ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 675/1306/19
Провадження № 22-ц/4820/1753/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Ярмолюка О.І.

секретаря: Журбіцького В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 18 червня 2019 року (суддя Янішевська О.С.) за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Замкова виправна колонія №58» про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Державної установи «Замкова виправна колонія №58» (далі ДУ), в якому просив суд стягнути з ДУ «Замкова виправна колонія №58» 1970 грн. матеріальної шкоди, завданої неправомірними діями адміністрації установи, які полягали у невидачі засудженому ОСОБА_1 цигарок та сірників протягом 323 днів відбування покарання у ДУ «Замкова виправна колонія № 58»; 10 000 грн. моральної шкоди, яка заподіяна неправомірними діями адміністрації установи, які полягали у невидачі засудженому ОСОБА_1 цигарок та сірників протягом 323 днів відбування покарання у ДУ «Замкова виправна колонія № 58».

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 18 червня 2019 року відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість, необ`єктивність та упередженість судового рішення, просив оскаржувану ухвалу суду скасувати.

В обґрунтування скарги зазначав, що не погоджується із висновком суду, що його позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої неправомірними діями відповідача підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Зазначає, що він уже звертався із адміністративним позовом до суду із зазначених неправомірних дій відповідача, за рішенням якого бездіяльність відповідача ДУ «Замкова виправна колонія № 58» визнано протиправною. Відповідні докази були надані апелянтом до суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу ДУ «Замкова виправна колонія № 58» просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 18 червня 2019 року залишити без змін. Вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що між сторонами по справі виник публічно-правовий спір, який повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства .

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В судове засідання, яке було призначене в режимі відеоконференції, не з`явився, за повідомленням Державної установи «Київський слідчий ізолятор», в день проведення судового засідання, позивач вибув із ізолятора в інше судове засідання.

Представник Державної установи «Замкова виправна колонія №58» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 п.6 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За змістом п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що такий спір виник з публічно-правових відносин при здійсненні відповідачем владних управлінських функцій і належить до юрисдикції адміністративних судів.

Однак такий висновок суду не ґрунтується на законі.

В силу п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Leo Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно з ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» відповідно до п.7 ч.1 ст.4 КАС України означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі, на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.1 Кодексу адміністративного судочинства, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до юрисдикції адміністративного суду відносяться спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речове право на майно, а інша особа заперечує це право, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

При зверненні із позовом ОСОБА_1 просив суд першої інстанції відшкодувати завдану неправомірними діями та бездіяльністю відповідача матеріальну та моральну шкоду. У доповнення до позовної заяви надав Постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року, якою визнано протиправною бездіяльність та зобов`язано ДУ «Замкова виправна колонія № 58» вчинити дії, направлені на забезпечення засудженого цигарками та сірниками відповідно до постанови КМУ від 16.06.1992 року №336.

Таким чином, вимогами позивача не було оскарження рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності відповідного органу, а тільки відшкодування спричиненої матеріальної та моральної шкоди, а тому такі вимоги не набули публічно-правового характеру.

Оскільки оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушення норм процесуального законодавства, тому вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 18 червня 2019 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 листопада 2019 року.

Судді: Т.О. Янчук

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк