Справа № 473/3651/19
РІШЕННЯ
іменем України

"06" листопада 2019 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Ротар М.М., при секретарі Гавриловій І.С.

За участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики

встановив

в серпні 2019 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що 24 грудня 2016 року вона уклала з відповідачем договір позики, за яким передала позичальнику грошові кошти в сумі 289146 грн., що еквівалентно на день підписання договору 11000 дол. США. Відповідач зобов`язався повернути грошові кошти до 24 грудня 2017 року.

Посилаючись на те, що відповідач свої зобов`язання не виконав належним чином, позивач просила стягнути з відповідача борг за договором позики в розмірір 275469,70 грн., що еквівалентно на день стягнення 11000 дол. США.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 28 серпня 2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача збільшила позовні вимоги, просила стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням 3% річних та інфляційних витрат за період з 25.12.2016 року по 20.10.2019 року в сумі 384088,70 грн.

Відповідач в судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав відзив, в якому не заперечував проти стягнення з нього суми боргу по договору позики в розмірір 275469,70 грн. Однак вважав, що 3% річних повинні бути нараховані за період з 24.12.2017 року по 20.10.2019 рік в сумі 16528 грн. Заперечував проти стягнення інфляційних витрат, вважав, що договір позики укладено в доларовому еквіваленті, тому іноземна валюта індексації не підлягає.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких причин.

Так, в судовому засіданні встановлено, що між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 24 грудня 2016 року був укладений договір позики, який був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області та зареєстрований в реєстрі за № 1027. Відповідно до умов договору позивач передала у власність грошові кошти, а відповідач прийняв у власність грошові кошти в сумі 289146 гривень, що еквівалентно на день підписання договору 11000 дол. США по курсу Національного банку України строком до 24 грудня 2017 року без нарахування відсотків.

Проте відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, оскільки не повернув грошові кошти, що були обумовлені договором. Вказана обставина підтвердилася в судовому засіданні матеріалами справи та не заперечувалася відповідачем.

Згідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Статтею 1049 ЦК України передбачено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно до ст. 1050 ЦК України якщо позивальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами мали місце договірні зобов`язання, які відповідач порушив, а саме не повернув позивачу обумовлену суму, а тому суд вважає, що позовні вимоги про стягнення суми боргу по договору позики обґрунтовані та на підставі ст. 526 ЦК України підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Так, згідно з ст.524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч.2 ст.524 та ч.2 ст.533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Так, сума боргу за договором позики станом на 23.08.2019 року за офіційним курсом Національного банку України складає: 25,0427 грн. за 1 дол., відповідно 11000 доларів США становлять 275469,70 гривні.
Отже, сума боргу відповідача ОСОБА_3 , яка підлягає стягненню становить 275469,70 гривень (в межах позовних вимог).

Згідно до ст. 1050 ЦК України якщо позивальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, яка передбачає, що боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правового висновку ВСУ, викладеного у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17, за змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року N 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.
Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов`язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції.
З огляду на зазначене, так як відповідачем порушено грошове забов`язання за вищевказаним договором позики, предметом якого є грошові кошти, виражені у гривнях з визначеним еквівалентом в іноземній валюті, то в частині позову щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних збитків, суд вважає за необхідне відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

У частині другій статті 625 ЦУ України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь прострочення.

Строк виконання відповідачем зобов`язання зазначений у договорі - 24 грудня 2017 року. Отже період прострочення виконання зобов`язання настав саме з 24 грудня 2017 року. Тому період нарахування 3% річних становить з 24.12.2017 року по 20.10.2019 року ( в межах позовних вимог).

Розмір трьох процентів річних від простроченої суми за період з 24.12.2017 року по 20.10.2019 рік становить 16528 грн. ( 275469,70 х 3% х 666 днів : 365).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені судові витрати, пов`язані з сплатою судового збору в розмірі 3840 грн. 89 коп.

Згідно вимог ст. 133 ч.1 ЦПК України - судові витрати складаються із судового збору та інших витрат пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог ст. 141 ч.2 п.1 ЦПК України - у разі задоволення позову на відповідача покладаються судові витрати, пов`язані з розглядом справи пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За такого, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 2919 грн. 08 коп. (76 % задоволення позовних вимог).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 89, 263-265, 273, 280-283 ЦПК України, суд

ухвалив

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 24 грудня 2016 року в сумі 275 469 (двісті сімдесят п`ять тисяч чотириста шістдесят дев`ять) гривень 70 коп.,що згідно курсу НБУ еквівалентно дорівнює 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США., три проценти річних в сумі 16 528 (шістнадцять тисяч п`ятсот двадцять вісім) гривень та судові витрати в сумі 2 919 грн. 08 коп.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 08 листопада 2019 року.

Позивач: ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання АДРЕСА_2 .

Суддя М.М. Ротар