Справа № 428/8137/18
Провадження № 22-ц/810/233/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Стахової Н.В.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.

за участю секретаря судового

засідання: Сінько А.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_2

відповідач: Приватне акціонерне товариство

«Сєвєродонецьке об`єднання Азот»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Луганського апеляційного суду в м.Сєвєродонецьку апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот»

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27 серпня 2018 року (постановлене у складі судді Бароніна Д.Б.)

за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що 18 липня 2017 року він звільнився з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» (далі ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот») за власним бажанням у зв`язку з невиконанням відповідачем умов колективного договору. Однак відповідач не провів з ним повного розрахунку в день звільнення, а тому позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою, на яку отримав відповідь про наявність заборгованості підприємства перед ОСОБА_2 у сумі 85819 грн.62 коп.. Пізніше позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу та 14 вересня 2017 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області було видано наказ про стягнення з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі 85819,62 грн. 24 квітня 2018 року у примусовому порядку позивачу було перераховано на банківський рахунок вказану суму заборгованості. Тому позивач звернувся із позовом, в якому просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 липня 2017 року по 23 квітня 2018 року в сумі 163000,05 грн. Також просив стягнути з відповідача судовий збір.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27 серпня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 липня 2017 року по 24 квітня 2018 року в сумі 154976,76 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з таким рішенням, ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 В апеляційній скарзі відповідач зазначив, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме проведення з квітня 2014 року антитерористичної операції в регіоні та відсутність належного енергопостачання, позбавили відповідача можливості ведення нормальної господарської діяльності і як наслідок - виконувати обов'язок по проведенню розрахунку із звільненими працівниками. Ці форс-мажорні обставини є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості відповідача, вони об'єктивно впливають на його зобов'язання, передбачені ст. 116 КЗпП України, та унеможливлюють їх виконання. На підтвердження форс-мажорних обставин відповідач посилався на Науково-правовий висновок щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при звільненні працівників, зроблений Торгово-промисловою палатою України 28.11.2017 року за №3800/2/21-10.2 (далі - Науково-правовий висновок від 28.11.2017 року №3800/2/21-10.2). На думку скаржника, цей документ засвідчує форс-мажорні обставини, внаслідок впливу дії яких знівельована можливість підприємства виконати обов'язок, передбачений законодавством України про працю, а саме провести розрахунок з кожним звільненим працівником у день звільнення, що свідчить про відсутність провини роботодавця у невиплаті працівникові всіх належних йому при звільненні сум.

Скаржник вважає рішення таким, що постановлено з неповним з'ясуванням обставин у справі, з порушення судом норм матеріального права, а тому вважає його незаконним та необґрунтованим.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем суду не надано, що не перешкоджає перегляду судового рішення (ч.4 ст.360 ЦПК України).

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими поштовими повідомленнями, які містяться в матеріалах справи.

В судове засідання, призначене на 19 лютого 2019 року о 09-30 годині позивач та відповідач не з`явились, жодних заяв, клопотань від них не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 до ПрАТ «Сєвєвродонецьке об`єднання Азот», суд першої інстанції виходив з того, що позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем з 02 червня 2003 року та по 18 липня 2017 року, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_2

На момент звільнення ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі становила 85819,62 грн., про стягнення якої 14 вересня 2017 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області був виданий судовий наказ. Заборгованість із заробітної плати позивачу перерахована 24.04.2018 року.

Суд виходив з того, що відповідач не підтвердив належними та достатніми доказами настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які об'єктивно унеможливили виконання ним обов'язків щодо проведення повного розрахунку з позивачем при його звільненні відповідно до норм чинного КЗпП України.

Також суд зазначив, що єдиним документом, який засвідчує форс-мажорні обставини, (обставини непереборної сили) є сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданий Торгово-промисловою палатою України, складений та засвідчений уповноваженими особами із засвідченням форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили) та зареєстрований в Реєстрі сертифікатів про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що науково-правовий висновок від 28.11.2017 року №3800/2/21-10.2 не є сертифікатом (висновком, довідкою, підтвердженням) засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а є письмовою думкою певних фахівців у галузі права стосовно спірних правовідносин, висловленою за приватним замовленням відповідача, лише на підставі відомостей та документів, наданих ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» та, у відповідності з ч.1 ст.115 ЦПК України, висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов'язковим для суду. З огляду на це зазначений науково-правовий висновок не є належним та допустимим доказом у даній справі та судом до уваги не приймався.

На підставі викладеного та того факту, що сторони не оспорювали суму заборгованості по заробітній платі та враховуючи ту обставину, що відповідач не вчиняв жодних дій для погашення заборгованості перед позивачем, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення відповідача від відповідальності перед позивачем за порушення строків проведення розрахунку при звільненні, а тому з відповідача на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме з 19 липня 2017 року (оскільки 18 липня 2017 року- є днем звільнення позивача, в який він знаходився на роботі і оплата за який була нарахована при звільненні) по 24 квітня 2018 року.

Вказані обставини та висновки суду першої інстанції підтверджуються матеріалами справи та відповідають вимогам закону, зазначеному в тексті оскаржуваного рішення.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не взяті до уваги докази відповідача щодо відсутності його вини з приводу затримки розрахунку при звільненні, за якими виконання ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» зобов'язання, передбаченого ст. 116 КЗпП України, унеможливлено дією форс-мажорних обставин, зокрема, проведення з квітня 2014 року антитерористичної операції в регіоні та відсутність належного енергопостачання позбавили відповідача можливості ведення нормальної господарської діяльності і як наслідок - виконувати обов'язок по проведенню розрахунку із звільненими працівниками, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Із системного аналізу вказаної норми права вбачається, що законодавець пов'язує право працівника на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у разі наявності складу порушення, а саме: порушення власником строку розрахунку при звільненні та його вини в затримці розрахунку при звільненні.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року за № 6-948цс16 висловлена правова позиція, яка полягає у тому, що з огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці правовідносини. Вимоги щодо виплати компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди, що регулюється главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, визначено Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 2 вересня 2014 року, за змістом ч. 1 ст. 1 якого періодом проведення антитерористичної операції є час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Згідно зі ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Порядок, підстави та строк видачі Сертифікатів про настання форс-мажорних обставин встановлений Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 № 44(5).

Вказаний Регламент Торгово-промислової палати є спеціальною нормою, яка регулює відповідні правовідносини, а тому учасники таких правовідносин повинні дотримуватись вимог, викладених у Регламенті Торгово-промислової палати.

Відповідно до п 6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, податковим та/чи іншим зобов'язанням, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Впродовж терміну дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, є сертифікат Торгово-промислової палати України, який видається по конкретному договору, контракту, податковим та/чи іншим зобов'язанням, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 28 листопада 2017 року за № 3800/2/21-10.2, наданий відповідачем як доказ по справі, не є достатнім доказом, який безумовно підтверджує настання для ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) щодо виконання передбачених законодавством України про працю обов'язків роботодавця при звільненні працівників. Інших доказів, які свідчать про відсутність такої вини відповідачем суду першої інстанції надано не було. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності за несвоєчасне та неповне проведення розрахунку з працівником при його звільненні.

У науково-правовому висновку від 28 листопада 2017 року за № 3800/2/21-10.2 зазначено, що втратою можливості ведення нормальної господарської діяльності на виробничих потужностях ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» через вплив дії обставин, що від нього не залежать фактично позбавило можливості виконати обов'язок передбачений ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 83, ст. 116 КЗпП України щодо проведення розрахунку з кожним звільненим працівником, зокрема починаючи з 27.12.2016 року, в тому числі з позивачем, який звільнений 01.12.2017 року.

Зазначені обставини свідчать про те, що товариством не виконується обов'язок щодо виплати працівникам при звільненні всіх сум в день звільнення, як це передбачено ст. 116 КЗпП України, з 27 грудня 2016 року, тобто після спливу двох років з часу зруйнування Луганської ТЕЦ та припинення електропостачання ПС «Михайлівська - 330 кВ», що зазначено у науково-правовому висновку в обґрунтування дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Доводи відповідача у справі про те, що затримка виплати заробітної плати позивачу при звільненні сталася не з вини товариства, а є слідством форс мажорних обставин, а саме проведення антитерористичної операції на території Луганської області, неналежним постачанням електричної енергії, потреб в електричній енергії, які є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості відповідача, вони об'єктивно впливають на його зобов'язання, передбачені ст. 116 КЗпП України, та унеможливлюють їх виконання, аналогічні за змістом заперечень на позовну заяву, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком суду щодо їх оцінки.

В частині розрахунку та визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні апеляційна скарга доводів не містить.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів, які б в сукупності давали підстави дійти висновку про відсутність вини відповідача у затримці розрахунку при звільненні позивача.

Тому судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Враховуючи положення ст. 375 ЦПК України, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 25 лютого 2019 року.

Головуючий: Н. В. Стахова

Судді: В. В. Кострицький

М. В. Назарова