Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2391/17 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є.О.
Категорія 26 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Шевчук А.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання: Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №278/2391/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Житомирське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 29 травня 2018 року, яке ухвалене суддею Грубіяном Є.О. в м. Житомирі

встановив:

У жовтні 2017 року позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся із позовом до суду, в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив винести рішення про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 15.07.2008 року в розмірі 630 568,82 грн, яка виникла у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов даного договору, а також понесені судові витрати.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 29 травня 2018 року позов задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором на загальну суму 630 568,82 грн. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_4 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення суду скасувати, винести нове - про відмову у задоволенні позовних вимог. Вказує, що суд першої інстанції при винесенні рішення не звернув увагу на пропущення позивачем трирічного строку позовної давності, неправильно визначився із взаємовідносинами сторін та не застосував норми закону, які регулюють спірні правовідносини. Окрім того, не взяв до уваги рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 19 листопада 2012 року, яким даний кредитний договір розірвано.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив апеляційну скаргу відповідача відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд обґрунтовано задовольнив вимоги Банку через доведеність заявлених вимог.

В судовому засіданні представник ПАТ «Державний ощадний банк України» просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, з невідомих суду причин. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 15 липня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_1 укладений договір про іпотечний кредит № 438, за умовами якого відповідачу наданий кредит у розмірі 804 366 грн. на умовах визначених договором, з терміном повернення до 14 липня 2025 року (а.с.7-9 т.1).

Виконання зобов`язань позичальником за вказаним договором було забезпечено договорами поруки, які укладені 15 липня 2008 року між Банком, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з кожним окремо (а.с.12,13 т.1).

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 19 листопада 2012 року у цивільній справі № 2-128/12 за позовом ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит №438 від 15 липня 2008 року в розмірі 1 356 826,98 грн, що складається з залишку непогашеного кредиту в розмірі 801 731,00 грн, залишку нарахованих та не сплачених відсотків в розмірі 435 576,86 грн, залишку нарахованої і не сплаченої пені за несвоєчасне щомісячне погашення кредиту в розмірі 119 519,12 грн, звернуто стягнення на предмет застави - житловий будинок та земельну ділянку площею 0,2500 га, що розташовані по АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу на публічних торгах, при цьому зазанчено, що початкова ціна має бути встановлена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності.

Вказаним рішенням також було вирішено розірвати укладений між банком та ОСОБА_1 договір про іпотечний кредит № 438 від 15 липня 2008 року О.В ОСОБА_7 (а.с.64,65 т.1).

14 лютого 2018 року державним виконавцем Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 39374961, за виконавчим листом № 2-128/12 від 01 лютого 2013 року, виданого на виконання вищевказаного судового рішення, у зв`язку з реалізацією майна та його повним виконанням (а.с.155 т.1).

Також відповідачем ОСОБА_8 у період з 30.11.2012 року по 09.02.2018 року в рахунок погашення заборгованості за Договором було здійснено п`ять платежів на загальну суму 766 487,21 грн, що підтверджується квитанціями, які долученні представником банку до матеріалів справи (а.с.178-182 т.1).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що у зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з позичальника та поручителів у солідарному порядку.Крім того, вважає, що розірвання кредитного договору у даному випадку не припиняє зобов`язання між сторонами, оскільки кредитор повністю не виконав умови даного договору. Також банком не попущено строк позовної давності для звернення до суду з позовом через сплату позичальником 26 червня 2017 року, в рахунок погашення заборгованості, коштів на суму 284409,39 грн.

Проте такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Частиною четвертою ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов`язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили.

Таким чином, розірвання кредитного договору припиняє його дію на майбутнє, але не впливає на факти укладення та дії цього договору включно до моменту його розірвання. Тому з моменту розірвання кредитного договору у позичальника залишається обов`язок повернути позивачеві заборгованість, нараховану за цим договором станом на день його розірвання, а кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені кредитним договором проценти та неустойку за період після розірвання цього договору. Права й інтереси кредитодавця у правовідносинах з позичальником після розірвання кредитного договору забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (Постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12).

Після розірвання кредитного договору з огляду на те, що кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання, не припиняються окремі зобов`язання сторін, спеціально передбачені для застосування на випадок порушення зобов`язань і після розірвання договору, але в обсязі, що відповідає заборгованості, яка існувала до моменту розірвання договору.

Згідно ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання.

Відтак, розірвання кредитного договору має наслідком припинення на майбутнє зобов`язання кредитодавця та позичальника, а також припинення на майбутнє поруки за обов`язками позичальника, які можуть виникнути, зокрема, за ст.625 ЦК України після такого розірвання. Порука не припиняється за обов`язками позичальника щодо заборгованості за кредитом, процентів і неустойки, які існували на момент розірвання кредитного договору. Тобто, розірвання кредитного договору не є підставою для припинення поруки, які можуть забезпечувати виконання зобов`язання, що виникло до моменту такого розірвання.

(Постанова Велика Палата Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, в якій ВС відступив від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 9 вересня 2015 року у справі № 6-939цс15).

Під час розгляду справи було встановлено, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 19 листопада 2012 року у цивільній справі № 2-128/12 розірвано укладений між банком та ОСОБА_1 договір про іпотечний кредит № 438 від 15 липня 2008 року О.В. Дане рішення набрало законної сили 30 листопада 2012 року.

Після розірвання кредитного договору боржником було сплачено на погашення заборгованості за кредитним договором загальну суму в розмірі 766 487,21 грн. Крім того, 21 червня 2017 року від реалізації іпотечного майна банком було отримано 288 063,39 грн.

Разом з тим, зі змісту поданого банком розрахунку слідує, що позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість за договором № 438 від 15 липня 2008 року, яка утворилась станом на 05.10.2017 року на загальну суму 1 108 646,64 грн, яка складалась із суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 801 731 грн., нарахованих та несплачених відсотків в розмірі 435 576,86 грн. та пені в сумі 119 519,12 грн.

У зв`язку зі сплатою відповідачем після розірвання договору коштів на погашення заборгованості, позивачем зменшено позовні вимоги, і остаточно позивач просить стягнути заборгованість, що утворилась станом на 12.02.2018 року в розмірі 630 568,82 грн і складається із: залишку непогашеного кредиту 503 478,43 грн, залишку нарахованої та несплаченої пені 127 090,39 грн. Тобто Банком в суму заборгованості також включена і сума боргу, що була стягнута за рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 19 листопада 2012 року у цивільній справі № 2-128/12, яке виконане в повному обсязі у лютому 2018 року, а також відсотки та пеню, що нарахована позивачем після розірвання договору.

Проте, з урахуванням вищевказаних вимог закону, банк не мав право нараховувати у даному випадку проценти та пеню за кредитним договором після його розрівання та зараховувати сплачені відповідачем кошти на їх погашення. Проте, починаючи з 30.11.2014 року, позивач має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідачем відповідно до частини другої ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені по умовам договору. Однак, такі вимоги до суду пред`явлені не були.

Разом з тим, суд першої інстанції на вищевказані вимоги закону та обставин справи уваги не звернув, не надав належної оцінки рішенню суду щодо розірвання кредитного договору, включенню позивачем до заборгованості за цим договором передбачених ним процентів і пені після його розірвання, а також повторно суми заборгованості, в рахунок якої було звернуто стягнення на іпотечне майно за рішенням суду від 19.11.2012 року, а тому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення вимог банку.

Таким чином, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, призвело до ухвалення у справі незаконного рішення, а тому останнє підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову з вищевказаних підстав (п.3, п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України).

Відповідно до ст.141 ЦПК України з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 14 187,70 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 29 травня 2018 року задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 29 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Житомирське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Житомирське обласне управління АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 14187 грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2019 року.

Головуючий: Судді: