Справа № 444/2208/17
Провадження № 2/444/51/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Зеліско Р. Й.,

секретар судового засідання Мамедова Г. І.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Жовківського району Львівської області, третя особа: Рава-Руська державна нотаріальна контора про визнання права на завершення приватизації земельних ділянок,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 селищної ради Жовківського району Львівської області, третя особа: Рава-Руська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання права на завершення приватизації земельних ділянок.

Однак, до завершення розгляду справи, а саме 08.01.2018 року вона померла.

Ухвалою судового засідання від 16.03.2018 року провадження по справі було зупинено до залучення до участі у справі правонаступника померлої ОСОБА_3, а саме на шість місяців з дня відкриття спадщини після її смерті, тобто до 08.07.2018 року.

Ухвалою суду від 17.08.2018 року поновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 селищної ради Жовківського району Львівської області, третя особа: Рава-Руська державна нотаріальна контора про визнання права на завершення приватизації земельних ділянок. Залучено ОСОБА_1 до участі в справі в якості правонаступника позивача ОСОБА_3.

ОСОБА_1 подала на адресу суду уточнену позовну заяву в якій просить визнати за нею право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:014:0011 в смт. Магерів, вул. Івана Франка, 16, Жовківського району Львівської області з правом реєстрації права власності на земельну ділянку на її імя, в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3, померлої 09.01.2018 року, батька ОСОБА_4, померлого 28.07.2015 року, на яку померлі мали право відповідно до рішення ОСОБА_2 селищної ради від 30.09.2009 року № 12, пункт 92 та визнати за нею право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,1678 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:014:0012 в смт. Магерів, вул. Івана Франка, Жовківського району Львівської області з правом реєстрації права власності на земельну ділянку на її імя, в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3, померлої 09.01.2018 року, батька ОСОБА_4, померлого 28.07.2015 року, на яку померлі мали право відповідно до рішення ОСОБА_2 селищної ради від 30.09.2009 року № 12, пункт 92.

Позовні вимоги мотивує тим, що згідно п. 31 рішення ОСОБА_2 селищної ради Жовківського району Львівської області від 23.08.1995 року №63 "Про приватизацію земельних ділянок" передано у приватну власність земельну ділянку в межах населеного пункту смт. Магерів ОСОБА_4 розміром 0,37 га. Призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та особистого селянського господарства.

На підставі технічної документації виготовлено витяг з Державного земельного кадастру НВ-17 на земельну ділянку в смт. Магерів, вул. Івана Франка, 16, Жовківського району площею, 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:014:0011, а на підставі технічної документації виготовлено витяг з Державного земельного кадастру НВ-17 на земельну ділянка в смт. Магерів, вул. Івана Франка, Жовківського району площею, 0,1678 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:014:0012.

Зазначає, що ОСОБА_4 помер 28.07.2015 році у віці 77 років, а її мама, ОСОБА_3, померла 08.01.2018 року у віці 81 рік.

Стверджує, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_4 був чоловіком ОСОБА_3, актовий запис № 3 від 08.02.1962 року.

ОСОБА_3 мала четверо дітей, троє спільних дітей з ОСОБА_4, двоє з яких померли, а дочка ОСОБА_5 своєю заявою, посвідченою ОСОБА_2 селищною радою від 28.08.2017 року, відмовилася від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4, а 20.01.2018 року відмовилася від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3.

Позивач вказує, що вона звернулася з заявою до Рава-Руської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3, відповідно отримала витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №51209995 від 13.03.2018 року, однак цього ж дня нотаріус виніс лист про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів.

ОСОБА_1 стверджує, що померлі не закінчили заходів по оформленню земельної ділянки і внаслідок цього вона не може зареєструвати право власності на імя батька, матері у зв'язку з їх смертю, тому вважає, що як спадкоємець має право завершити приватизацію і зареєструвати право власності на своє імя як спадкоємець.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 селищної ради Жовківського району Львівської області в судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином. Однак з ОСОБА_2 селищної ради Жовківського району Львівської області на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника селищної ради. Не заперечують проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи Рава-Руської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала клопотання про розгляд справи без її участі, при вирішенні питання по суті покладається на думку суду.

Суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників та на підставі поданих до суду доказів постановити рішення по справі, зважаючи на подані учасниками заяви.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не зявилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється .

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку .

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_2 селищної ради Жовківського району Львівської області № 63 від 23.08.1995 року «Про приватизацію земельних ділянок» вирішено передати у приватну власність земельні ділянки громадян в межах населеного пункту згідно додатку № 1 та зобовязати громадян оформити Державний акт, який підтверджує право приватної власності на землю.

Згідно Додатку № 1 до зазначеного вище рішення, тобто списку громадян, яким передаються у приватну власність земельні ділянки в межах населеного пункту, вбачається, що ОСОБА_4 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,37 га.

Рішенням девятнадцятої сесії пятого скликання ОСОБА_2 селищної ради Жовківського району Львівської області № 12 від 30.09.2009 року «Про уточнення цільового призначення та площ земельних ділянок, переданих у приватну власність громадянам» вирішено уточнити цільове призначення та площі земельних ділянок, переданих у приватну власність громадянам ОСОБА_2 селищної ради у 1994-2001 роках згідно з додатком № 1.

З додатку № 1 до зазначеного вище рішення «Список громадян, яким уточнено цільове призначення та площі земельних ділянок, переданих у приватну власність» вбачається, що ОСОБА_4 було передано земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га, а для ведення особистого селянського господарства площею 0,22 га.

Копією свідоцтва про смерть серії 1-СГ № 397010, яке видано виконавчим комітетом ОСОБА_2 селищної ради Жовківського району Львівської області 28.07.2015 року, стверджується, що ОСОБА_4 помер 28.07.2015 року, про що цього ж дня складено відповідний актовий запис за № 22.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_4 не закінчив заходів по оформленню права власності на земельні ділянки.

Однак земельній ділянці площею 0,1500 га, що розташована за адресою: смт. Магерів, вул. І. Франка, 16, Жовківського району Львівської області, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, присвоєно кадастровий номер, а саме: :01:014:0011, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-017 від 07.02.2017 року, а земельній ділянці площею 0,1678 га, що розташована за адресою: смт. Магерів, вул. І. Франка, Жовківського району Львівської області, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, присвоєно кадастровий номер, а саме: :01:014:0012, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-017 від 07.02.2017 року.

Як вбачається із витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, які надані Відділом у Жовківському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Головного управління Держгеокадастру у Львівській області нормативна грошова оцінка земельної ділянки, кадастровий номер :01:014:0011 становить 96130,57 грн., а земельної ділянки, кадастровий номер :01:014:0012 становить 484,10 грн.

Суд враховує, що різниця в площі земельної ділянки, яка була передана ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства згідно рішенням виконавчого комітету ОСОБА_2 селищної ради Жовківського району Львівської області № 63 від 23.08.1995 року «Про приватизацію земельних ділянок» та рішенням девятнадцятої сесії пятого скликання ОСОБА_2 селищної ради Жовківського району Львівської області № 12 від 30.09.2009 року «Про уточнення цільового призначення та площ земельних ділянок, переданих у приватну власність громадянам» пояснюється фактичними обмірами земельної ділянки в натурі.

З копії довідки за вих. № 1262, яка видана ОСОБА_2 селищною радою Жовківського району Львівської області 28.08.2016 року, вбачається, що від імені ОСОБА_4, померлого 28.07.2015 року, заповіти не посвідчувалися.

Наведене підтверджується також інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 48955538 від 04.09.2017 року.

А тому суд приходить до висновку, що спадкування після смерті ОСОБА_4 відбувається за законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкоємця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Копією свідоцтва про одруження серії УР № 225577 від 08.02.1962 року стверджується, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 одружилися 08.02.1962 року, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 3.

Наведеним підтверджується, що ОСОБА_3 була спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_4, оскільки була його дружиною.

Ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Суд враховує, що з довідки за вих. № 1263, яка видана ОСОБА_2 селищною радою Жовківського району Львівської області 28.08.2016 року, вбачається, що ОСОБА_4, який помер 28.07.2015 року, був зареєстрований та проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1, а з довідки за вих. № 1115, яка видана ОСОБА_2 селищною радою Жовківського району Львівської області 14.03.2018 року, вбачається, що ОСОБА_3, яка померла 08.01.2018 року, до дня своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Факт зареєстрованого місця проживання ОСОБА_3 за адресою смт. Магерів, вул. Івана Франка, 16, Жовківського району Львівської області з 05.10.1977 року підтверджується копією паспорта серії КВ № 490310, виданим Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 10.08.2000 року.

Так як ОСОБА_3 проживала разом із ОСОБА_4 на час смерті останнього, а тому вона є такою, що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка.

Суд враховує, що інші спадкоємці першої черги за прийняттям спадщини в шестимісячний термін після смерті спадкодавця, а саме ОСОБА_4, в нотаріальну контору не зверталися.

Крім того суд враховує, що спадкоємець першої черги ОСОБА_7, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, подала 28.08.2017 року заяву про те, що їй відомо, що вона є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4, проте спадщину в установлені строки законом вона не прийняла, за продовженням цього терміну до суду звертатися не буде і претензій до того, щоб свідоцтва про право на спадщину були видані на імя ОСОБА_3 не має і мати не буде.

Позивач по справі ОСОБА_1 не була спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4.

А тому ОСОБА_3 є такою, що фактично прийняла всю спадщину після смерті ОСОБА_4.

ОСОБА_3 зверталася в нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4, зокрема на земельні ділянки площею 0,1500 га, що розташована за адресою: смт. Магерів, вул. І. Франка, 16, Жовківського району Львівської області, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, земельну ділянку, площею 0,1678 га, що розташована за адресою: смт. Магерів, вул. І. Франка, Жовківського району Львівської області, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, присвоєно кадастровий номер, однак постановами Рава-Руської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 14.09.2017 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, так як не були надані необхідні документи, що б посвідчували право власності на спадкове нерухоме майно, тобто внаслідок недотримання п. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат».

Однак суд враховує, що згідно свідоцтва про смерть серії 1-СГ № 485922, яке видано Виконавчим комітетом ОСОБА_2 селищної ради Жовківського району Львівської області 09.01.2018 року, ОСОБА_3 померла 08.01.2018 року, про що 09.01.2018 року складено відповідний актовий запис за № 03.

Суд бере до уваги, що з копії довідки за вих. № 1116, яка видана ОСОБА_2 селищною радою Жовківського району Львівської області 14.03.2018 року, вбачається, що від імені ОСОБА_3, померлої 08.01.2018 року, заповіти ОСОБА_2 селищною радою Жовківського району Львівської області не посвідчувалися.

Також із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 51209985 від 13.03.2018 року вбачається, що у Спадковому реєстрі відсутня інформація про заповіт від імені ОСОБА_3.

А тому суд приходить до висновку, що спадкування після смерті ОСОБА_3 відбувається за законом.

З копії свідоцтва про народження серії 1-УР № 355784 від 22.04.1960 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 народилася 11.04.1960 року і її батьком є Федір, а матірю- Чорній ОСОБА_8.

Як встановлено під час розгляду справи в подальшому ОСОБА_6 внаслідок реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_4.

Так як ОСОБА_1 є дочкою померлої ОСОБА_3, тому вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті останньої.

Ч. 1 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

ОСОБА_1 року подала в Рава-Руську державну нотаріальну контору Львівської області заяву № 111 про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 08.01.2018 року, тобто в шестимісячний термін після смерті спадкодавця. А тому ОСОБА_1 є такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3.

Внаслідок подання позивачем заяви було зареєстровано спадкову справу № 70/2018, що підтверджується копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 51209971 від 13.03.2018 року.

Крім того суд враховує, що спадкоємець першої черги ОСОБА_7, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, подала 19.01.2018 року, тобто в шестимісячний термін після смерті ОСОБА_3, заяву про те, що вона відмовляється від отримання належної їй за законом частки спадкового майна після смерті своєї матері-Кошулап ОСОБА_8, яка померла 08.01.2018 року.

Суд враховує, що інформації про інших спадкоємців першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 з матеріалів справи не вбачається.

А тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 прийняла всю спадщину своєї матері ОСОБА_3.

Рава-Руська державна нотаріальна контора позбавлена можливості видати позивачу ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3, зокрема земельні ділянки, так як нею не могли бути предявлені правовстановлюючі документи на такі, оскільки даних правовстановлюючих документів не мав ні ОСОБА_4, ні ОСОБА_3.

Згідно листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування», спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та розяснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК України).

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: 1) ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; 2) виготовлення технічної документації на земельні ділянки; 3) визначення меж земельної ділянки в натурі; 4) погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; 5) одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; 6) реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Згідно вимог ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Позивач, як спадкоємець за законом має право на завершення приватнизації земельних ділянок, що було успадковано її матірю ОСОБА_3 після смерті чоловіка ОСОБА_4.

Право власності на земельну ділянку посвідчувалося раніше державним актом, який подавався нотаріусу для спадкування.

З 01.01.2013 року набрав чинності Закон України «Про державний земельний кадастр» законодавчі акти, якими запроваджено низку змін у сфері земельних відносин. Зокрема, передбачено створення Державного земельного кадастру та введено нові правила реєстрації ділянок та оформлення прав на них і відмінено видачу Державних актів на землю.

Відомості про земельну ділянку мають міститися у двох реєстрах: у земельному кадастрі, де фіксується формування земельної ділянки, та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, до якого вноситимуть відомості щодо оформлення прав на ділянки.

З матеріалів справи вбачається, що присвоєно кадастрові номера земельним ділянкам, які передані у власність, однак, у звязку із смертю спадкодавця, відповідно до ст.25 ЦК України неможливо зареєструвати право власності на передані йому земельні ділянки.

На сьогоднішній день державна реєстрація земельної ділянки являє собою внесення до кадастру передбачених законом відомостей про формування останньої та присвоєння їй кадастрового номера і проектна документація є підставою для внесення даних до кадастру, а реєстрація права власності на ділянку відповідно до закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» здійснюється в Укрдержреєстрі.

Для проведення державної реєстрації слід було виготовити витяги з Державного земельного кадастру, які є підставою для проведення державної реєстрації права власності на ділянки. Такі витяги виготовлено, однак відповідно до вимог до ст. 25 ЦК України зареєструвати право власності неможливо.

Отже позивач як спадкоємець за законом першої черги після смерті ОСОБА_3, яка водночас є спадкомцем першої черги після смерті чоловіка ОСОБА_4, має право на завершення приватизації з правом реєстрації права власності на земельні ділянки на своє імя.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись ст. ст. 23, ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206, ч. 2 ст. 247, ст. 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,1500 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:014:0011, що розташована за адресою смт. Магерів, вул. І. Франка, 16, Жовківського району Львівської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла 08.01.2018 року, якою фактично успадковано, але юридично не оформлено дане право після смерті ОСОБА_4, який помер 28.07.2015 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,1500 га, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:014:0012, що розташована за адресою смт. Магерів, вул. І. Франка, Жовківського району Львівської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла 08.01.2018 року, якою фактично успадковано, але юридично не оформлено дане право після смерті ОСОБА_4, який помер 28.07.2015 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Зеліско Р. Й.