Справа № 740/4503/18
Провадження № 2/740/206/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2019 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої - судді Ковальової Т.Г.,

за участю секретаря - Кононяко С.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Салій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Ніжинської міської ради Чернігівської області про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач вернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання його однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини з ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заяви посилається на те, після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

За життя спадкодавиця своїм майном не розпорядилася. Спадкоємці першої, другої та третьої черги відсутні, оскільки спадкодавець у шлюбі не перебувала, дітей не мала, батьки померли. Вважає, що він є спадкоємцем 4 черги згідно ст.1264 ЦК України, як особа, яка проживала із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Він прийняв спадщину шляхом подання заяви про прийняття спадщини у передбачений законом шестимісячний строк з дня її відкриття, але 10 липня 2018 року приватний нотаріус Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області Варава Н.П. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю доказів підтвердження факту родинних або інших відносин зі спадкодавцем.

За життя спадкодавець постійно проживала та була зареєстрована у вказаній квартирі. З нею вони були прихожанами одного храму. Вона перебувала у дружніх стосунках з його сім`єю, постійно спілкувалися та допомагали один одному, він допомогав їй у вирішенні її побутових питань, по господарству. Вони разом відпочивали та проводили свята, спадкодавиця часто залишалася у них ночувати, мала у них свою окрему кімнату. Діти називали її бабусею. У 2011 році в його сім`ї народився третій син і спадкодавиця переїхала на постійне місце проживання до його будинку і з того часу постійно проживала з ними однією сім`єю в будинку АДРЕСА_2 .

Вони спільно вели господарство, мали спільний бюджет. Майже кожного дня навідувалися до спадкової квартири, оскільки ОСОБА_2 турбувалася за своє майно.

Влітку 2017 року ОСОБА_2 тяжко захворіла та потребувала сторонньої допомоги, яку їй надавала його сім`я. Вона збиралася скласти заповіт на йог ім*я, але не встигла, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

Після її смерті він поховав її, організовував поховальні та поминальні обряди, отримав допомогу на поховання як член сім*ї померлої, доглядав за спадковим майном.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та показав, що брат його дружини служить священником в жіночому монастирі. Його сім*я є прихожанами жіночого монастиря і постійно відвідують служби. Під час однієї із служб вони познайомилися з ОСОБА_2 та потоваришували. Він тривалий час підтримували дружні стосунки, а у 2011 році вона була на хрестинах у їхньої наймолодшої дитини і після того вони вирішили про її переїзд до їхнього будинку. У ОСОБА_2 була окрема кімната, вони проживали однією сім*єю, спільно вели господарство, мали спільний бюджет, вона допомагала у догляді за дітьми.

Представник позивача - адвокат Салій О.О. в судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача -територіальної громади в особі Ніжинської міської ради у судове засідання не з"явився, надавши письмове клопотання про розгляд справу за їх відсутності та прийняття рішення відповідно до чинного законодавства.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він знаходиться в дружніх відносинах з позивачем. Він періодично бував в них в гостях, а тому йому відомо, що з 2011 року ОСОБА_2 проживала в будинку позивача. Коли він приходив, то вона пригощала його чаєм з пирогами, які сама пекла. Була дуже гарною людиною. Після смерті позивач поховав її та відбув всі поминальні обряди.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона є хрещеною матір*ю однією із дітей позивача. ОСОБА_2 вона знала, оскілька сім*я ОСОБА_1 забрала її до себе жити. Вона проживала в їх будинку, вони вели спільне господарство та жили однією сім*єю.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що її сім*я знайома з ОСОБА_2 більше 10 років, оскільки вони були прихожанами одного приходу. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився третій син. В грудні, після хрестин сина, ОСОБА_2 стала проживати з ними в будинку АДРЕСА_2 . У неї була своя кімната, бюджет у них був спільний. За її квартирою вони доглядали, оскільки здавати її вона не хотіла. ОСОБА_2 хворіла близько трьох місяців, вони доглядали її, лікували. Після смерті поховали та здійснили всі необхідні поминальні обряди. За життя вона говорила про заповіт, але не встигла його оформити.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, зсвідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Ніжині Чернігівської області померла ОСОБА_2 (а.с.9).

За життя ОСОБА_2 була зареєстрована по АДРЕСА_3 , що підтверджується домовою книгою (а.с.10).

Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_3 , яка належна їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12 квітня 1996 року, виданого органом приватизації при домоуправлінні №3 Чернігівської КЕЧ району (а.с.11).

Позивач ОСОБА_1 , після смерті ОСОБА_2вернувся із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори на підставі статті 1264 ЦК України, як особа яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

В обґрунтування позову позивачем надана довідка органу самоорганізації населення про те, що ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_2 . Разом з ним проживала ОСОБА_2 з грудня 2011 року до дня її смерті- ІНФОРМАЦІЯ_3 . Поховання він провів за свій рахунок (а.с.13).

Після смерті спадкодавиці позивач поховав її, організував поминальні обіди, встановив пам`ятник, доглядає за спадковим майном, що підтверджується свідоцтвом про поховання, договором-замовленням на організацію і проведення поховання, накладною з кафе «Фаворит», товарним чеком та квитанціями про сплату комунальних послуг (а.с.20-28).

В матеріалах справи мається постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області Варава Н.П. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю доказів підтвердження факту родинних або інших відносин зі спадкодавцем (а.с.29).

Тобто, встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавицею ОСОБА_2 позивачу необхідне для визнання за ним в порядку спадкування за законом права власності на належну ОСОБА_2 квартиру.

Вимогами статтей 1216, 1217, 1218, 1220, 1221, 1222 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Стаття 1258 ЦК України визначає черговість спадкування за законом, коли спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У четверту чергу право на спадкування за законом згідно вимог статті 1264 ЦК України мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім`єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей ( власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей.

Згідно роз`яснень, що містяться у п.21 Постанови від 30 травня 2008 року №7 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування ", при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини ( четверта черга спадкоємців за законом ), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка ( чоловік ), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Таким чином, підлягають встановленню як факт проживання позивача однією сім`єю разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, так і тривалість такого проживання - щонайменше п`ять років. Для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків.

Така правова позиція висловлена в постанові ВС від 21.03.2019 у справі № 461/4689/15-ц.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони покликалися як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку, що відносини, які склалися між позивачем та спадкодавцем ОСОБА_2 слід розцінювати як сімейні, оскільки встановлені обставини, які б засвідчували реальність сімейних відносин, які склалися між останніми та факт проживання заявника та спадкодавця однією сім`єю більше п`яти років, а отже наявні підстави,передбачені статтею 1264 ЦК України для визнання позивача спадкоємцем останньої четвертої черги.

Керуючись ст. 1264, 1268, 1270 ЦК України, ст.3 СК України, п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», ст.2, 3, 12, 76, 81, 89, 263-265, 268, 273, 354, 355 Цивільно-процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 , однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини з ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п.15 п.п.15.5 перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через суд першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча суддя Т.Г. Ковальова