Справа № 357/9487/16 Головуючий в суді І інстанції Кошель Б.І.
Провадження № 22ц-824/1358/19 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Мельника Я.С.,

суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Лисиці Ю.С.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом, який обґрунтовувала тим, що перебувала в шлюбі з відповідачем з 03 лютого 2001 року до 09 вересня 2015 року. За час перебування у шлюбі подружжям набуте майно, а саме: квартира АДРЕСА_7, автомобіль Mitsubishi Sp.Star, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіль НОМЕР_2.

Вказує, що сторони не можуть дійти згоди щодо добровільного поділу майна, тому, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_3 просила суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_8 та на автомобіль Mitsubishi Sp.Star, 2004 року випуску, а за ОСОБА_4 визнати право власності на АДРЕСА_2 та автомобіль Mazda CX-7 2007 року випуску без відшкодування їй відповідачем різниці вартості часток в спільному майні.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2017 року позов задоволено частково, виділено у власність ОСОБА_3 автомобіль MITSUBISHI Sp.Star, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3, 85/100 частин квартири АДРЕСА_3, припинено право власності на цю частку квартири ОСОБА_4, виділено у власність відповідача автомобіль MAZDA CX-7, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4, 15/100 частин квартири АДРЕСА_3, та квартиру АДРЕСА_8, стягнуто з відповідача на користь позивачки 4134 грн. судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про повне задоволення її позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом усіх обставин справи. Уточнивши в суді апеляційної інстанції свої вимоги, ОСОБА_3 остаточно просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_8 та залишити їй автомобіль Mitsubishi Sp.Star, 2004 року випуску, а за ОСОБА_4залишити право власності на АДРЕСА_2 та на автомобіль Mazda CX-7 2007 року випуску, без відшкодування їй відповідачем різниці в вартості часток в спільному майні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки спірне майно було набуте сторонами за час шлюбу та за спільні кошти подружжя, та із врахуванням того, що відповідач уже після розірвання шлюбу самостійно своїми коштами сплатив остаток заборгованості за квартиру АДРЕСА_4, придбану в кредит, то у власність відповідача необхідно передати 15/100 частин цієї квартири, на всю квартиру АДРЕСА_5 та виділити йому автомобіль Mazda, а позивачці ОСОБА_3 - відповідно виділити 85/100 частин придбаної в кредит квартири АДРЕСА_4 та автомобіль Mitsubishi.

Однак, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині поділу нерухомого майна, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 03 лютого 2003 року по 09 вересня 2015 року, від якого мають доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Судом також встановлено, що за час перебування в шлюбі сторони набули у власність як рухоме, так і нерухоме майно, зокрема квартира АДРЕСА_7, автомобіль Mitsubishi Sp.Star, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіль НОМЕР_2.

З матеріалів справи також вбачається, що сторони погоджуються на проведений місцевим судом поділ майна в частині розподілу автомобілів, що було підтверджено в судовому засіданні, а ОСОБА_4 рішення суду у цій частині не оскаржував.

Однак, між сторонами існує спір щодо користування спірними квартирами. У судовому засіданні позивачка відмовилася від вимог про стягнення з відповідача компенсації у випадку виділу відповідачу майна із більшою вартістю.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У відповідності до частини першої, другої статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Як роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбу, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд правильно встановив обставини і правовідносини, що склалися, однак не врахував, що між сторонами існує спір щодо користування квартирами і сторони не знаходять між собою порозуміння, між ними часто виникають конфлікти, то визнання за кожним із стороін права власності у відповідних частинах на кожну із квартир не вирішить спору між сторонами щодо порядку користування ними та не відповідатиме завданню цивільного судочинства.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що з метою найбільшого забезпечення інтересів сторін, з урахуванням того, що з позивачкою наразі проживає малолітня дитина, рішення суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог про поділ нерухомого майна необхідно скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким визнати за кожним із сторін право власності на конкретні квартири та, з урахуванням відмови позивачки від вимог про стягнення з відповідача на свою користь грошової компенсації різниці у вартості часток виділеного сторонам у власність нерухомого майна, такий поділ буде відповідати вимогам закону щодо рівності часток при поділі спільного сумісного майна подружжя.

Враховуючи, що рішення місцевого суду в частині розподілу автомобілів сторонами не оспорюється, то колегія суддів вважає і відсутніми підстави для його перегляду в цій частині.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції у частині поділу нерухомого майна підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про визнання права власності на окремі квартири за кожним із сторін, а в іншій частині оскаржуване рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2017 року у частині позовних вимог про поділ нерухомого майна - скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_6.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_9

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 4340, 70 грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: