ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2719/19 Справа № 210/5776/17 Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретаря судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Державний вищий навчальний заклад «Криворізький державний педагогічний університет»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 жовтня 2018 року, яке ухвалене суддею Хлистуненко О.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 25 жовтня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який пізніше уточнила, до Державного вищого навчального закладу «Криворізький державний педагогічний університет» про стягнення грошової допомоги, не виплаченої при звільненні працівника та середнього заробітку за період затримки розрахунку.

В обґрунтування уточненого позову зазначила, що вона відповідно до записів у трудовій книжці, працювала у ДВНЗ «Криворізький державний педагогічний університет» з 01.11.2003 року до 31.08.2017 року на посаді доцента кафедри, загальної та вікової психології.

31.08.2017 року відповідач припинив з позивачем трудові відносини, звільнив із займаної посади викладача відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України.

Посада, на якій вона працювала, входить до переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників установ, організацій, підприємств, університетів, академій, інститутів, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність».

Після звільнення з посади, з причини виходу на наукову пенсію допомогу при виході на пенсію позивач не отримала. Неодноразові усні звернення до відповідача з проханням виплатити вищевказану допомогу залишились без задоволення. В день звільнення позивач звернулась до відповідача з приводу видачі довідки про заробітну плату для обчислення наукової пенсії, зазначена довідка була видана лише 02.10.2017 року. З цієї причини позивач звернулася до УПФУ, де перебувала на обліку, із заявою про перехід на наукову пенсію.

04.10.2017 року, та 08.12.2017 року отримала письмове повідомленні від УПФУ щодо змін, які відбулися у пенсійному законодавстві, відповідно до яких право на наукову пенсію на даний час вона не має. Враховуючи, що на час звільнення позивача діяла редакція закону, яка передбачала право на отримання наукової пенсії та отримання грошової допомоги в зв'язку з виходом на наукову пенсію, вважає що відповідачем порушено її гарантовані права. Тому, в останній редакції уточненого позову просить суд стягнути з відповідача на користь позивача грошову допомогу у зв'язку з виходом на пенсію, в розмірі 6-ти посадових окладів, що становить 55814,40 грн. та понесені витрати на сплату судового збору.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 жовтня 2018 року позивачу ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні її позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач ОСОБА_1 зазначає, що в період з 01.11.2003 по 31.08.2017 вона працювала у відповідача на посаді доцента кафедри загальної та вікової психології. 31.08.2017 року була звільнена відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України. Посада на якій вона працювала входить до Переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників установ, організацій, підприємств, університетів, академій, інститутів, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність».

Позивач, посилаючись на положення п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» (в редакція, що діяла на момент її звільнення), вказує на те, що вона має право на призначення пенсії науковому (науково-педагогічному) працівнику, оскільки має пенсійний вік і стаж наукової роботи не менш 15 років, а також має право на виплату грошової допомоги у розмірі шести місячних посадових окладів з урахуванням надбавок і доплат при виході на пенсію.

Позивач звертає увагу суду апеляційної інстанції на ту обставину, що звільнення з посади не є обов'язковою умовою для призначення наукової пенсії відповідно до положень ст.37 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», таку пенсію може бути призначено за умови укладання після досягнення пенсійного віку строкового трудового договору (контракту). Вказує на те, що обов'язковою умовою про звільнення з посади наукового (науково-педагогічного) працівника для призначення пенсії згідно із Законом №1977 стосується лише науково-педагогічних працівників, що працюють на цих посадах за трудовим договором, укладеним на невизначений строк, а також за строковими договорами, зокрема контрактом, але за умови, що вони були укладені до досягнення працівником пенсійного віку.

На думку позивача, оскільки станом на дату звільнення її з роботи та подачі документів для оформлення наукової пенсії чинними були норми ст.37 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», якими передбачено її право на оформлення наукової пенсії та отримання грошової допомоги у зв'язку з виходом на наукову пенсію, відмова відповідача у виплаті зазначеної грошової суми є такою, що порушує її права. Позивач вважає доведеним в суді першої інстанції підстави для задоволення її позовних вимог у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, відповідач Державний вищий навчальний заклад «Криворізький державний педагогічний університет» просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін. Зокрема зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, судом з'ясовано усі фактичні обставини справи та надано належну оцінку наявним в матеріалах справи доказам. Відповідач звертає увагу на те, що станом на 01 квітня 2016 року у позивача вже був стаж наукової роботи 22 роки і 8 місяців, однак вона не скористалася своїм правом виходу на наукову пенсію, оскільки бажала працювати за діючим на той момент контрактом з науково-педагогічним працівником (строк дії 01.09.2014 -31.08.2017). Відповідач вказує на те, що ОСОБА_1 після досягнення пенсійного віку продовжувала працювати в університеті, отримувала пенсію за віком та була звільнена з займаної посади 31 серпня 2017 року у зв'язку із закінченням строку трудового договору, тому відповідно до положень статті 37 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» під час звільнення її з посади у неї не виникло право на виплату грошової допомоги, згідно з наведеним Законом.

Позивач ОСОБА_1 і її представник ОСОБА_4 належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, тому колегія суддів визнала їх неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника відповідача Поліщук О.С., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги позивача та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.11.2003 року ОСОБА_1 прийнята до закладу відповідача на посаду доцента кафедри психології за контрактом терміном на 5 років (а.с. 22-24).

Наказом Державного вищого навчального закладу «Криворізький державний педагогічний університет» №130-к від 31.08.2017 року у зв'язку із закінченням строкового трудового договору 31.08.2017 року відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України ОСОБА_1 було звільнено з посади доцента кафедри загальної та вікової психології, з виплатою грошової компенсації за невикористану нею щорічну відпустку в кількості 1 календарний день за 2012/2013 навчальний рік, 1 календарний день за 2013/2014 навчальний рік, 2 календарних дня за 2014/2015 навчальний рік (а.с.42).

З пенсійного посвідчення НОМЕР_1 від 31.05.2016 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 є пенсіонером за віком (а.с.11).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 виходив з того, що у неї відсутнє право на отримання грошової допомоги, передбаченої ст.37 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», оскільки позивач була звільнена не з посади наукового (науково-педагогічного) працівника, а з підстав закінчення строкового трудового договору.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про науково і науково-технічну діяльність» (в редакція, яка діяла на момент виникнення правовідносин) наукова діяльність - інтелектуальна творча діяльність, спрямована на одержання нових знань та (або) пошук шляхів їх застосування, основними видами якої є фундаментальні та прикладні наукові дослідження; науковий працівник - вчений, який має вищу освіту не нижче другого (магістерського) рівня, відповідно до трудового договору (контракту) професійно провадить наукову, науково-технічну, науково-організаційну, науково-педагогічну діяльність та має відповідну кваліфікацію незалежно від наявності наукового ступеня або вченого звання, підтверджену результатами атестації у випадках, визначених законодавством; науково-педагогічна діяльність - педагогічна діяльність в університетах, академіях, інститутах та закладах післядипломної освіти, що пов'язана з науковою та (або) науково-технічною діяльністю.

Відповідно до п.12 ст.37 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» (в редакція, яка діяла на момент виникнення правовідносин) під час виходу на пенсію з посади наукового (науково-педагогічного) працівника відповідно до цього Закону науковому (науково-педагогічному) працівнику виплачується грошова допомога в розмірі шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат, за наявності стажу роботи на посадах, зазначених у переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників установ, організацій, підприємств, університетів, академій, інститутів, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до цієї статті, затвердженому Кабінетом Міністрів України, не менш як: для чоловіків - 12,5 року ; для жінок - 10 років.

Разом з тим, аналізуючи п.12 ст.37 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» вбачається, що умовою отримання грошової допомоги в розмірі шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат надається працівникові саме при виході на пенсію з посади наукового (науково-педагогічного) працівника.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивача було звільнено у зв'язку з закінченням строку трудового договору 31.08.2017 року відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України, а отже порушень зі сторони відповідача ДВНЗ «Криворізький державний педагогічний університет» під час звільнення ОСОБА_1 не встановлено, так, як їй було виплачено всі суми при звільнені.

Доводи позивача ОСОБА_1 про те, що вона має право на виплату грошової допомоги у розмірі шести місячних посадових окладів з урахуванням надбавок і доплат при виході на пенсію відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», колегія суддів вважає хибними і не сприймає їх, оскільки позивач невірно тлумачить закон на який посилається у позові і в апеляційній скарзі.

Судом першої інстанції і апеляційним перегляд встановлено, а також не заперечувалося ОСОБА_1, що остання у 2016 році вийшла на пенсію за віком, що підтверджено її пенсійним посвідченням НОМЕР_1 від 31.05.2016 року (а.с.11).

При цьому позивач продовжувала працювати у відповідача на посаді доцента кафедри загальної та вікової психології за укладеним 01 вересня 2014 року контрактом, строк дії, якого закінчився 31 серпня 2017 року, що підтверджується заявою ОСОБА_1 від 01.09.2014 року та контрактом з науково-педагогічним працівником, а також витягом з наказу №130-к від 31 серпня 2017 року про звільнення (а.с.9, 42, 43, ).

Як вбачається з витягу з наказу №130-к від 31 серпня 2017 року про особовий склад - ОСОБА_1, доцент кафедри загальної та вікової психології була звільнена відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України, у зв'язку із закінченням строку трудового договору, 31 серпня 2017 року (а.с.42).

Отже наведені вище докази свідчать про те, що 31 серпня 2017 року позивач ОСОБА_1 була звільнена, не у зв'язку із виходом на пенсію на умовах передбачених статтею 37 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» (остання вже перебувала на пенсії за віком з 2016 року), з підстав закінчення строку трудового договору, що підтверджується записом у трудовій книжці, а також наказом №130-к від 31 серпня 2017 року про особовий склад (а.с.7, 42).

З матеріалів справи, також видно, що під час звільнення, відповідачем, позивачу ОСОБА_1 були виплачені усі належні до виплати грошові компенсації, зокрема: за невикористану нею щорічну відпустку в кількості 1 календарний день за 2012/2013 навчальний рік, 1 календарний день за 2013/2014 навчальний рік, 2 календарних дня за 2014/2015 навчальний рік, що підтверджено наказом №130-к від 31 серпня 2017 року про особовий склад та довідкою (а.с.42, 44).

Відтак, колегія суддів вважає, що висновок суду, що у позивача відсутнє право на отримання грошової допомоги, передбаченої ст.37 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» у зв'язку із відсутністю передбачених законом умов щодо її нарахування, а саме, звільнення ОСОБА_1 не з посади наукового (науково-педагогічного) працівника, а з підстав закінчення строкового трудового договору, є законним і обґрунтованим.

Згідно з ч.14 ст.37 Закону України Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» право на призначення пенсії відповідно до цього Закону мають всі особи, яким призначено пенсію до набрання чинності цим Законом та які мають стаж наукової роботи, передбачений частиною другою цієї статті. Призначення пенсій таким працівникам здійснюється відповідно до частин другої - четвертої цієї статті з дня звернення за призначенням пенсії та за умови звільнення з посади наукового (науково-педагогічного) працівника, крім осіб, які працюють за строковим трудовим договором (контрактом), укладеним після досягнення пенсійного віку.

Слід зазначити, що після звільнення позивача, вона мала право на оформлення наукової пенсії, згідно ст.37 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», і як видно з матеріалів справи, з цієї причини остання, 04.10.2017 року звернулася до УПФУ, де перебувала на обліку, із заявою про перехід на наукову пенсію (а.с.12), проте отримала відповідь УПФУ про відсутність на час звернення підстав для призначення цієї пенсії, оскільки з 01.10.2017 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих акті України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VІІІ, який набув чинності 11.10.2017 року було скасовано норми щодо призначення пенсії науковим працівникам (а.с.30).

На думку колегії суддів саме зволікання позивача із заявою про перехід з одного виду пенсії на інший і стало причиною втрати нею права на призначення пенсії науковим працівникам, оскільки на момент звернення ОСОБА_1 із відповідною заявою, Закон, який був підставою для призначення цієї пенсії був скасований.

Так ч.3 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Отже, наведені норми закону підтверджують право позивача на перехід з пенсії за віком на наукову пенсію за умови її своєчасного звернення до органів Пенсійного фонду після звільнення 31 серпня 2017 року з навчального закладу відповідача з підстав закінчення строку трудового договору.

Оскільки, позивач не ставила питання щодо можливого порушення відповідачем трудового законодавства з приводу її звільнення, а посилаючись на ЗУ «Про наукову і науково-технічну діяльність» просила виплатити їй грошову допомогу в розмірі шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат, суд першої інстанції розглянув справу виключно в межах заявлених позовних вимог, що відповідає ст.13 ЦК України.

Перевіривши справу у повному обсязі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у досить повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи позивача та відповідача, надавши їм належну оцінку, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 27 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: