РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.,

при секретарі Красновському В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Виконавчий комітет Суворовської районної у м.Херсоні ради про позбавлення батьківських прав, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Виконавчий комітет Суворовської районної у м.Херсоні ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 20.10.2016 року звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 31.01.2014 року. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , і перебуває на її утриманні. Після реєстрації шлюбу сторони деякий час проживали за адресою: АДРЕСА_2 . Проте, сумісне життя між позивачем та відповідачем не склалося, і з вересня місяця 2014 року, сторони припинили проживати сумісно однією сім`єю. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 08.06.2016 року шлюб між ними було розірвано. Спору стосовно місця проживання дитини у них не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з позивачем. Проте, весь час відповідач життям доньки не цікавився, не телефонував, не виявив бажання спілкуватись з дитиною. Дитина не знає батька та немає до нього ніяких почуттів, оскільки за весь час відповідач ніколи про неї не питав та не цікавився. У зв`язку з зазначеним, позивач звернувсь до суду з даним позовом та просить позбавити батьківських прав відповідача відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.01.2017 року відкрито провадження у справі.

17.03.2017 року відповідач надав до суду зустрічну позовну заяву про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї. Свої вимоги обґрунтував тим, що перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_1 , у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька - ОСОБА_3 . Сумісне життя з ОСОБА_1 не склалося. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 08.06.2016 року шлюб між ними було розірвано. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківським прав. Проте відповідач за жодних обставин від дитини не відмовлявся, після того, як сторони розійшлися, позивач стала проживати разом із своїми батьками та іншими родичами, тож і його донька фактично з самого моменту народження проживає разом з ними. Своїм позовом ОСОБА_1 зазначила, що відповідач не заперечував проти того, щоб дитина проживала дитина разом з матір`ю. Після народження дитини, позивач всілякими шляхами почала перешкоджати не тільки в спілкуванні, а навіть в побаченнях з дитиною. З самого початку у сторін почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні доньки, її відвідуванні. Мирним шляхом врегулювати даний спір призводить лише до конфліктів, оскільки ОСОБА_1 перешкоджає відповідачу, штучно створює такі обставини, через які відповідач не може нормально зустрічатися з донькою. Проте, відповідач сплачує на утримання доньки аліменти у розмірі, визначеному рішенням суду. У зв`язку з зазначеним, ОСОБА_2 звернувсь до суду з даним позовом та просить зобов`язати ОСОБА_1 не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його донькою. Визначити наступні способи його участі у вихованні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисте спілкування: побачення два-три рази на тиждень: з понеділка по п`ятницю з 17.00 год. до 20.00 год. за місцем проживання та перебування доньки; спільний відпочинок: у вихідні та святкові дні дитина може проводити час окремо з батьком; в день його побачення з донькою, ОСОБА_2 має право забирати доньку з дому/дитсадка/школи особисто. Зобов`язати ОСОБА_1 , за два дні до його зустрічі з донькою, надавати йому точну інформацію щодо фактичного місця проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це ОСОБА_2 особисто на наступний день з дня настання таких обставин.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20.03.2017 року об`єднано в одне провадження позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 .

Позивач за первісним позовом - відповідач за зустрічним позовом в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Представник позивача за первісним позовом - представник відповідача за зустрічним позовом в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Зустрічні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Зазначив, що позивач одружилася, має нову сім`ю, її чоловіка дитина спримає як батька, відповідача не пам`ятає, не спілкується з ним, не має до нього почуттів. Не заперечував, що відповідач сплачує аліменти на утримання дитини у розмірі, визначеному рішенням суду. На збільшення розміру аліментів позивач не зверталася. В останнє судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, первісні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, в задоволенні зустрічних позовних вимог просив відмовити за необґрунтованістю.

Відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом надав до суду заперечення на позовну заяву про позбавлення батьківських прав, згідно якого просить відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог. Зазначив, що за жодних обставин ОСОБА_2 від дитини не відмовлявся і не відмовляється. Відповідач постійно дзвонив позивачу з метою побачитися з дитиною, але вона відмовляє. Від батьківських обов`язків відповідач не ухиляється, навпаки - намагається з дитиною спілкуватися, в той же час позивачка навмисно не дає можливості з дитиною зустрічатися, ОСОБА_2 сплачує алміенти та вважає вимоги позивача надуманими, незаконними, та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Представник відповідача за первісним позовом - представник позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Зустрічні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх. В останнє судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав заперечував в повному обсязі, зустрічні вимоги просив задовольнити в повному обсязі.

Представник третьої особиВиконавчого комітету Суворовської районної у м.Херсоні ради в судовому засіданні вважав, що первісні позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги за первісним позовом не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.01.2014 року, згідно актового запису про шлюб, складеного 31.01.2014 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області.

Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно актового запису про народження №289, зробленого 12.03.2015 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області.

Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 17.07.2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі по 500 грн. щомісячно, починаючи з 22.05.2015 року і до повноліття дитини.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 06.10.2015 року рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 17.07.2015 року в частині стягнення аліментів змінено, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти н утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 у розмірі ј частини усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 22.05.2015 року, до повноліття дитини.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 08.06.2016 року шлюб між сторонами було розірвано.

20.10.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав.

Згідно листа КЗ «Херсонська міська клінічна лікарня ім. Є.Є.Карабелеша» від 22.08.2016 року №10-112 дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає за адресою: : АДРЕСА_1 , спостерігається у зазначеній лікарні з народження. Дитині вчасно проведені профілактичні щеплення, проводилися регулярні амбулаторні огляди, стан здоров`я задовільний.

Відповідно до довідки від 06.09.2016 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує заняття в Центрі розвитку дитини «Азбука» з 15.06.2016 року.

Свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 підтвердили в судовому засіданні факт проживання дитини разом з матір`ю та відсутність батька в житті дитини.

Згідно актового запису про укладення шлюбу №676, зробленого 22.10.2016 року Відділом РАЦС Темрюкського району управління РАЦС Краснодарського краю Російської Федерації, між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 22.10.2016 року укладено шлюб. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_1 ».

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 17.03.2017 року матір ОСОБА_1 у повному обсязі виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до своєї доньки ОСОБА_3 . Дитина забезпечена всіма необхідними для повноцінного розвитку, навчання та відпочинку. У вихованні малолітньої ОСОБА_3 безпосередньо беруть участь та допомагають бабуся ОСОБА_4 та дідусь ОСОБА_10 Батько дитини ОСОБА_2 бачив дитину двічі, аліменти сплачує, але цих грошей не вистачає для повноцінного матеріального забезпечення дитини.

Додані відповідачем світлини свідчать про те, що він має фото своєї доньки, з дівчинкою спілкується його мати, тобто він проявляє інтерес до дитини.

Надані відповідачем копії квитанцій свідчать про виконання останнім рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини.

Представник позивача не заперечував той факт, що зазначені в квитанції кошти були перераховані відповідачем на користь позивача як аліменти на утримання дитини.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 15.03.2017 року відповідач має нормальні умови проживання, заперечує проти позбавлення батьківських прав, має наміри та бажання зустрічатися з донькою та піклуватися про неї.

Згідно висновку виконавчого комітету Суворовської районної у м.Херсоні ради - органу опіки та піклування Суворовського району м.Херсона про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від 11.05.2018 року №66 виконавчий комітет Суворовської районної у м.Херсоні ради - орган опіки та піклування Суворовського району м.Херсона вважає позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у відношенні малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є недоцільним, з тих підстав, що батько сплачує аліменти на утримання дитини у мінімальному розмірі, від виконання батьківських обов`язків не відмовляється, бажає спілкуватися з донькою, брати участь в її вихованні.

Згідно ст.ст.32 та 52 Конституції України встановлено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України; сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Згідно ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

При розгляді даної справи судом з`ясовано, що відповідач не ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, при цьому, незважаючи на всі перешкоди з цього приводу, намагається виконувати свої батьківські обов`язки.

Відповідно до положень ст.81 ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Представником позивача не доведено, що поведінка відповідача відносно його доньки є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та ухиленням від їх виконання.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Безсумнівних доказів які свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання доньки, його винної поведінки, свідомого нехтування своїми обов`язками суду не надано.

Отже, за таких обставин, здійснивши системний аналіз і оцінку доказів, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно її доньки не забезпечуватиме інтересам самої дитини, оскільки позивач не довела та не надала суду беззаперечних доказів, в чому полягає захист інтересів дитини внаслідок позбавлення її батька батьківських прав та доказів, які б свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісний позов до задоволення не підлягає.

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 15.03.2017 року ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Вказана квартира належить на праві власності ОСОБА_11 Батько ОСОБА_2 частково виконує батьківські обов`язки - сплачує аліменти у мінімальному розмірі. Зі слів батька, він неодноразово хотів домовитися з ОСОБА_1 щодо зустрічі з донькою, але матір дитини не дозволяє. ОСОБА_1 має наміри та бажання зустрічатися з донькою та піклуватися про неї.

Відповідно до висновку виконавчого комітету Суворовської районної у м.Херсоні ради - органу опіки та піклування Суворовського району м.Херсона від 14.06.2019 року №80 виконавчий комітет Суворовської районної у м.Херсоні ради - орган опіки та піклування Суворовського району м.Херсона, вважає доцільним визначити спосіб участі батька, ОСОБА_2 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом спілкування: щопонеділка та щосереди з 17:00 до 19:00, у неділю з 10:00 до 18:00, з наданням батькові права в день побачення з донькою особисто забирати дитину із закладу або сім`ї.

Відповідно до ст.150 ч.1, 2 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Стаття 153 СК України гарантує право мати, батька та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Як вказує ст.155 ч.1, 2 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.157 ч.2, 3 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Стаття 158 СК України вказує, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Згідно ст. 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремою, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року (далі Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як вказує ст.9 ч.3 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Таким чином, суд при вирішенні спору насамперед виходить з принципів рівності прав батьків щодо участі у вихованні дитини та забезпечення вільного та безперешкодного спілкування батьків з дитиною.

Таким чином, з урахуванням конкретно встановлених обставин справи, з урахуванням висновку органу опіки, з урахуванням аргументів, побажань та зауважень кожної сторони, і перш за все керуючись правами та дійсними інтересами дитини, суд вважає за доцільне зустрічний позов задовольнити частково і встановити порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з донькою шляхом спілкування щонеділі з 10 до 16 години, з наданням батькові права в день побачення з донькою особисто забирати дитину із сім`ї.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 141, 263-265, 355 ЦПК України, ст.ст.150, 153, 155, 157, 158, 159, 164, 166, 192 СК України, суд

вирішив:

У задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Виконавчий комітет Суворовської районної у м.Херсоні ради про позбавлення батьківських прав відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Виконавчий комітет Суворовської районної у м.Херсоні ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою - ОСОБА_3 .

Визначити наступний спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом спілкування: щонеділі з 10:00 до 16:00, з наданням батькові права в день побачення з донькою особисто забирати дитину із сім`ї.

Зобов`язати ОСОБА_1 за два дні до зустрічі ОСОБА_2 з донькою, надавати йому точну інформацію щодо фактичного місця проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це ОСОБА_2 особисто на наступний день з дня настання таких обставин.

В решті позовних вимог за зустрічним позовом відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою Херсонського міського суду Херсонської області: https://court.gov.ua/sud2125/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.І.Майдан