Справа № 149/1572/19
Провадження № 22-ц/801/2239/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаревич М. Г.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 рокуСправа № 149/1572/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Панасюка О. С., Якименко М. М.,

за участю секретаря Кирилюк Л. М.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Закритого акціонерного товариства «Антарес» про визнання недійсними позачергових зборів та скасування рішення,

за апеляційною скаргою Закритого акціонерного товариства «Антарес» на ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області, постановлену у цій справі 03 вересня 2019 року в м. Хмільнику суддею цього суду Войнаревичем М. Г., дата складання її повного тексту не відома,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року Закрите акціонерне товариство «Антарес» (надалі - ЗАТ «Антарес») звернулося до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, мотивуючи її тим, що ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 12 червня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ЗАТ «Антарес» про визнання недійсними позачергових зборів та скасування рішення, задоволено заяву про забезпечення позову та накладено арешт на комплекс готелю та котельні по АДРЕСА_1 , зареєстровані за ЗАТ «Антарес» у Вінницькому ООБТІ 08 листопада 2004 року на підставі свідоцтва про право власності від 21 серпня 2004 року.

26 листопада 2008 року Хмільницьким міськрайонним судом Вінницької області ухвалено заочне рішення, яке набрало законної сили 07 грудня 2008 року, та яким позовні вимоги задоволено, визнано недійсними позачергові загальні збори акціонерів ЗАТ «Антарес» та прийняті на них рішення, скасовано їх.

Пославшись на викладене та на те, що виконавче провадження у даній справі не заведене, а потреба у забезпеченні позову відсутня, ЗАТ «Антарес» просило скасувати арешт на комплекс готелю та котельні по АДРЕСА_1 , накладений ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 12 червня 2007 року.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 14 червня 2019 року у задоволені заяви ЗАТ "Антарес" про скасування заходів забезпечення позову відмовлено у зв`язку з відсутністю у заявника правовстановлюючих документів на будівлю готелю та котельні, отже не має підстав для звернення до суду з такою заявою.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 25 липня 2019 року ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 14 червня 2019 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 03 вересня 2019 року у задоволені заяви ЗАТ "Антарес" про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись із постановленою ухвалою, ЗАТ "Антарес", посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати, а заяву про скасування заходів забезпечення позову задовольнити.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 зазначила, що оскаржувану відповідачем ухвалу вважає законною, а тому просить апеляційний суд залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду цим вимогам в повній мірі не відповідає, тому апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість не тільки у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (п. 2, п. 4, п. 6 - п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (ч. ч. 3, 4, 5 ст. 83 ЦПК України).

29 жовтня 2019 року на адресу апеляційного суду від ОСОБА_6 надійшли пояснення по справі, до яких долучено копію свідоцтва про власність від 31 грудня 1993 року, копію договору купівлі-продажу № 4 від 17 грудня 1993 року, копію акту прийому-передачі від 31 грудня 1993 року, копію підписаного листа членів товариства покупців. Вказані пояснення та докази апеляційний суд не бере до уваги, оскільки ОСОБА_6 їх до місцевого суду не подавала, письмово не повідомляла про об`єктивні причини неможливості їх надати, клопотання про встановлення додаткового строку для подання цих доказів не заявляла.

30 жовтня 2019 року на адресу апеляційного суду надійшла заява ЗАТ «Антарес» про витребування доказів, яка не підлягає задоволенню у зв`язку з її необґрунтованістю. Крім того, до цієї заяви долучено нові докази, а саме: ухвала Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13 лютого 2013 року у справі № 227/3555/12 та ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 липня 2012 року у справі № 6-24430св11, які апеляційний суд не бере до уваги, оскільки заявник їх до місцевого суду не подавав, письмово не повідомляв про об`єктивні причини неможливості їх надати, клопотання про встановлення додаткового строку для подання цих доказів не заявляв.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що оскільки ОСОБА_6 та ЗАТ «Антарес» не здійснено жодних дій, передбачених процесуальним законодавством, для подання до суду першої інстанції вказаних пояснень та доказів, не надано апеляційному суду доказів неможливості їх подання до місцевого суду з причин, що об`єктивно не залежали від них, отже відповідно до положень ч. 3 ст. 367 ЦПК України, зазначені докази апеляційним судом не приймаються.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 264 ЦПК України).

Частиною 4 ст. 265 ЦПК України встановлено, що у мотивувальній частині рішення зазначаються: фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

Відмовляючи у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову суд першої інстанції дійшов вірного висновку по суті заявлених вимог, проте вказаних вимог процесуального закону в повній мірі не дотримався, зокрема не вирішив чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги заяви з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини та на докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

За таких обставин, оскільки суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову, накладених на підставі ухвали Літинського районного суду Вінницької області від 12 червня 2007 року, проте не навів у тексті оскаржуваного судового рішення усіх обставин справи з посиланням на докази, надані учасниками справи, та дійшов такого висновку лише у зв`язку з ненаданням заявником будь яких документів, підтверджуючих право власності на комплекс готелю та котельні, апеляційний суд вважає, що ухвалу суду першої інстанції від 03 вересня 2019 року необхідно змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 12 червня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ЗАТ «Антарес» про визнання недійсними позачергових зборів та скасування рішення, задоволено заяву про забезпечення позову та накладено арешт на комплекс готелю та котельні по АДРЕСА_1 , зареєстровані за ЗАТ «Антарес» у Вінницькому ООБТІ 08 листопада 2004 року на підставі свідоцтва про право власності від 21 серпня 2004 року (а. с. 54).

Постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 10 листопада 2008 року, яка набрала законної сили 06 листопада 2009 року, визнано нечинним та скасовано рішення Літинської селищної ради від 21 серпня 2004 року за № 168 про видачу свідоцтва на право власності на комплекс готелю «Антарес» ЗАТ «Антарес» та свідоцтва на право власності на комплекс готелю та котельні по АДРЕСА_1 , виданого Літинською селищною радою 21 серпня 2004 року (а. с. 47-53).

Заочним рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 листопада 2008 року, яке набрало законної сили 07 грудня 2008 року, визнано недійсними позачергові загальні збори акціонерів ЗАТ «Антарес» від 29 травня 2007 року та прийняті на них рішення і скасовано їх (а. с. 6-7).

Відповідно до Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 88404807 від 30 травня 2017 року (а. с. 55-60) комплекс готелю «Антарес» та котельні, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , з липня 2011 року на праві приватної спільної часткової власності належать ОСОБА_1 - 21/200 частка, ОСОБА_2 - 21/200 частка, ОСОБА_3 - 21/200 частка, ОСОБА_4 - 21/200 частка, ОСОБА_5 - 21/200 частка, ОСОБА_6 - 143/1000 частка.

14 червня 2007 року на комплекс готелю « Антарес » та котельні, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали Літинського районного суду Вінницької області б/н від 13 червня 2007 року накладено арешт, який 06 березня 2008 року вилучений на підставі ухвали цього ж суду б/н від 04 березня 2008 року.

Водночас, 06 березня 2008 року на комплекс готелю « Антарес » та котельні, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , накладено заборону на підставі ухвали Літинського районного суду Вінницької області б/н від 12 червня 2007 року, яке вилучено 11 березня 2008 року, а 17 березня 2008 року накладено заборону на підставі ухвали Літинського районного суду Вінницької області б/н від 13 червня 2007 року.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 128796076 від 25 червня 2018 року (а. с. 59-60) 262/1000 частка комплексу готелю « Антарес » та котельні, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , обліковується як безхазяйна.

17 березня 2008 року на комплекс готелю « Антарес » та котельні, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , накладено заборону на підставі ухвали Літинського районного суду Вінницької області б/н від 13 червня 2007 року.

Листом від 14 серпня 2019 року Хмільницький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області повідомив суд про те, що відкритих виконавчих проваджень відносно боржника ЗАТ «Антарес» стягувачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 станом на 14 серпня 2019 року на виконанні відсутні і до відділу на виконання не надходили (а. с. 129).

У листі Літинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 27 серпня 2019 року повідомлено суд про те, що згідно інформації Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавчі документи по цивільній справі № 2-833/2008, у якій позивачами до ЗАТ «Антарес» є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 станом на 27 серпня 2019 року на виконанні відсутні і до відділу на виконання не надходили (а. с. 131).

До апеляційної скарги представником ЗАТ «Антарес» долучено витяги з Державного реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21 лютого 2019 року № 157079875, № 157078868, № 157079390, № 157079612, 157078416, 157079156, відповідно до яких право власності на комплекс готелю « Антарес » та котельні, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Літинського районного суду Вінницької області від 14 лютого 2011 року у справі № 2-81/11 з 13 лютого 2019 року на праві приватної спільної часткової власності зареєстроване за ОСОБА_5 - 21/200 частка, ОСОБА_2 - 21/200 частка, ОСОБА_4 - 21/200 частка, ОСОБА_3 - 21/200 частка, ОСОБА_1 - 21/200 частка, ОСОБА_6 - 143/1000 частка. 20 лютого 2019 року вказане право власності скасовано на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 18 липня 2012 року у справі № 6-24430св11 (а. с. 145-150).

Відповідно до довідки ЗАТ «Антарес», також долученої до апеляційної скарги, комплекс готелю « Антарес » та котельні, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 з 01 червня 1994 року знаходяться на балансі цього підприємства (а. с. 151).

Згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11 жовтня 2019 року № 1 березня 2008 року на комплекс готелю « Антарес » та котельні, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , накладено заборону на нерухоме майно на підставі ухвали Літинського районного суду Вінницької області б/н від 13 червня 2007 року (а. с. 198).

У ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення про те, що невжиття певних заходів, передбачених ч. 1 ст. 150 ЦПК України, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

З аналізу вищевикладеного випливає, що засоби забезпечення позову є важливою гарантією захисту і реального поновлення прав учасників судового процесу. Поняття засобів забезпечення позову визначається як застосування судом процесуальних засобів тимчасового характеру, які гарантують можливість реалізації позовних вимог або сприяють збереженню існуючого положення між сторонами до винесення судового акта.

Відповідно до положень ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин апеляційний суд дійшов висновку, що заявником - ЗАТ «Антарес» не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав, передбачених ст. 158 ЦПК України, для скасування заходів забезпечення позову, зокрема не надано доказів, що станом на час розгляду вказаної заяви на комплекс готелю «Антарес» та котельні, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 накладено арешт на підставі ухвали Літинського районного суду Вінницької області саме від 12 червня 2007 року; доказів ухвалення судом рішення, яке набрало законної сили, про задоволення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ЗАТ «Антарес» про визнання недійсними позачергових зборів та скасування рішення у тому самому провадженні, у якому була постановлена ухвала від 12 червня 2007 року, оскільки копія ухвали про забезпечення позову не містить інформації про єдиний унікальний номер судової справи, що унеможливлює прослідкувати рух справи, прийняття остаточного рішення у ній та виконання рішення, ухваленого по суті заявлених до ЗАТ «Антарес» позовних вимог.

За таких обставин, апеляційний суд вважає необґрунтованим доводи апеляційної скарги про необхідність скасування заходів забезпечення позову на підставі ч. ч. 7, 8 ст. 158 ЦПК України, а саме у зв`язку з ухвалення судом рішення про задоволення позову, яке набрало законної сили, та відсутністю відкритого виконавчого провадження з його виконання.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ніхто з позивачів не має ніяких прав на готельний комплекс «Антарес» та котельні як підставу для скасування заходів забезпечення позову, оскільки положеннями ст. 158 ЦПК України не передбачено необхідності встановлювати право власності забезпеченого майна позивачам, як і не передбачено цього положеннями закону щодо забезпечення позову, а факт скасування права власності на таке майно є підтвердженням наявності матеріально-правових інтересів позивачів на нього.

Крім того, апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на довідку ЗАТ «Антарес» про знаходження спірного майна на балансі цього товариства з 1994 року як на підставу існування у ЗАТ «Антарес» права власності на нього, оскільки вказана довідка не містить такої інформації та не є правовстановлюючим документом.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволені заяви ЗАТ «Антарес» про скасування заходів забезпечення позову, проте невірно з`ясував обставини, що мають значення для вирішення цього питання відповідно до положень ст. 158 ЦПК України, отже ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 03 вересня 2019 року необхідно змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Антарес» задовольнити частково, ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 03 вересня 2019 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : О. С. Панасюк

М. М. Якименко

Повний текст постанови виготовлено 12 листопада 2019 року.