ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 593/722/18Головуючий у 1-й інстанції Німко Н.П.
Провадження № 22-ц/817/413/19 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Сташків Б. І., Щавурська Н. Б.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

за участю представника відповідача - Горського О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу № 593/722/18 за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 30 січня 2019 року, ухваленого суддею Німко Н.П., повний текст якого складено 08 лютого 2019 року по справі за позовом акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк») звернувся до Бережанського районного суду із даним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 22 серпня 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 770/38-860-08 (надалі за текстом -Кредитний договір). Кінцевим терміном повернення заборгованості за Кредитним договором визначено 15 серпня 2018 року. Кредитні кошти позичальнику Банк, як позикодавець, надав, а відповідач їх прийняв. Для забезпечення виконання зобов`язань за згаданим Кредитним договором, 22 серпня 2008 року позивач та відповідач уклали іпотечний договір щодо нерухомого майна, згідно умов якого позичальник передав позикодавцю в іпотеку нерухоме майно, а саме: цегляне нежиле приміщення загальною площею 69.9 кв.м., що знаходиться у АДРЕСА_2 .

Проте, у визначений кредитним договором строк позичальник своїх обов`язків не виконав, своєчасно та в повному обсязі отриманих кредитних коштів не повернув, як і не сплатив позичальнику процентів за користування такими коштами. Відтак, станом на 30 жовтня 2017 року у відповідача, як у позичальника за кредитним договором, виникла перед банком заборгованість в розмірі 23095.89 доларів США, за відсотками - 27722.96 доларів США. На виконання умов згаданих договорів відповідачу було направлено вимогу, а саме: «повідомлення про усунення порушень», але на дату подання позовної заяви така вимога банку стороною відповідача виконана не була, кредитні кошти за користування кредитом позичальнику сплачені не були. Зважаючи на такі обставини, сторона позивача вважає, що у позичальника виникло право вимагати стягнення з відповідача заборгованість за таким кредитним договором за рахунок предмету іпотеки, що і стало приводом звернення до суду із даним позовом.

Згідно уточнених позовних вимог просив суд постановити рішення, яким в рахунок погашення заборгованості відповідача, як позичальника, що складає 50818.85 доларів США за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №-770/38/860-08 від 22 серпня 2008 року, звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 30 січня 2019 року в задоволені позову відмовлено в зв`язку із пропуском строку позовної давності.

11 березня 2019 року представник АТ «Укрсоцбанк» - адвокат Панченко Д.В. подав на вказане рішення апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до умов кредитного договору кінцевий термін повернення кредиту до 15 серпня 2018 року. Відтак, трьохрічний строк позовної давності повинен обраховуватись від 16 серпня 2018 року, а тому кінцевим строком звернення до суду є 16 серпня 2021 року, а Банк звернувся з позовом до боржника в 2018 році, тобто, в межах строку позовної давності.

Крім того, рішення третейського суду було винесено лише щодо стягнення заборгованості по кредиту, а позов поданий про звернення стягнення на предмет іпотеки. Проте, задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня.

Враховуючи наведене, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В березні 2019 року ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду в частині відмови у відшкодуванні судових витрат змінити, стягнувши із позивача в його користь понесені судові витрати на надання професійної правничої допомоги.

Відзив мотивований тим, що звернувшись за захистом своїх прав до Третейського суду позивач обрав спосіб захисту своїх прав шляхом дострокового стягнення з відповідача усієї непогашеної суми кредиту та нарахованих на той час процентів, таким чином змінивши строк виконання зобов`язання та валюту його виконання, визначивши її у національній валюті, що становило 193430.45 гривень. Крім того, при зверненні до Третейського суду за захистом своїх прав позивачем було стягнуто всю суму тіла кредиту та нарахованих процентів, а не лише прострочених платежів.

Звертає увагу, що позивач, пред`явивши вимогу про дострокове погашення кредиту, змінив термін повернення кредиту. Право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) він набув з часу звернення до суду в 2010 році за захистом своїх порушених прав. Отже, позивач повинен був звернутись до суду в межах строку позовної давності, тобто, до 03 серпня 2013 року, оскільки право на звернення стягнення на предмет іпотеки виникає одночасно із невиконанням зобов`язання, забезпеченого іпотекою, як різновидом застави.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Горський О.І. проти апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін.

Представник апелянта - адвокат Панченко Д.В. подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника банку та вказав, що апеляційну скаргу підтримує, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

Судом встановлено наступні обставини.

22 серпня 2008 року між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», (правонаступником якого на день подання позову до суду було Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», а на час прийняття рішення - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,) укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №770/38-860-08, відповідно до умов якого банк надав, а відповідач ОСОБА_2 отримав кредитні кошти в розмірі 25000.00 доларів США та зобов`язався повернути їх позичальнику й сплатити плату за користування ними, як кредитними коштами, в розмірі 14 % річних та з кінцевим терміном повернення відновлювальної кредитної лінії до 15 серпня 2018 року. 17 жовтня 2008 року між сторонами укладено додаткову угоду №- 1, якою встановлено відсоткову ставку на рівні 15% річних (а.с.4-8).

Згідно із пунктом 4.4. Кредитного договору, в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8. цього Договору, протягом більше, ніж 90 (дев`яносто) календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня Кредитора погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичне використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

22 серпня 2018 року між позивачем та Банком, задля забезпечення виконання зобов`язань за згаданим кредитним договором, було укладено іпотечний договір, предметом якого виступало цегляне нежиле приміщення загальною площею 69.9 кв.м., яке знаходиться на АДРЕСА_2 (а.с.09-10).

Рішенням постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків від 03 серпня 2010 року (справа №-964/10), стягнуто, як із солідарних боржників, з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 193430.45 гривень заборгованості за згаданим кредитним договором.

Як вбачається із змісту зазначеного судового рішення, стягнення такої заборгованості відбулося внаслідок неналежного виконання відповідачем ОСОБА_2 своїх обов`язків як позичальником згаданого кредиту і така заборгованість виникла станом на 06 травня 2010 року. Таке рішення суду набрало законної сили 12 серпня 2011 року. У цьому ж рішенні вказано, що станом на 06 травня 2010 року, згідно з графіком погашень, залишок неповернутих кредитних коштів позивача становить 23095.89 доларів США; за вказаний позивачем період користування кредитними коштами відповідачу були нараховані проценти, які не були сплачені, в сумі 1066.44 долари США, що разом складає 24162.33 долари США, що в еквіваленті на момент розрахунку за курсом НБУ України складає 191365.65 гривень та нарахована пеня в розмірі 2064.80 гривень.

Цим же рішенням суду встановлено: «… На виконання умов договору Позивачем з метою досудового врегулювання спору та на виконання п.п. 3.2.3,33.3.14 договору направлені на адресу Відповідача письмові повідомлення з вимогою повернути в повному обсязі кредит із нарахованими відсотками та штрафними санкціями (вих.№-24.2-15/772-54 від 23.02 2009 року). Однак ці повідомлення залишені відповідачем без виконання та відповіді».

Також судом констатовано, що фактично, у відповідності до п.4.4. Кредитної угоди, станом на 06 травня 2010 року відповідачем ОСОБА_2 більш ніж на 90 календарних днів були порушені обов`язки, встановлені п.п.3.3.7, 3.3.8 Договору відновлювальної кредитної лінії, у зв`язку з цим відповідно до п.3.3.14, 3.2.3 Договору він повинен був погасити кредит в повному обсязі, сплатити відсотки за фактичний час використання відновлювальної кредитної лінії та нараховані штрафні санкції, оскільки за таких обставин строк користування кредитом, виходячи із положень пункту 4.4. Кредитної угоди вважається таким, що сплив (а.с.166-170).

У подальшому зазначене судове рішення стягувачем звернено до виконання, однак, по сьогоднішній день, ні добровільно, ні примусово, боржник (відповідач) ОСОБА_2 згадане рішення суду не виконав, заборгованості перед позивачем за таким кредитним договором не погасив.

Право позивача на задоволення вимог про стягнення заборгованості з відповідача за згаданим кредитним договором за рахунок предмету іпотеки, сторона відповідача не заперечила.

Зазначені факти й обставини учасниками процесу не оспорені.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема, з договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон), іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ч.1 статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановленихстаттею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимоги позивача про його право на отримання суми боргу за згаданим кредитним договором шляхом звернення стягнення на передане боржником (відповідачем ОСОБА_2 ) в іпотеку нерухоме майно, яке є предметом даного позову.

Щодо пропуску позивачем строку позовної давності колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст.256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а спеціальна позовна давність про стягнення неустойки (штрафу, пені) - один рік (ст.ст.257, 258 ЦК).

Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4.ст.267 ЦК).

Із матеріалів справи вбачається, що представником відповідача у відзиві на позов заявлено про застосування у даній справі, наслідків пропуску строку позовної давності (а.с.161-163). Обґрунтовує тим, що позивач, дізнавшись про порушення свого права в 2010 році, звернувся за захистом свої прав до Третейського суду, чим достроково змінив строк виконання зобов`язання. Отже, після прийняття Третейським судом рішення від 03 серпня 2010 року почався перебіг позовної давності.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За ч.ч. 1, 5 ст.261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

В даному випадку сторони кредитного договору встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов`язань.

Так, у пункті 1.1 згаданого договору іпотеки сторони фактично узгодили, що іпотека за цим договором забезпечує виконання Іпотекодавцем ( ОСОБА_2 ) зобов`язань за договором кредитної лінії №-770/38-860-08 від 22 серпня 2008 року, укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем. Відповідач фактично взяв на себе обов`язок задовольнити вимоги іпотекодержателя за згаданою кредитною угодою щодо сплати боржником кожного і всіх його платіжних зобов`язань за кредитним договором у розмірі, валюті, порядку та у строк, які встановлені в кредитному договорі з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом терміну дії.

Взяте на себе зобов`язання відповідач за згаданим кредитним договором не виконав і по даний час.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив, що право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло у кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі.

Поряд з цим, згідно із пунктом 4.4. Кредитного договору, в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8. цього Договору, протягом більше, ніж 90 (дев`яносто) календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня Кредитора погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичне використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміну строку виконання основного збов`язання та визначили умови такого повернення коштів.

Умовами укладеного кредитного договору передбачено дату остаточного повернення кредиту 15 липня 2018 року.

Разом з тим, рішенням Третейського суду від 03 серпня 2010 року встановлено, що станом на 06 травня 2010 року відповідачем ОСОБА_2 більш ніж на 90 календарних днів були порушені обов`язки, встановлені п.п.3.3.7, 3.3.8 Договору відновлювальної кредитної лінії, у зв`язку з цим відповідно до п.3.3.14, 3.2.3 Договору, ОСОБА_2 повинен був погасити кредит в повному обсязі, сплатити відсотки за фактичний час використання відновлювальної кредитної лінії та нараховані штрафні санкції, оскільки строк користування кредитом вважається таким, що сплив.

Також, вказаним рішенням Третейського суду встановлено, що позивачем з метою досудового врегулювання спору та на виконання п.п. 3.2.3,33.3.14 договору направлені на адресу відповідача письмові повідомлення з вимогою повернути в повному обсязі кредит із нарахованими відсотками та штрафними санкціями (вих.№-24.2-15/772-54 від 23 лютого 2009 року). Однак, ці повідомлення залишені відповідачем без виконання та відповіді.

Апеляційний суд звертає увагу, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Таким чином, пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності.

В даному випадку, у зв`язку з порушенням боржником виконання зобов`язання за кредитним договором Банк використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором, надіславши 22 лютого 2010 року вимогу боржнику про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов`язаних з ним платежів, про що зазначив у позовній заяві, поданій до суду у 2010 році, про дострокове погашення заборгованості за цим же кредитним договором. Рішенням Третейського суду від 03 серпня 2010 року позовну заяву задоволено.

Отже, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після одержання такої вимоги.

У правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 9 листопада 2016 року у справі №6-2251цс16 зазначено, що пред`явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності.

Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов.

Вказані обставини, спростовують доводи апелянта про те, що відповідно до умов кредитного договору кінцевий термін повернення кредиту до 15 серпня 2018 року, відтак строк позовної давності у три роки, повинен обраховуватись від 16 серпня 2018 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з даним позовом Банк звернувся до суду після спливу строку позовної давності.

Також апеляційний суд не бере до уваги твердження апелянта про те, що рішення третейського суду було винесено лише щодо стягнення заборгованості по кредиту, а позов у даній справі поданий про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Аналогічний висновок висвітлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року справа № 310/11534/13-ц.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволені позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 30 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 21 травня 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи