КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
===================================================================
Справа № 382/745/18 Головуючий у І інстанції Кисіль О.А.
Провадження №22-ц/824/3169/19 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 лютого 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Таргоній Д.О. (суддя-доповідач),Приходька К.П., Журби С.О., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Яготинського районного суду Київської області від 14 серпня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 24 листопада 2011 року ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов'язався повертати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно до змісту позовної заяви, договір складається з анкети - заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Банк зазначає, що відповідач не виконує належним чином зобов'язання щодо своєчасного повернення грошових коштів для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість, яка станом на 28 лютого 2018 року складає 106588,49 грн., тому позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь дану заборгованість та судовий збір.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 14 серпня 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом у розмірі 4866 грн. 09 коп. заборгованість за кредитним договором, а також 88 грн. 10 коп. судових витрат сплачених позивачем. В решті позовних вимог відмолено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині зменшення заборгованості по процентам та в цій частині ухвалити нове рішення, яким стягнути заборгованість по процентам у розмірі 95 456 грн. 92 коп., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що позивач довів, що між сторонами укладався кредитний договір, а також факт користування відповідачем банківськими послугами, які надавав позивач.

Також вказує, що відповідач не оспорював розмір обчисленої позивачем заборгованості по нарахованих відсотках. Факту укладання договору, отримання кредитних коштів, ознайомлення з Умовами та правилами, Тарифами банку не заперечував.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Доводів в частині вирішення позову про стягнення заборгованості по тілу кредиту у розмірі 2 480 грн. 32 коп. апеляційна скарга не містить, тому відповідно до положень ч.1 ст.376 ЦПК України законність ухваленого у цій частині рішення суду першої інстанції колегією суддів не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позов про стягнення заборгованості за процентами, суд першої інстанції виходив із того, що з наданого Банком до суду розрахунку вбачається, що розмір відсоткових ставок станом на 24 листопада 2011 року становив 30,00 %, станом на 01 вересня 2014 року - 34,80 %, станом на 01 квітня 2015 року - 43,20 %.

Тобто, банк, всупереч вимог закону, на власний розсуд, без погодження з відповідачем збільшував розмір відсоткової ставки за користуванням кредитними коштами..

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення пені, комісії і штрафів, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтвердили, саме ту обставину, що відповідачем були підписані Умови та Правила надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною до анкети-заяви.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно анкети - заяви від 24 листопада 2011 року між ОСОБА_4 виявив бажання оформити на своє ім`я кредитний ліміт по платіжній картці та погодив, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг.

Він ознайомлений з договором про надання банківських послуг та згоден з його умовами. Він зобов'язався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитися з їх змінами на сайті ПАТ КБ «ПриватБанк». (а.с. 7).

Із наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач порушив умови договору, не сплачував нараховані банком проценти, не погашав взяту суму кредитного ліміту, унаслідок чого станом на 28 січня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 106 588 грн. 49 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 2 480 грн. 32 коп., заборгованості за процентами у розмірі 95 456 грн. 92 коп., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3 099 грн. 42 коп., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 5 051 грн. 83 коп. (а.с.6). Також вбачається, що останній платіж на погашення кредиту відповідач здійснив 20 серпня 2015 року у сумі 648 грн. 98 коп.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).

Встановлено, що в анкеті-заяві від 24 листопада 2011 року містяться лише персональні дані відповідача, дата та його підпис. При цьому, у вказаній анкеті-заяві від 24 листопада 2011 року відсутні дані про істотні умови кредитного договору, а саме: розмір кредитного ліміту, процентна ставка, номер кредитної картки, рахунок та строк її дії, цільове призначення кредиту, обов'язковість яких передбачено Умовами і правилами надання банківських послуг.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено укладення з відповідачем 24 листопада 2011 року договору про надання банківських послуг, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення. Тому відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України анкета-заява не є належним доказом, який підтверджував би факт укладення між сторонами кредитного договору, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення.

Колегія суддів приходить до висновку, що в анкеті-заяві від 24 листопада 2011 року відповідач лише виявив бажання оформити на своє ім'я кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна» та погодив, що ця заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і погоджується з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Він зобов'язується виконувати вимоги Умов і правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитися з їх змінами на сайті ПАТ КБ «ПриватБанк».

Натомість зазначені Умови і правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. При цьому позивачем на надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи анкету - заяву позичальника, та відповідно, чи брав він на себе зобов'язання зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту.

Зазначена правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14 грудня 2014 року (справа №6-2462цс16), від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення пені, комісії і штрафів, оскільки позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтвердили, що саме долучені до матеріалів справи Умови і правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що позивач довів той факт між сторонами укладався кредитний договір, не заслуговують на увагу з наведених вище підстав.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення процентів за користування кредитом встановленому на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки ОСОБА_4 у період з 31 грудня 2012 року по 28 лютого 2018 року фактично користувався наданими ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитними коштами, а умовами договору не встановлено розмір процентів за користування ними, то їх розмір підлягає визначенню на рівні облікової ставки Національного банку України відповідно до положень ст.1048 ЦК України, що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року № 6-1412цс16.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, судом повно з'ясовано обставини справи та додержано вимоги матеріального і процесуального права, а тому це рішення суду відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 14 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Судді: Д.О. Таргоній

К.П.Приходько

С.О.Журба