Справа №265/2404/19
Провадження №2-о/265/372/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2019 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі

головуючого судді Шиян В. В.,

за участю секретаря судового засідання Себко Г.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України,

зацікавлена особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Донецький області ,

за участю:

заявника - ОСОБА_1

представника зацікавленої особи - Трубіцина К.Р.

В С Т А Н О В И В:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на ті обставини, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Маріуполі (Жданові). З дня народження по теперішній час, вона проживає в місті Маріуполі, за межі міста на постійне проживання не виїжджала. В 1992 році вона втратила свій паспорт на той час ще громадянина СРСР, а новий паспорт громадянина України так і не отримала. Деякий час проживала по тимчасовому посвідченню, яке теж втратило свою силу. В Маріуполі народила двох дітей. На теперішній час, вона вирішила привести документи до ладу, у зв`язку з чим ще в 2015 році отримала тимчасове посвідчення. Під час видачі тимчасового посвідчення її особу було встановлено, але вона досі не може підтвердити своє громадянство. Просить суд встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року.

Ухвалою суду 11 квітня 2019 року було відкрито провадження по справі і справа була призначена до підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 15 жовтня 2019 року підготовче судове засідання було закрито, справу призначено до розгляду.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засідання повністю підтримала свої вимоги, та просила встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

Представник Головного управління ДМС України у Донецькій області за довіреністю Трубіцин К. Р . не заперечував проти задоволення заяви ОСОБА_1 .

Суд, вислухав пояснення сторін, дослідив надані письмові докази, вважає, що подана ОСОБА_1 заява підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Жданові ( Маріуполі) що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 20 лютого 1969 року Іллічівським відділом ЗАГс міста Жданова Донецької області. ( а.с.9)

Згідно довідки по реєстрацію місця проживання особи № НОМЕР_1 від 10 квітня 2019 року, ОСОБА_1 зареєстрована в кватирі АДРЕСА_1 з 28 травня 1992 року.

Діти заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народилися в місті Маріуполі. Згідно медичних карток, знаходилися на обліку в лікувальних установах міста Маріуполя. Навчалися в школах Маріуполя.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , пояснив, що він є цивільним чоловіком ОСОБА_1 . З 1996 року постійно проживає з нею за адресою її реєстрації в кватирі АДРЕСА_1 . Пояснив, що наскільки йому відомо, то ОСОБА_1 постійно проживає в місті Маріуполі з дня її народження. За межі України взагалі ніколи не виїжджала.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що він з 1982 року поживав в одному будинку, по сусідству, з родиною ОСОБА_1 . З моменту заселення будинку він товаришував з родиною ОСОБА_7 . ОСОБА_8 постійно проживала в квартирі з батьками, а коли їх не стало, то вона і далі продовжила проживати в квартиріАДРЕСА_3 В 1994 році він переїхав проживати в батьківський будинок, який розташований неподалік будинку АДРЕСА_2 . ОСОБА_9 бачив регулярно, постійно з нею спілкувався. На підтвердження своїх пояснень надав суду копію паспорту, де зафіксовано період проживання його в будинку АДРЕСА_2 .

За ст. 2 Закону України «Про громадянство України» (в редакції від 8 жовтня 1991 року) громадянами України є: 1) особи, які на момент набрання чинності цим Законом проживали в Україні, незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, освіти, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, які не є громадянами інших держав і які не заперечують проти набуття громадянства України; 2) особи, які працюють за державним направленням, проходять військову службу або навчаються за межами України, за умови, якщо вони народилися чи довели, що постійно проживали на її території, не перебувають у громадянстві інших держав і не пізніш як через рік після набрання чинності цим Законом виявили бажання стати громадянами України; 3) особи, які набули громадянства України відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про громадянство України» (в редакції від 16 квітня 1997 року) громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) постійно проживали в Україні, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак і які не є громадянами інших держав; 3) особи, які народилися або постійно проживали на території України, а також їх нащадки (діти, онуки), якщо вони на 13 листопада 1991 року проживали за межами України, не перебувають у громадянстві інших держав і до 31 грудня 2004 року подали у встановленому цим Законом порядку заяву про визначення своєї належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянства України відповідно до цього Закону.

Згідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство України» (в редакції від 18 січня 2001 року) громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України»(13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

За змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Таким чином , судом за наслідком розгляду справи на підставі належних та допустимих доказів встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , народилася в місті Маріуполі. Станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року і по теперішній час постійно проживає на території України, що свідчить про те що вона є громадянкою України.

При цьому відомостей, що заявниця є громадянкою іншої держави, не було винайдено судом.

Керуючись ст. ст. 258,259,263-265, 315, 319 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України, зацікавлена особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Донецький області - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої в квартирі АДРЕСА_1 , на території України станом на 24 серпня 1991 року, 13 листопада 1991 року і по теперішній час.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України від 15 грудня 2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення було складено та підписано 4 листопада 2019 року.

Суддя ______________________ Шиян В.В.