Справа № 266/2429/17
Провадженя№ 2/266/56/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.10.2019 року м. Маріуполь
Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:
головуючого судді Курбанової Н.М.,
за участю секретаря Макогон С.Б.,
представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідача ОСОБА_3 ,
представника відповідача ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Маріуполі у загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання втратившим право користування житловим приміщенням,
Позивачка ОСОБА_5 звернулася до суду з позовними вимогами до ОСОБА_3 про визнання втратившим право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позову зазначила, що з 03.12.2013 року вона знаходилась в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 Вона є власницею квартири АДРЕСА_1 , квартира була придбана в період знаходження у шлюбі з відповідачем, але за її власні кошти. Відповідач був зареєстрований у даній квартирі у якості члена сім`ї 17.01.2014 р. 24.12.2015 р. шлюб між нею та відповідачем розірваний рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя. У зазначеній квартирі відповідач зареєстрований, але фактично не проживає з 10.11.2015 р ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає в будинку АДРЕСА_2 . Більше одного року відповідач не користується зазначеним житловим приміщенням, що тягне за собою зайві витрати по оплаті комунальних послуг. Просить визнати ОСОБА_3 втратившим право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .
Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 05.07.2017 відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання майна-квартири АДРЕСА_1 особистою власністю подружжя, визнання права власності на частку спірної квартири.
Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 05.07.2017 заяву представника позивача ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 .
11.09.2017 до суду ОСОБА_5 подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3 про визнання втратившим право користування житловим приміщенням.
Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 22.11.2017 відкрито провадження по цивільній справі за зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання втративши право користування житловим приміщенням. Об`єднано в одне провадження позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання майна квартири АДРЕСА_1 особистою власністю подружжя, визнання права власностні на частку спірної квартири із зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання втратившим право користування житловим приміщенням, цивільній справі присвоєно один номер № 266/2429/17.
Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 16.10.2019 провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання майна - квартири АДРЕСА_1 особистою власністю подружжя закрито у зв`язку із відмовою позивача від позову.
Позивачка ОСОБА_5 до судового засідання не з,явилася, була належним чином повідомленої про день та час слухання справи, до суду надала заяву з проханням справу слухати у її відсутності.
Представники позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Представник позивачки ОСОБА_1 суду пояснила, що квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_5 за власні кошти, однак під час перебування у офіційному шлюбі з ОСОБА_3 в період з 03.12.2013 по 24.12.2015. Юридично спірна квартира є особистою власністю ОСОБА_5 Кошти за продаж своєї двокімнатної квартири ОСОБА_3 отримав авансом та сплатив кредит за саме цю квартиру. На момент укладання шлюбу ОСОБА_5 працювала у крамниці неофіційно, мала дохід та взяла кошти в борг у своєї матері на придбання квартири, планувала віддавати. Комунальні послуги за квартиру сплачує самостійно. ОСОБА_3 знав, що ОСОБА_5 взяла гроші в борг у ОСОБА_2 , розписка була написана за день до придбання квартири саме на цю потребу. Оскільки відповідач тривалий час не мешкає у спірній квартирі, просила визнати ОСОБА_3 втратившим право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .
Представник позивачки ОСОБА_2 підтримала доводи позову ОСОБА_5 та пояснила, що в період знаходження у шлюбі з ОСОБА_3 її донька взяла у неї у борг значну суму грошей для придбання спірної квартири, написала їх розписку. ОСОБА_3 на той час продав належну йому на праві власності двокімнатну квартиру, перед цим купивши для свого неповнолітнього сина від першого шлюбу «гостинку» у ОСОБА_5 Гроші від продажу двокімнатної квартири віддав на погашення кредиту. ОСОБА_3 працював моряком закордонного плавання, а її донька робила неофіційно у магазині. У спірну квартиру вселилися її донька, ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 переїхав жити до своєї матері, більше року у квартирі, яка належить доньці, не проживає, комунальних платежів не сплачує.
Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги не визнали.
ОСОБА_3 суду пояснив, що 03.12.2013 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , на той час в нього у власності була квартира у АДРЕСА_3 . У ОСОБА_5 була «гостинка» у АДРЕСА_4 , де вони мешкали після укладання шлюбу. Вони продали свої квартири і придбали квартиру АДРЕСА_1 . Він придбав у ОСОБА_5 «гостинку» для неповнолітнього сина. У нього був конфлікт з сином, тому спірну квартиру оформили на ім`я ОСОБА_5 , щоб син не мав права на частину цієї квартири. Нотаріус роз`яснив йому, що у випадку розірвання шлюбу ця квартира буде ділитися навпіл між подружжям. Через рік вони офіційно розірвали шлюб. З 06.10.2015 він став мешкати у своєї матері, спочатку ОСОБА_5 давала йому можливість забрати речі, а пізніше - перешкоджала, оскільки ключів від другої двері в нього не має, тому речі його залишилися у квартирі, його меблі і техніка. Хто зараз мешкає в квартирі йому невідомо. ОСОБА_5 працювала, але отримувала мінімальну заробітну платню. Його сину придбала квартиру його колишня теща ОСОБА_6 . Він писав у нотаріуса заяву, що гроші, за яку квартиру придбано, належать ОСОБА_5 , але більша частина грошей була його. Він грошей не позичав. Він просив ОСОБА_5 пустити його в квартиру, вона відмовила, сказала що тільки на підставі рішення суду.
Допитана у якості свідка ОСОБА_3 , суду пояснила, що у 2013р. її син уклав шлюб з ОСОБА_5 , у нього була власна квартира по АДРЕСА_5 , двокімнатна, де він жив з сином 15 років. У ОСОБА_5 була «гостинка» по АДРЕСА_4 . ОСОБА_3 ходив у рейси. Він та ОСОБА_5 продали ці квартири та придбали 3-кімнатну квартиру, яку оформили на ОСОБА_5 , оскільки між її сином та онуком виник конфлікт. Сваха придбала квартиру для онука. Заробітна плата сина приходила на її картку, а вона віддавала гроші ОСОБА_5 . У подружжя погіршилися стосунки, вони обидва випивали. ОСОБА_5 працювала продавцем у крамниці, а коли почала мешкати з ОСОБА_3 , перестала працювати. Зараз її син у квартирі по АДРЕСА_6 не мешкає, переїхав мешкати до неї, так як ОСОБА_5 поміняла замки в квартирі. У зв,язку з цим в листопаді 2016р.вона з сином звернулися до адвоката за захистом його прав. Всі речі сина залишилися в квартирі, м`які меблі, стінка, газова піч, холодильник.
Допитана у якості свідка ОСОБА_7 суду пояснила, що ОСОБА_3 її рідний брат. У брата в 2012р. померла дружина та він познайомився з ОСОБА_5 і у 2013р. уклав шлюб. У брата була квартира по АДРЕСА_7 , де він жив з сином. У ОСОБА_5 була маленька квартира. Вони продали ці квартири і придбали трикімнатну квартиру в Приморському районі, яку вони чомусь оформили на ОСОБА_5 Вона була проти цього, але її заспокоїли, сказали, що у разі проблем, квартиру розподілять навпіл. ОСОБА_5 знімала заробітну плату ОСОБА_3 і виплачувала за квартиру. У ОСОБА_3 було багато хороших речей, газова піч, кондиціонер, які вони привезли з його двокімнатної квартиру у нову трикімнатну квартиру, зробили ремонт. Він спірної квартири брат не має ключів, оскільки ОСОБА_5 змінила замки, всі речі брата залишилися у квартирі, особисті речі у чемодані ОСОБА_5 брату віддала.
Допитана у якості свідка ОСОБА_9 , суду пояснила, що 10 років назад вона працювала з першою дружиною ОСОБА_3 у магазині. Працювала з нерухомістю, ОСОБА_3 просив допомогти з продажем квартири, яку з першою дружиною придбали. ОСОБА_10 та на ці гроші купили 3- кімнатну квартиру, тоді позивач прийшов з рейсу. Знала, що друга дружина не працювала. Вони купили квартиру на АДРЕСА_6 , а продали у престижному спальному районі. Ручай ОСОБА_11 підписав заяву про відмову від квартири на користь дружини. Вона попереджала, що не треба підписувати таку заяву на користь другої дружини, так як відносини були погані.
Суд, вислухавши представників позивача, відповідача, його представника, допитавши свідків, дослідивши докази, надані сторонами, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, прийшов до наступного висновку.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно частини четвертої статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, власник будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і має право розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд.
Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
За правилами ст. 156 ЖК члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Сам факт припинення сімейних відносин із власником (власниками) квартири, відповідно до ст.ст. 9, 156, 157 ЖК України, не позбавляє колишніх членів його (їх) сім`ї права користуватися займаним приміщенням.
Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.
Судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу квартири від 27.12.2013р., ОСОБА_5 продала ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_8 (а.с. 12-13).
Згідно з договором купівлі продажу квартири від 27.12.2013р. ОСОБА_3 продав ОСОБА_12 квартиру АДРЕСА_9 (а.с. 14-15).
Згідно з договором купівлі-продажу від 10.01.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чекідою О. А., зареєстрованого в реєстрі за №22, ОСОБА_5 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с. 16, 42-44).
Згідно з заявою, наданою приватному нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чекіді О.А. від 10.01.2014 рок, ОСОБА_3 підтвердив, що перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 з 03.12.2013 та гроші, за які було придбано квартиру АДРЕСА_1 , є особистою власністю ОСОБА_5 (а.с. 17, 90).
Відповідно до рішення Приморського районного суду м. Маріуполя № 266/3991/15-ц від 24.12.2015р., шлюб укладений 03.12.2003р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірвано, рішення набрало законної сили (а.с. 10-11).
Відповідно до особового рахунку № НОМЕР_1 від 16.08.2017р. КК «Приморська», власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 , у якій зареєстрована остання, її син ОСОБА_13 2000р.н. та її чоловік ОСОБА_3 , 1977 р.н. (а.с. 45)
Згідно з довідкою № 7 від 18.01.2016 року КСН « ОСОБА_14 » у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_5 , ОСОБА_13 2000р.н., ОСОБА_3 , 1977 р.н., останній у квартирі не мешкає, особистих речей не має, про що свідчать сусіди ОСОБА_15 , ОСОБА_16 (а.с. 47).
Згідно з актвмим № 350 від 20.12.2016, № 206 від 10.07.2017 року КСН «Портовський» у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_5 , ОСОБА_13 2000р.н., ОСОБА_3 , 1977 р.н., останній у квартирі не мешкає з 10.11.2015р. місце мешкання не відомо, особистих речей не має, про що свідчать сусіди ОСОБА_15 , ОСОБА_16 (а.с. 46,48).
Відповідно до інформації з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 07.12.2017р., ОСОБА_5 06.08.2016р. перетнула державний кордон України у напрямку «виїзд» пункт пропуску «Гоптівка» (а.с. 87).
Згідно з ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 19.08.2019 року відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_17 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, третя особа: приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Чекіда Олексій Андрійович, а саме спірної квартири АДРЕСА_1 .
Згідно ухвали Приморського районного суду м. Маріуполя зупинено провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про вселення у квартиру АДРЕСА_1 до розгляду іншої справи.
Дослідивши всі обставини справи та докази, надані сторонами, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3 певний проміжок часу не користується квартирою АДРЕСА_1 з поважних причин, через неприязні стосунки з колишньою дружиною, чиненням позивачкою перешкод у користуванні спірною квартирою.
В ході слухання справи представниками позивачки не спростовані ті факти, що ОСОБА_5 змінила замок на дверях квартири, чим перешкодила доступ для проживання та користування квартирою відповідачу.
Крім того, не спростовано і зазначені відповідачем обставини, за якими він має у спірній квартирі особисті речі і речі, які він перевіз у спірну квартиру після продажу своєї двокімнатної квартири, а також речі, які є сумісною власністю колишнього подружжя.
Крім того, ОСОБА_5 06.08.2016 року виїхала за межі України та по на теперішній час знаходиться в Російській Федерації, таким чином ОСОБА_3 , який не має ключів від спірної квартири, не має доступу до квитанцій на оплату комунальних послуг за цю квартиру, можливості знімати покази приладів обліку водопостачання, електроенергії.
Як встановлено судом, іншого житла, крім спірної квартири, ОСОБА_3 також не має.
ОСОБА_3 , захищаючи своє право на користування спірної квартирою, звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_5 про вселення, що, на думку суду, свідчить про те, що є перешкоди у користуванні житлом та він не намагається втратити зв,язок із спірним житлом.
Крім того, ОСОБА_3 оспорює право особистої власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 , звернувшись до суду з відповідними позовними вимогами та на час розгляду спору по справі, судом відкрито провадження.
З викладеного вбачається, що відповідач не втратив інтересу до квартири, в якій зареєстровано його місце проживання, проте його не проживання в ній пов`язане з поважними причинами, що є підставою для відмови у задоволені позову про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
На підставі вищевказаного, керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-
У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання втратившим право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарг подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Дата складання повного судового рішення 25.10.2019 року.

Суддя Курбанова Н. М.

Відомості щодо учасників справи:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , АДРЕСА_12 АДРЕСА_13