Провадження № 2з/521/352/19
У Х В А Л А

07 листопада 2019 року

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Гуревського В.К.,

за секретаря - Петренчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення часток у спільному майні, -

в с т а н о в и в :

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась з позовом ОСОБА_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , в якому просила визнати, що частки ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з трьох кімнат, загальною площею 59,4 кв. м., згідно свідоцтва про право власності на житло, Управлінням Житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів від 23 серпня 1995 року - є рівними і та складають Ѕ частку квартири для кожного, обґрунтовуючи свою вимогу таким.

Згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» нами позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 була приватизована квартира АДРЕСА_2 , яка складається з трьох кімнат, загальною площею 59,4 кв. м. Свідоцтво про право власності на житло від 23 серпня 1995 року видано УЖКГ виконкому Одеської міської Ради народних депутатів згідно розпорядженням №66548, зареєстровано і записано у реєстрову книгу № 17-1951. Розпорядження органу приватизації від 23 серпня 1995 року №66548. Свідоцтво про право власності на житло було належним чином зареєстровано 13 серпня 2014 року № права власності 6668660. У свідоцтві про право власності на житло та розпорядженні органу приватизації визначено, що квартира належить на праві спільної сумісної власності позивачу ОСОБА_3 , та відповідачу ОСОБА_1 . Бажаючи здійснити відчуження належної їй частки квартири вона звернулася до нотаріальної контори, однак їй було відмовлено у вчиненні відповідної нотаріальної дії, так як не має чітко визначених часток у кожного із співвласників квартири, а тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 надала до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , посилаючись на таке.

Предметом спору є визначення правового стану квартири АДРЕСА_2 , яка, відповідно до наявного в справі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 23 серпня 1995 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради (реєстраційний №17-1951), належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . В теперішній час, ОСОБА_1 постійно проживає в Республіці Італія, в зв`язку з чим, уповноважила представника звернутися до суду із заявою про накладення арешту на спірне майно, обґрунтовуючи необхідність вчинення таких дій тими обставинами, що ОСОБА_3 , всупереч існуючих домовленостей, передала квартиру в платне користування іншим особам, погрожує розпорядитися всією квартирою на користь певної особи. Такі дії ОСОБА_3 мають очевидний характер, підтверджують недоброчесні дії щодо умов користування спільнім майном та можуть привести до того, що вона, скориставшись перебуванням відповідача за кордоном, може намагатися відчужити спірне майно на користь третіх осіб, особливо за умови того, що оригінали правовстановлюючих документів знаходяться саме у позивача, про що вона особисто зазначає в тексті позовної заяви. Зазначені дії позивача завдають певної шкоди майновим інтересам відповідача, можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, в зв`язку з чим, тому несвоєчасне вжиття певних заходів щодо забезпечення позову, може позбавити відповідача права на ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних її прав або інтересів.

Дослідивши подану заяву, матеріали справи та надавши їм належну оцінку, суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 153 Цивільно-процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

За положенням ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права, щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.

Відсутність достатніх доказів в обґрунтування заяви про забезпечення позову, унеможливлює дати об`єктивну оцінку викладеним у ній обставинам, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, через відсутність достатніх доказів, які б підтверджували вказані обставини.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, на момент розгляду судом заяви про забезпечення позову позивачем не надано відповідних та достатніх доказів того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, що, у свою чергу, унеможливлює вирішити питання про накладення арешту на майно, оскільки заява необґрунтована доказами та накладення арешту може призвести до порушення прав та законних інтересів учасників процесу.

За таких обставин, суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 149, 150, 157 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення часток у спільному майні залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали.

СУДДЯ В.К. Гуревський

07.11.2019