530,00 грн., яке було закінчено 19 червня 2012 року. Станом на 24 жовтня 2018 року виконавче провадження знищено /а.с. 17/.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що виниклий спір між сторонами має бути розглянутий у порядку визначеному розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України, яким передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС щодо зняття арешту з майна може бути оскаржено в судовому порядку.

Колегія суддів не вбачає підстав визначених статтею 376 ЦПК України для скасування рішення суду першої інстанції.

Як вбачається з відповіді начальника Козятинського міськрайонного відділу ДВС від 24 жовтня 2018 року арешт на нерухоме майно нині покійного ОСОБА_6 було накладено під час виконання виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 боргу в сумі 50 530 грн., дане виконавче провадження закінчено 19 червня 2012 року.

Відповідно до статті 50 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла станом на день закінчення виконавчого провадження, у разі закінчення виконавчого провадження, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Дані відомості зазначаються державним виконавцем у постанові про закінчення виконавчого провадження.

Позивач не надала суду доказів, які б містили інформацію з яких підстав було закінчено виконавче провадження, та чи виконано рішення суду (іншого органу) на виконання якого було відкрито виконавче провадження.

До участі в розгляді справи не був залучений стягувач ОСОБА_8, що позбавило можливості суд встановити підставу закінчення виконавчого провадження.

Згідно з статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Посилання апелянта на те, що вона не має права звертатись до суду із скаргою, оскільки не є стороною виконавчого провадження є хибним, з огляду на те, що ОСОБА_3 є спадкоємцем боржника, а правовідносини допускають правонаступництво.

Також, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у роз'ясненнях, викладених у пунктах 2, 5 постанови «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз'яснив судам, що позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в такій справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Боржник не може пред'являти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

Суд першої інстанції установивши, що ОСОБА_3 є спадкоємцем ОСОБА_6, а також те, що згідно з повідомленням Козятинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області в провадженні відділу ДВС перебувало виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 боргу в сумі 50530,00 грн., яке було закінчено 19 червня 2012 року, в межах якого накладено арешт на приміщення кафе, дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_3 є особою, яка має право звернення до суду із скаргою у порядку VII ЦПК України.

На зазначене звертає увагу також Верховний Суд в постанові від 20 червня 2018 року у справі № 210/1072/15-ц.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, тому колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 06 грудня 2018 року у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Підпис Л. О. Голота

Судді: Підпис В. В. Сопрун

Підпис М. В. Матківська

Згідно з оригіналом

Головуючий суддя Л. О. Голота

Повний текст постанови складено 28 лютого 2019 року.