Справа № 336/4983/18
Провадження № 2/336/354/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Марко Я.Р., за участю секретаря судового засідання Палубінської К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну порядку стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд змінити спосіб стягнення аліментів на неповнолітню дитину, що стягуються за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по справі № 336/874/14-ц від 07.04.2014 року та стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 650, 00грн. щомісячно починаючи з дня подання позову до суду та до досягнення дитиною повноліття.

В позовній заяві позивач зазначає, що у 2008 році вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі, який рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.12.2013 року було розірвано.

Від шлюбу вони з відповідачем мають спільну дитину сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу постійно мешкає з позивачем.

Як зазначає позивач, у звязку з тим, що відповідач не надавав добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини, вона вимушена була звернутися у 2014 році до суду за захистом прав неповнолітньої дитини.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.04.2014 року по справі № 336/874/14-ц з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 в розмірі 650, 00 грн. щомісячно, починаючи з 01.02.2014 року до повноліття дитини.

Відповідач сплачує аліменти в сумі визначеній рішенням суду, заборгованість по аліментам відсутня.

В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що на даний час ситуація змінилась, зазначених вище коштів у розмірі 650, 00 грн. на місяць на утримання дитини позивачу не вистачає.

За твердженням позивача, їй відомо, що відповідач працює не офіційно та має стабільний заробіток, однак офіційно працевлаштовуватися не бажає, поточне місце своєї роботи їй не повідомляє, інших дітей або непрацездатних батьків на утриманні не має.

Окрім того, позивач зазначає про те, що їх спільний син часто хворіє та перебуває під лікарським наглядом: потребує лікування, оздоровлення та протирецидивного лікування, що підтверджується виписками з історії хвороби та іншою медичною документацією.

Позивач наводить перелік захворювань, якими страждає дитина: вроджена аномалія розвитку головного мозку Денді-Уолкера, кіста проміжного паруса на фоні початкової лобно-вісочної гіпотрофії та легкої зовнішньої замісної доброякісної гідроцефалії, симптоматична епілепсія, вторинно генералізовані прості парціальні напади, асцено-динамічний синдром з дефіцитом уваги, ВСД.

Позивач працює в КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» ЗОР провідним бухгалтером та має стабільний заробіток, однак цих коштів та аліментів, які сплачує відповідач не вистачає навіть на необхідні ліки.

На підставі вищевикладеного позивач звернулась з даним позивом до суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.10.2018 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 14.01.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, не заперечувала проти зміни способу та розміру стягнення аліментів та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Взадоволенні вимог щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини заперечувала, просила відмовити, посилаючись на недоведеність таких витрат.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав.

Суд наголошує на тій обставині, що обов'язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов'язків і передбачений частиною 2 статті 51 Конституції України, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин 7 та 8 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини , іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

У відповідності до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

У відповідності до статей 180, 182 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно зі статтею 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до частини 1 статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

У відповідності до частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу.

Судом встановлено факт перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.12.2013 року про розірвання шлюбу (т. 1 а.с.147-148).

Від шлюбу сторони по справі мають спільну дитину сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 05.05.2009 року, серія І-ЖС № 117139 (т. 1 а.с.145) .

Дитина мешкає з позивачем, що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи № 04-26/5-8794 від 24.09.2018 року та № 04-26/5-8795 від 24.09.2018 року (т. 1 а.с.153-154) .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.04.2014 року по справі № 336/874/14-ц (т. 1 а.с.149-150) з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у сумі 650, 00 грн. щомісяця починаючи з 01.02.2014 року до повноліття дитини.

На виконання вказаного рішення суду Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 22.04.2014 року було видано виконавчий лист № 336/874/14-ц пр. 2/336/936/2014 (т. 1 а.с.151-152).

З довідки про доходи позивача (т. 1 а.с.155) вбачається, що остання працює на посаді провідного бухгалтера у КУ «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» ЗОР та загальна сума її доходу за період з 01.01.2018 року по 31.07.2018 року за виключенням аліментів становить 61 378, 12 грн.

З копій медичних документів (т. 1 а.с.160-250, т. 2 а.с.1-25) вбачається, що дитинаОСОБА_3 страждає на низку захворювань: вроджена аномалія розвитку головного мозку Денді-Уолкера, кіста проміжного паруса на фоні початкової лобно-вісочної гіпотрофії та легкої зовнішньої замісної доброякісної гідроцефалії, симптоматична епілепсія, вторинно генералізовані прості парціальні напади, асцено-динамічний синдром з дефіцитом уваги, ВСД.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Згідно з частинами 1, 2 та 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до частин 1, 5, 6, 7 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як розяснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

З урахуванням викладеного, враховуючи обставини справи та приймаючи до уваги матеріальне становище дитини та відповідача, платоспроможність відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача про зміну способу стягнення аліментів на неповнолітню дитину, що стягуються за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по справі № 336/874/14-ц від 07.04.2014 року та стягнення з відповідача на користь позивача, аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Статтею 185 Сімейного кодексу України встановлено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Зазначене положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з хворобою дитини. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України у справі № 6-1489цс17 вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобовязаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати.

Позивач у додаткові витрати включила витрати на лікування дитини, проте не надала суду жодних письмових доказів на підтвердження вартості ліків, які призначені дитині відповідно до консультативних висновків та докази їх придбання, оскільки виписки з медичних карт хворого та виписні епікризи, додані до матеріалів справи не вказують які обстеження були платними, які суми витрачено на такі обстеження або на медичні препарати.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог позивача в частині стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 650,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, оскільки позивач не довела ті обставини на які посилалась в обґрунтування позовних вимог.

За приписами статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Керуючись статтями 141, 180, 181, 182, 184, 192 Сімейного кодексу України, статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну порядку стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити частково.

Змінити спосіб стягнення аліментів на неповнолітню дитину, що стягуються за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по справі № 336/874/14-ц від 07.04.2014 року та стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований та мешкає за адресою: м. Запоріжжя, вул. Академіка ОСОБА_4АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_2, аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

У позові в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 650, 00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований та мешкає за адресою: м. Запоріжжя, вул. Академіка ОСОБА_4АДРЕСА_1, судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. в дохід держави.

Допустити негайне виконання рішення в межах стягнення суми аліментів за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повне рішення суду складено 27.02.2019 року.

Суддя: Я.Р.Марко