Справа № 161/9203/18 Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В.
Провадження № 22-ц/802/170/19 Категорія: 61 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Грушицького А. І., Русинчука М. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Луцьку цивільну справу за позовом Департаменту соціальної політики Луцької міської ради Волинської області до ОСОБА_1 про повернення надміру виплаченої допомоги, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 листопада 2018 року,

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року Департамент соціальної політики Луцької міської ради звернувся в суд із даним позовом до ОСОБА_1, мотивуючи вимоги тим, що 25.01.2016 року відповідач зверталась із заявою про призначення допомоги при народженні дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми». 17.11.2015 року, 05.05.2016 року, 07.11.2016 року та 05.05.2017 року ОСОБА_1 зверталася до департаменту соціальної політики Луцької міської ради із заявою про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям».

Згідно з декларацією про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, поданою відповідачем, доходи сім'ї за період з травня 2015 року по квітень 2017 року складалися із пенсійних виплат, державних соціальних допомог, стипендії. Інших доходів сім'я не мала.

Провівши розрахунок середньомісячного сукупного доходу сім'ї на підставі поданих документів, відповідачу призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям на період: з 01.11.2015 по 30.04.2016 щомісячно в розмірі 755,23 грн.; з 01.05.2016 по 31.10.2016 щомісячно - 1279,67 грн.; з 01.11.2016 по 30.04.2017 щомісячно - 1358,92 грн.; з 01.05.2017 по 09.07.2017 щомісячно - 1473,53 грн., з 10.07.2017 по 31.10.2017 - 975,53 грн. щомісячно.

Також відповідачці була призначена допомога на дітей як одинокій матері на період з 01.01.2016 по 30.06.2016 у розмірі 267,58 грн на місяць.

Під час проведення державними соціальними інспекторами департаменту перевірки достовірності та повноти інформації наданої для призначення допомоги встановлено, що в деклараціях про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням допомоги відповідачем не задекларовано доходи, отримані нею у ТзОВ «Волинь Агро» у вигляді орендної плати.

У зв'язку з поданням відповідачем недостовірної інформації про доходи сім'ї виникла переплата допомоги одинокій матері в розмірі 778,02 грн. та допомоги малозабезпеченим сім'ям в сумі 18093,02 грн.

Відповідач була письмово повідомлена про необхідність повернення неправомірно виплачених коштів державної соціальної допомоги одиноким матерям та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, але в добровільному порядку кошти повернуті не були.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача в користь департаменту 778,02 грн. державної допомоги на дітей одинокій матері та 18093,02 грн. допомоги малозабезпеченим сім'ям.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 листопада 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Департаменту соціальної політики Луцької міської ради суму в розмірі 778 грн. 02 коп. державної допомоги на дітей одинокій матері, 18093 грн. 02 грн. допомоги малозабезпеченим сім'ям. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Департаменту соціальної політики Луцької міської ради понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 грн.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, обставинам справи та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції залишив поза увагою вимоги Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України та наявну в матеріалах справи копію посвідчення відповідача, відповідно до якого відповідач є інвалідом ІІ групи з дитинства, а тому грубо порушив норми процесуального права. Також зазначено, що позивач не надав суду належних та достатніх доказів на підтвердження позовних вимог. В порушення вимог процесуального закону суд не надав належної оцінки поданим позивачем доказам. Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам.

Задовольняючи позов та стягуючи з відповідача судові витрати, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач свідомо приховувала відомості, які впливають на право отримання нею соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, що свідчить про її недобросовісність.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.01.2016 року відповідач зверталась із заявою про призначення допомоги при народженні дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

На підставі поданих документів відповідачу призначено допомогу з 01.01.2016 року по 30.06.2016 року в сумі по 267,58 грн. за січень-квітень та по 343,58 грн. за період з травня по червень включно щомісячно.

Крім того, 17.11.2015 року, 05.05.2016 року, 07.11.2016 року та 05.05.2017 року до департаменту соціальної політики Луцької міської ради відповідач зверталася із заявами про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям».

До заяв ОСОБА_1 додала декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, відповідно до яких доходи сім'ї за період з травня 2015 року по квітень 2017 року складалися із пенсійних виплат, державних соціальних допомог, стипендії. Інших доходів сім'ї відповідач не вказала.

Під час проведення державними соціальними інспекторами департаменту перевірки достовірності та повноти інформації, наданої для призначення допомоги, встановлено, що в деклараціях про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням допомоги від 25.01.2016, 17.11.2015, 05.05.2016, 07.11.2016 та 05.05.2017 відповідачем не задекларовано доходи, отримані у ТзОВ «Волинь Агро» в зазначені періоди у вигляді орендної плати (інформація надана органами фіскальної служби на електронних носіях, акт за результатами проведеної перевірки правильності та повноти інформації, що надається заявником для призначення державних соціальних допомог від 23.02.2018 №160, довідки про доходи ТзОВ «Волинь Агро» від 09.02.2018 №№22, 23, 24, 25).

Згідно з актом № 160 від 23.02.2018 року відділу державних соціальних інспекторів департаменту соціальної політики Луцької міської ради виявлено незадекларовані доходи відповідача, отримані в ТзОВ «Волинь Агро» (а.с.28).

На підтвердження встановлених обставин ТзОВ «Волинь Агро» на вимогу позивача надало довідки про доходи ОСОБА_1, з яких вбачається, що за період з 01.01.2015 р по 31.12.2015 р відповідач отримала 3844,54 грн доходу від орендної плати. За період з 01.01.2016 р по 31.12.2016 р. - 7689,07 грн та з 01.01.2017 по 31.12.2017 р.- 7688,94 грн. Також згідно з довідкою про доходи № 24 від 09.02.2018 року відповідач отримала інші доходи в розмірі 1242,23 грн (а.с.29-31).

Відповідно до розрахунку суми боргу позивачем визначено обсяг та період виплачених надміру коштів соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, які отримані ОСОБА_1 в сумі 18093,02 грн. за період з листопада 2015 р. по квітень 2016 року та з листопада 2016 року по квітень 2017 року. Разом з тим, даний розрахунок містить відомості про переплату коштів державної допомоги одинокій матері за період з 01.01.2016 р. по 30,06.2016 року , яка становить 778,02 грн (а.с. 39).

Здійснивши перерахунок середньомісячного доходу сім'ї з врахуванням незадекларованих доходів, встановлено, що відповідач мала право на отримання державних допомог у меншому розмірі: допомоги одинокій матері за період з 01.01.2016 по 30.06.2016 в розмірі 979,46 грн., допомоги малозабезпеченим сім'ям в період з 01.11.2015 по 31.10.2017 в розмірі 11429,04 грн.

Отже, у зв'язку з поданням відповідачем недостовірної інформації про доходи сім'ї виникла переплата ОСОБА_1 допомоги як одинокій матері в розмірі 778,02 грн. та допомоги малозабезпеченим сім'ям в сумі 18093,02 грн.

07.03.2018 року ОСОБА_1 надсилалося повідомлення про необхідність сплати надміру виплачених коштів у строк до 20.05.2018 року. Однак на день звернення до суду кошти відповідачем не повернуто.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» державна соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям - це щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім'ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім'ї.

За приписами ст. 5 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» розмір державної соціальної допомоги визначається як різниця між прожитковим мінімумом для сім'ї та її середньомісячним сукупним доходом, який обчислюється за методикою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, але цей розмір не може бути більшим ніж 75 відсотків прожиткового мінімуму для сім'ї.

Відповідно до ст. 18-1 Закону «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини (рішення про усиновлення дитини) відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку державним органом реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

Згідно зі ст. 18-3 даного Закону та пунктом 34 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року № 1751, допомога на дітей одиноким матерям надається в розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.

Середньомісячний сукупний дохід сім'ї визначається згідно з Методикою обчислення сукупного доходу сім'ї для всіх видів соціальної допомоги на підставі довідки про доходи і декларації про доходи та майновий стан осіб, що звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги.

За положеннями п. 28 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 року № 250 (далі - Порядок), якщо сім'єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги та визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, органи соціального захисту населення: визначають обсяг надміру виплачених коштів та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану сім'ї; повідомляють уповноваженого представника малозабезпеченої сім'ї про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення; у разі врахування надміру виплачених коштів при виплаті соціальної допомоги у наступні періоди провадять щомісячні відрахування на підставі своїх рішень у розмірі не більш як 20 відсотків суми, що підлягає виплаті; у разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку.

Статтею 1212 ЦК України, визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Встановивши, що, ОСОБА_1 отримувала доходи від орендної плати, але не вказувала про це в жодній декларації про доходи, тобто свідомо надала недостовірну інформацію, внаслідок чого неправомірно отримувала допомогу у зв'язку із малозабезпеченістю її сім'ї та допомогу одиноким матерям, суд визнав позов обґрунтованим та стягнув отриману нею переплату визначених їй допомог за зазначені періоди у розмірах 778,02 грн державної допомоги на дітей одинокій матері, та 18093,02 грн допомоги малозабезпеченим сім'ям.

За приписами ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як визначено ст.ст. 77, 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто обставин, що підтверджують заявлені вимоги. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, апеляційний суд не бере до уваги покликання відповідача в апеляційній скарзі на ненадання позивачем достовірних та достатніх доказів, та вважає, що суд дійшов вірного висновку, задовольняючи позов. Крім того, відповідач жодними доказами не спростувала обставини, наведені позивачем.

Суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Щодо доводів апеляційної скарги про стягнення судом першої інстанції з відповідача судового збору, колегія суддів вважає їх обгрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як видно з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 при поданні заяви про перегляд заочного рішення суду від 16.07.2018 року долучила в додатку до неї копію довідки МСЕК № 015815 про визначення ОСОБА_1 другої групи інвалідності з дитинства безстроково. Також надано копію посвідчення серії АГ №297176, виданого 16.12.2004 року на підтвердження підстав для звільнення від сплати судового збору відповідно до п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно з п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, суд у мотивувальній частині вказав, що не підлягає до стягнення у користь позивача з ОСОБА_1 судовий збір, оскільки вона є інвалідом 2 групи з дитинства, однак у резолютивній частині рішення помилково присудив до стягнення з відповідача ці судові витрати.

Отже, оскільки відповідач звільнена від сплати судового збору, суд помилково стягнув з неї на користь позивача судовий збір у розмірі 1762 грн.

Згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК України та абз.2 пункту 35 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції на зазначені вище вимоги закону уваги не звернув, тому вказані в апеляційній скарзі порушення судом першої інстанції процесуального закону тягнуть за собою скасування оскаржуваного судового рішення в частині стягнення судового збору.

Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору, приймаючи до уваги наявність у відповідача пільг щодо сплати судового збору, суд апеляційної інстанції вважає обгрунтованими доводи апеляційної скарги в цій частині та доходить висновку про скасування рішення в частині розподілу судових витрат. В решті рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ч.ч.4,5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 263, 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1, подану її представником ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 листопада 2018 року в даній справі в частині стягнення з ОСОБА_1 в користь Департаменту соціальної політики Луцької міської ради Волинської області судового збору в сумі 1762 гривні скасувати.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Текст постанови складено 28 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді