Справа № 669/1460/18
Провадження № 2/669/119/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2019 року смт.Білогір`я

Білогірський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Давидюка О.І.

з участю: секретаря судового засідання Дем`янюк Н.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Білогір`я цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білогірської районної державної адміністрації Хмельницької області, Білогірської селищної ради Хмельницької області про визнання права власності на земельну частку (пай) та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

12 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Білогірської районної державної адміністрації Хмельницької області (далі по тексту Білогірська РДА) та Білогірської селищної ради Білогірського району Хмельницької області (далі по тексту Білогірська селищна рада), яким просив визнати за ним право власності на земельну частку (пай) у розмірі та вартості, що визначено членам агрофірми «Україна» с. Квітневе Білогірського району Хмельницької області, та зобов`язати Білогірську РДА видати йому державний акт на право власності на земельну ділянку.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він, після закінчення навчання в школі, з 1994 року по 1995 рік працював в агрофірмі «Україна» с. Квітневе Білогірського району Хмельницької області (до реорганізації в 1992 році колгосп «Україна»).

Після проходження строкової служби з 07 червня 1995 року по 31 жовтня 1996 року, він протягом 1997-1998 рр. продовжував працювати у вказаному сільськогосподарському підприємстві, що підтверджується даними довідки Білогірського районного трудового архіву.

Зазначає, що у відповідності до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» він, як член агрофірми «Україна», має право на земельну частку (пай), однак його не було включено до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), а тому просить відновити його порушене право, задовольнивши позовні вимоги.

Крім того, в позовній заяві зазначає, що після демобілізації та повернення на роботу в агрофірму «Україна», керівник вказаного підприємства йому, як члену господарства, неодноразово обіцяв добровільно вирішити питання з оформленням права на земельну частку (пай), однак до цього часу вказаної земельної частки (паю) йому не виділено. Крім того, в заяві просив поновити йому строк позовної давності, в зв`язку із встановленням йому з 26 грудня 2017 року інвалідності, пов`язаної із захворюванням, отриманим при проходженні служби в органах внутрішніх справ.

Ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 17 грудня 2018 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с. 19).

Ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 29 січня 2019 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 47).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. При цьому, пояснив, що зібрав усі можливі докази на підтвердження тих обставин, на які він посилається в позовній заяві. При цьому, пояснив, що не має змоги підтвердити перебування в трудових відносинах з агрофірмою «Україна» в період з квітня 1994 року по травень 1995 року (останній місяць року перед призовом 07 червня 1995 року на строкову службу), а також відсутнє документальне підтвердження періоду роботи у вказаному підприємстві з листопада 1996 року (перший місяць після демобілізації) по травень 1997 року, оскільки в цей період навчався на заочному відділенні в Новоушицькому сільськогосподарському технікумі.

Відповідач Білогірська РДА про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак 20 лютого 2019 року надіслав клопотання, в якому просив розгляд справи проводити у його відсутності. При цьому, з клопотання від 29 січня 2019 року слідує, що представник даного відповідача позовні вимоги визнає (а.с. 41, 52).

Відповідач Білогірська селищна рада про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, представник в судове засідання не з`явився, однак до суду від відповідача надійшла заява, в якій вказується на необхідності розгляду справи у відсутності представника селищної ради, а також те, що при вирішенні спору селищна рада покладається на розсуд суду (а.с. 45, 51).

Вислухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин), п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Із змісту вищевказаних норм випливає, що особа набуває права на земельну частку (пай) за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства; отримання підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення до списку осіб, долучених до цього акта.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 із січня по березень 1994 року працював в колгоспі «Україна» с. Квітневе Білогірського району Хмельницької області, що підтверджується архівними довідками Білогірського районного трудового архіву Білогірської районної ради Хмельницької області від 15 червня 2016 року № 222 та від 11 січня 2018 року № 35 (а.с. 13, 54).

З 07 червня 1995 року по 31 жовтня 1996 року позивач ОСОБА_1 проходив строкову військову службу в Збройних Силах України, що підтверджується даними військового квитка НОМЕР_1 та довідки Білогірського районного військового комісаріату Хмельницької області від 20 квітня 2016 року № 66 (а.с. 8, 10).

З червня 1997 року по липень 1998 року працював в агрофірмі «Україна» с. Квітневе Білогірського району Хмельницької області, що підтверджується архівними довідками Білогірського районного трудового архіву Білогірської районної ради Хмельницької області від 21 червня 2016 року № 226 та від 16 березня 2018 року № 170 (а.с. 12, 52).

Із архівної довідки архівного відділу Білогірської РДА від 07 грудня 2018 року № 04-06/296 встановлено, що на підставі рішення загальних зборів членів господарства від 24 вересня 1992 року колгосп «Україна» с. Квітневе Білогірського району Хмельницької області був реорганізований в колективне сільськогосподарське підприємство агрофірму «Україна» с. Квітневе Білогірського району Хмельницької області (а.с. 9).

Із довідки відділу у Білогірському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 07 грудня 2018 року № 81-22-0.19-759/103-18 та копії державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ 010 слідує, що такий був виданий колективному сільськогосподарському підприємству агрофірмі «Україна» с. Квітневе Білогірського району Хмельницької області 22 січня 1996 року на підставі рішення Квітневської сільської ради Білогірського району Хмельницької області (тепер ОТГ Білогірська селищна рада Хмельницької області) від 17 вересня 1993 року № 2 з доданим до нього списком громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, до якого позивач ОСОБА_1 не включений (а.с. 14, 33-40).

Позивачем ОСОБА_1 доказів, які б підтверджували, що він був членом колгоспу «Україна» с. Квітневе Білогірського району Хмельницької області (з 24 вересня 1992 року колективне сільськогосподарське підприємство агрофірма «Україна» с. Квітневе Білогірського району Хмельницької області) та перебував у трудових відносинах з даним підприємством з квітня 1994 року по травень 1997 року і залишився членом зазначеного підприємства в період проходження строкової служби в Збройних Силах України з 07 червня 1995 року по 31 жовтня 1996 року (тобто на момент видачі 22 січня 1996 року державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ 010), суду не надано та в судове засідання не представлено.

Більше того, згідно записів в трудовій книжці колгоспника НОМЕР_2 , виданої 19 липня 2003 року, слідує, що позивач ОСОБА_1 був прийнятий в члени агрофірми «Україна» с. Квітневе Білогірського району Хмельницької області лише 28 серпня 1997 року, тобто після видачі 22 січня 1996 року державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ 010 (а.с. 15).

При цьому, з даних архівного витягу архівного відділу Білогірської РДА від 25 вересня 2018 року № 04-06/219 вбачається, що прийняття позивача в члени агрофірми «Україна» с. Квітневе Білогірського району Хмельницької області, на підставі поданої ним заяви, відбулося засіданням правління вказаного колективного сільськогосподарського підприємства 11 жовтня 1997 року (протокол від 11 жовтня 1997 року № 9) (а.с. 56).

Суд, розглядаючи справу в порядку позовного провадження, в силу ч. 2 ст. 13 ЦПК України позбавлений з власної ініціативи збирати докази і на виконання вимог п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи та процесуальним правам сторін.

Однак, позивач ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, а тому позовні вимоги останнього про визнання права власності на земельну частку (пай) та зобов`язання Білогірської РДА видати на його ім`я державний акт на право власності на земельну ділянку задоволенню не підлягають за їх недоведеністю.

Крім того, вирішуючи даний спір, суд, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, не приймає визнання позову відповідачем Білогірською РДА, про що зазначено в клопотанні представника вказаного відповідача від 29 січня 2019 року, оскільки таким визнанням порушуються вимоги чинного законодавства та права інших осіб, зокрема іншого співвідповідача Білогірської селищної ради Хмельницької області (а.с. 41).

У відповідності до ст. 75 ЦК УРСР 1963 року позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

Однак, суд не застосовує до спірних правовідносин строк позовної давності та відмови в задоволенні позовних вимог з підстав спливу позовної давності (ст. ст. 80, 71 ЦК УРСР 1963 року), оскільки в даному випадку судом не встановлено порушень прав позивача, які б підлягали захисту, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити саме за їх недоведеністю.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати з відповідачів стягненню не підлягають.

Керуючись ст. 16 ЦК України, ст. ст. 22, 23 Земельного кодексу України в редакції 1990 року, Указом Президента України від 8 серпня 1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Білогірської районної державної адміністрації Хмельницької області, Білогірської селищної ради Хмельницької області про визнання права власності на земельну частку (пай) та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Хмельницького апеляційного суду через Білогірський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. І. Давидюк