ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/2207/18Головуючий у 1-й інстанції Коротич І.А.
Провадження № 22-ц/817/492/19 Доповідач - Ткач З.Є.
Категорія - 341030000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ткач З.Є.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

за участю секретаря - Романюк Х.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу №601/2207/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кременецького району суду Тернопільської області від 13 березня 2019 року у справі за клопотанням ОСОБА_2 , інтереси якої представляв ОСОБА_3 , про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Російської Федерації (судової дільниці №402 району Південне Бутово м. Москви по справі №2-1045/2017), у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , щодо стягнення аліментів на утримання колишньої дружини, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року ОСОБА_2 . звернулося до Кременецького району суду Тернопільської області з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення іноземного суду - Російської Федерації (судової дільниці № 402 району Південне Бутово м. Москви по справі №21045/2017) про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_2 в розмірі 10000,00 російських рублів, що складає 0,54 величини прожиткового мінімуму для працездатного населення м. Москва, визначивши суму у гривнях за офіційним курсом НБУ щодо російського рубля на день розгляду справи.

Ухвалою Кременецького району суду Тернопільської області від 13 березня 2019 року вирішено: «Клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Російської Федерації (судової дільниці № 402 району Південне Бутово м. Москви по справі № 2-1045/2017) про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_2 в розмірі 10 000,00 російських рублів, що складає 0,54 величини прожиткового мінімуму для працездатного населення м. Москва - задовольнити.

Визнати та надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення суду Російської Федерації (судової дільниці № 402 району Південне Бутово м. Москви по справі № 2-1045/2017) про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця України, на користь ОСОБА_2 , аліменти на її утримання, в розмірі 4008 гривень щомісячно, з подальшою індексацією пропорційно зростанню прожиткового мінімуму для працездатного населення, встановлено в місті Москва, починаючи з 20 листопада 2017 року до досягнення дитиною - сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років (до ІНФОРМАЦІЯ_3).»

У квітні 2019р. ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Денисюк С.М., подав апеляційну скаргу на ухвалу Кременецького району суду від 13 березня 2019 року, і посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права просив скасувати ухвалу суду і постановити нову якою відмовити у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення російської федерації.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим що долучена до клопотання довідка мирового судді Судової дільниці №402 район Південне Бутово м. Москви від 26 жовтня 2018 року №1652 не може вважатися належним доказом, що він був належним чином повідомлений про дату час і місце розгляду справи (п. 3 ч. 3 ст. 466 ЦПК України), так як вона не завірена гербовою печаткою суду, який їі видав.

Також в цій довідці зазначено, що ОСОБА_1 про дату і місце судового засідання був «извезен», а не «извещен».

Тому, посилаючись на цю довідку, суд вдався до припущень.

Стверджує, що про дату, час і місце розгляду справи, про стягнення з нього аліментів на утримання ОСОБА_2 він не знав і ніяких повідомлень не отримував.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних мотивів.

Частиною першою статті 462 ЦПК України передбачено, що рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно з частиною шостою статті 467 ЦПК України розглянувши подані документи та вислухавши пояснення сторін, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання з цього питання. Копія ухвали надсилається судом сторонам у триденний строк з дня постановлення ухвали.

При цьому підстави для відмови в задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду передбачені статтею 468 ЦПК України, згідно з якою клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено: 1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили; 2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи; 3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України; 4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді; 5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні; 6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду; 7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України; 8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання; 9) в інших випадках, встановлених законами України.

Відповідно до статті V Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року (Нью-Йорк) у визнанні та приведенні у виконання іноземного арбітражного рішення може бути відмовлено у випадку, якщо сторона, проти якої винесено рішення, не була належним чином повідомлена про призначення арбітра або про арбітражний розгляд, або з інших причин не могла надати свої пояснення.

Згідно зі статтею 9 Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності від 20 березня 1992 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року, у виконанні рішення може бути відмовлено на прохання сторони, проти якої воно направлене, тільки якщо ця сторона надасть докази того, що інша сторона не була повідомлена про процес.

Отже, здійснення судових доручень про вручення документів покликане забезпечити реалізацію права сторони, повідомлення якої здійснюється, на участь у судовому засіданні з метою ефективного захисту своїх прав, для чого їй повідомляється про судовий розгляд справи, щоб вона могла взяти безпосередню участь в судовому засіданні.

Встановлено, що у листопаді 2018 року до Кременецького ранного суду надійшло клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Російської Федерації (судової дільниці №402 району Південне Бутово м. Москви по справі №2-1045/2017) про стягнення з ОСОБА_1 аліметів на утримання ОСОБА_2 в розмірі 10000,00 російських рублів.

До клопотання заявницею було долучено документи у відповідності до переліку, визначеного статтею 466 ЦПК України.

Задовольняючи заявлене клопотання суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості і законності.

Даний висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, наявним у справі доказам та ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків оскаржуваного судового рішення, оскільки викладені в них доводи про те, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи є голослівними та в скарзі відсутні відповідні посилання на обставини, в силу яких він не міг отримати повідомлення та відповідні докази, які б доводили ці обставини.

Посилання апеляційної скарги на те, що надана довідка про належне повідомлення відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи не може бути належним доказом, так як вона не завірена гербовою печаткою суду, який її видав та в ній зазначено, що ОСОБА_1 про дату і місце судового засідання був «извезен», колегія суддів відхиляє, оскільки довідка підписана мировим суддею судової дільниці №402 району Південне Бутово м. Москви та скріплена печаткою цього ж суду.

Згідно офіційного перекладу довідки №1652 від 26.10.18 відповідач ОСОБА_1 про дату та місце розгляду справи щодо стягнення аліментів повідомлений належним чином, що відповідає змісту та контексту оригіналу довідки, викладеній судом на російській мові.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим ухвала Кременецького району суду Тернопільської області від 13 березня 2019 року підлягає залишенню без змін, як постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 382, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Денисюк Сергій Михайлович, залишити без задоволення.

Ухвалу Кременецького району суду Тернопільської області від 13 березня 2019 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повно судового рішення.

Повна постанова складена 20 травня 2019 року.

Головуючий: Ткач З.Є.

Судді: Міщій О.Я.

Шевчук Г.М.