Справа № 729/229/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2019 р. м. Бобровиця

Суддя Бобровицького районного суду Чернігівської області Демченко Л.М., розглянувши клопотання про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області про визнання припиненим акту на право постійного користування земельною ділянкою та права постійного користування земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати припиненим державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_1, виданий 05.12.2000 року Петрівською сільською радою народних депутатів Бобровицького району Чернігівської області; визнати припиненим право ОСОБА_2 на постійне користування земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського) господарства площею 51,7321 га., що знаходиться в адміністративних межах Петрівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області за межами населених пунктів, кадастровий номер НОМЕР_2, що виникло на підставі вказаного державного акту; скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер 10710577 від 07.08.2015 року, внесений державним реєстратором реєстраційної служби Бобровицького районного управління юстиції Чернігівської області, ОСОБА_3 про державну реєстацію права постійного користування ОСОБА_2 на земельну ділянку.

Разом з позовною заявою до відкриття провадження в справі ОСОБА_1 звернувся із клопотанням про забезпечення позову, в якому просить заборонити Бобровицькій міській раді Бобрровицького району Чернігівської області затверджувати селянсько-фермерському господарству «Зоряне» технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що перебуває в постійному користуванні на земельну ділянку площею 51, 7321 га., кадастровий номер НОМЕР_2; заборонити селянсько-фермерському господарству «Зоряне» обробляти, засівати, здійснювати сільськогосподарські роботи на вказаній земельній ділянці. В заяві зазначає, що рішенням Бобровицької міської ради від 21.12.2018 року було надано СФГ «Зоряне» в особі голови ОСОБА_2 дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що перебуває в постійному користуванні на вищезазначену земельну ділянку та зобов'язано СФГ «Зоряне» в особі голови, ОСОБА_2 виконувати обов'язки орендаря земельної ділянки відповідно до вимог ст. 91 Земельного кодексу України. Вказаним рішення міська рада фактично виявила намір передати спірну земельну ділянку в користування СФГ без будь-яких законних підстав, оскільки земельна ділянка перебуває в постійному користуванні померлого ОСОБА_2 і право постійного користування підлягає припиненню, а земельна ділянка - передачі на земельні торги. Вважає, що невжиття вищевказаних заходів забезпечення позову може призвести до унеможливлення захисту його прав на подальше користування спірною земельною ділянкою у разі отримання прав користування на неї, оскільки такою земельною ділянкою буде користуватись СФГ «Зоряне», тому просить клопотання задовольнити.

Дослідивши матеріали клопотання ОСОБА_1, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до Конституції України визначено право кожного на справедливий розгляд його справи судом при вирішенні спору щодо його прав та обов'язків цивільного характеру

Згідно з ч.1 ст.1 Першого протоколу до цієї Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Також, згідно викладеної позиції в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Матеріали заяви ОСОБА_1 не містять доказів того, що дійсно існує реальна загроза утруднення чи взагалі неможливості виконання рішення суду і що захист його прав та інтересів стане неможливим без вжиття зазначених ним в заяві заходів забезпечення позову. В своїй заяві останній тільки зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може призвести до унеможливлення захисту його прав на користування земельною ділянкою у разі отримання прав користування нею та задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Крім того суд, вирішуючи питання щодо заборони селянсько-фермерському господарству «Зоряне» обробляти земельну ділянку вважає, що такий вид забезпечення позову призведе до обмеження господарської діяльності фермерського господарства в даний час, що є неприпустимим та приведе до невідворотних наслідків. Зазначене господарство взагалі не є стороною в справі, що свідчити про те, що між ОСОБА_1 та СФГ «Зоряне» відсутній будь-який спір.

Отже, суд, розглядаючи клопотання ОСОБА_1 бере до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, в даному випадку СФГ «Зоряне», права якого можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням такого заходу забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст.149, 152, 153, ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області про визнання припиненим акту на право постійного користування земельною ділянкою та права постійного користування земельною ділянкою, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Бобровицький районний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Л.М.Демченко