КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/2426/2019
справа №373/2316/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 лютого 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Лугового Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Реви О.В. 27 вересня 2018 року,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-
встановив:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з Міністерства оборони України 313442,15 грн. матеріальної шкоди, 1500 грн. витрат на проведення експертних досліджень, 10000 грн. моральної шкоди та 28400 грн. витрат на правову допомогу.

Вимоги обґрунтовує тим, що 09 липня 2016 року у ДТП пошкоджено належний йому автомобіль LandRover, реєстраційний номер НОМЕР_2 . ДТП сталося з вини ОСОБА_2 , який керував автомобілем КАМАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_3 , власником якого є Міністерство оборони України.

Внаслідок ДТП розмір матеріальних збитків склав 413442,15 грн., з яких 100000 грн. відшкодовано МТСБУ.

Також зазначає про спричинення моральної шкоди.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 вересня 2018 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з Військової частини НОМЕР_1 267457,97 грн. матеріальної шкоди, 1500 грн. витрат на проведення дослідження та 2452,80 грн. судових витрат.

Не погодившись з ухваленим рішенням, Військовою частиною НОМЕР_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі посилається на порушення ОСОБА_1 п.п. 12.1, 12.2 та 12.6 Правил дорожнього руху, який не врахував, що попереду нього перетинає проїзну частину колона військових автомобілів із знаками "Колона" зі світловідбиваючою фарбою. Зазначає, що подія трапилась в темну пору доби та ОСОБА_1 перевищив швидкість руху.

Вказує, що працівник поліції під час оформлення матеріалів ДТП необґрунтовано відмовився вказувати свідків пригоди (командира колони та старшого механіка).

Уважає, що відшкодовані МТСБ збитки є достатніми, а позовні вимоги є необґрунтованими.

Посилається на відсутність доказів про перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з військовою частиною на момент ДТП. Також зазначає, що оскільки особа, яка відшкодувала шкоду, матиме регресну вимогу до особи, з вини якої заподіяно шкоди, то суд повинен був розглянути справу за його участі.

Зазначає, що військовій частин не належить автомобіль КАМАЗ з реєстраційним номером

НОМЕР_4 відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на те, що вина особи, яка керувала автомобілем КАМАЗ повністю доведена, розмір шкоди підтверджений та доводами скарги не спростовуються висновки суду.

В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_3 , а також третя особа ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримали, просили скаргу задовольнити.

Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування збитків, суд першої інстанції виходив з того, що автомобіль КАМАЗ на час ДТП перебував на балансі військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_2 є військовослужбовцем цієї частини, отже на підставі відповідних положень Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" та ЦК України відповідальність має нести військова частина.

З такими висновками суд апеляційної інстанції погоджується, оскільки вони підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами та ґрунтуються на нормах матеріального права.

Стаття 1172 ЦК України регулює відшкодування юридичною або фізичною особою шкоди, завданої їхнім працівником чи іншою особою та визначає, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

За змістом ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Доводи апеляційної скарги в частині наявності вини позивача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди відхиляються колегією суддів, з огляду на наступне.

З даних наявних у справі матеріалів щодо розгляду справи №373/1207/16-п про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП відносно ОСОБА_2 за фактом ДТП, відшкодування шкоди за якою є предметом розгляду цієї справи, убачається наступне.

Згідно даних постанови Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2016 року:
" ОСОБА_2 09 липня 2016 року о 21 год. 30 хв. керуючи автомобілем КАМАЗ 43101 (ТДА-2К), реєстраційний номер НОМЕР_3 , на автодорозі Бориспіль-Дніпропетровськ, що належить в/ч НОМЕР_1 , перед поворотом ліворуч в напрямку села Дівички Переяслав-Хмельницького району Київської області не врахував дорожньої обстановки та при зміні напрямку руху не надав переваги в русі зустрічному транспортному засобу марки Land Rover, державний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.
Згідно пояснень ОСОБА_2 , у зазначений день, час та місці вони їхали колоною з дев`яти військових автомобілів. На автомобілях були встановлені знаки „Колона із світловідбиваючою фарбою. При здійсненні маневру повороту ліворуч з автодороги Бориспіль-Дніпропетровськ на село Дівички Переяслав-Хмельницького району Київської області і рухаючись слідом за попередньою машиною з колони і побачив автомобіль, що їхав по головній дорозі, з яким зіткнувся і якого при зіткненні винесло в поле. Дорожньо-транспортна пригода сталася у темну пору доби і покриття було вологе від дощу."
Судом ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності із накладення штрафу.

Зазначена постанова постановою Апеляційного суду Київської області від 06 вересня 2016 року скасована, матеріали провадження повернуто для дооформлення до Головного управління Національної поліції в Київській області. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що на схемі дорожньо-транспортної пригоди взагалі не зазначено місце зіткнення транспортних засобів та його координати від сталих орієнтирів, яке зі показів учасників дорожньо-транспортної пригоди є різним; не вказано наявність осипи скла, гальмівні шляхи, якщо вони були, наявність та розташування інших транспортних засобів при складанні схеми ДТП, також в матеріалах даного провадження відсутня фототаблиця з місця ДТП, що фактично ускладнює реально оцінити всі суттєві обставини даного ДТП та відсутні інформаційні дані щодо напрямку руху вказаних транспортних засобів.

При наступному розгляді справи у суді першої інстанції (постанова від 13 січня 2017 року) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
В постанові відображені наступні пояснення учасників та очевидців ДТП:
ОСОБА_2 пояснив, що рухався в колоні військових автомобілів на шостій машині. Всі автомобілі мали знаки "Колона", супроводу не було. Він вже закінчував поворот, коли відбулося зіткнення.
ОСОБА_1 пояснив, що разом з ним в салоні були знайомі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з маленькою дитиною. Рухався по головній дорозі зі швидкістю близько 90 км/год. Він побачив, що один вантажний автомобіль повернув в сторону с.Дівички. Він продовжив рух, але метрів за 10 перед ним інший вантажний автомобіль почав здійснювати поворот з головної на другорядну дорогу в напрямку с. Дівички. ОСОБА_1 намагався уникнути зіткнення та прийняв в право, однак водій військового автомобіля КАМАЗ, не гальмуючи, продовжив рух, внаслідок чого і відбулося зіткнення. Те, що рухалася колона військових автомобілів, він дізнався лише після зіткнення. Будь-якого супроводу колона не мала. Розгледіти в сутінках, що рухається колона, не можливо було. І крім того, рух в колоні без супроводження не дає підстав водіям автомобілів, які рухаються в колоні, переважного права перед транспортними засобами, які рухаються по головній дорозі, при повороті на другорядні дороги.
Пояснення ОСОБА_1 в суді підтвердили і свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5
ОСОБА_6 пояснив, що рухався за автомобілем Land Rover приблизно за 500 метрів зі швидкістю 80 км/год. Побачив, що перед самим автомобілем військовий вантажний автомобіль, який рухався на зустрічній полосі, почав здійснювати поворот з головної на другорядну дорогу. У водія автомобіля марки Land Rover не було часу уникнути зіткнення, хоча він і намагався. Зіткнення сталося приблизно за 2 метри від роздільної смуги руху. Що рухалася колона військових автомобілів особисто він не бачив, супроводу не було.
Інспектор ОСОБА_7 показав суду, що на доопрацьованій схемі ДТП місця зіткнення автомобілів вказано зі слів водіїв. Військові, які рухалися в колоні разом із ОСОБА_2 , на місці складання протоколу та схеми ДТП відмовилися давати будь-які пояснення.
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , допитанні за клопотанням ОСОБА_2 , пояснили, що рухалися в колоні військових автомобілів в складі 9 одиниць. На всіх автомобілях була табличка із знаком "Колона". Супроводу не було. ОСОБА_2 керував шостим автомобілем. Вважають, що він не порушив правил дорожнього руху при повороті на другорядну дорогу, оскільки рухався в колоні.
ОСОБА_12 , старший колони, крім іншого зазначив, що супроводу не було, оскільки не було часу для його організації.

Зазначена постанова постановою Апеляційного суду Київської області від 16 березня 2017 року залишена без змін.

Доводи щодо порушення ОСОБА_1 п.п. 12.1, 12.2 та 12.6 Правил дорожнього руху, неврахування ним, що попереду нього перетинає проїзну частину колона військових автомобілів із знаками "Колона" з світловідбивальною фарбою, що подія трапилась в темну пору доби та ОСОБА_1 перевищив швидкість руху, судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

При цьому, згідно постанови Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області , що залишена без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 16 березня 2017 року, установлено, що невиконання ОСОБА_13 вимог п.10.9 ПДР України знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП.

Матеріали справи не містять доказів, які давали б підстави уважати про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, натомість вина ОСОБА_2 встановлена при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи питання про розмір матеріальних збитків, що підлягають відшкодуванню, суд першої інстанції виходив з даних висновку автотоварознавчого дослідження від 07 жовтня 2016 року за №90/16, наданого на запит суду Моторним (транспортним) страховим бюро України, яким встановлено розмір матеріальних збитків заподіяних ОСОБА_1 в результаті автомобіля Land Rover в сумі 367457,97 грн. Позивач погодився з такою сумою майнової шкоди та зменшив свої вимоги в цій частині до 267457,97 грн., ураховуючи, що Моторним (Транспортним) страховим бюро України відшкодовано ОСОБА_1 100000 грн.

Такий розмір матеріальних збитків відповідачем не спростовано, в ході розгляду справи в суді першої інстанції представник відповідача відмовився від призначення судової автотоварознавчої експертизи.

Доводи апеляційної скарги щодо незабезпечення участі у справі третьої особи ОСОБА_14 суд апеляційної інстанції відхиляє з наступних підстав.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_14 обізнаний про перебування в провадженні суду цієї справи, він надавав відповідні пояснення стосовно обставин ДТП, приймав участь у судових засіданнях.

Отже, ОСОБА_14 належним чином забезпечено можливість реалізувати свої процесуальні права у повному обсязі.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Враховуючи важливість виконуваного ОСОБА_14 військового обов`язку, суд апеляційної інстанції в той же час зазначає, що законом установлені строки розгляду справи, необхідність врахування інтересів не тільки тих осіб, які виконують спеціальні завдання, а й інтереси позивача та достатність у справі необхідних доказів, які подали учасники справи для прийняття відповідного рішення. Окрім того, ОСОБА_14 є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог.

Відтак відсутні порушення норм процесуального права, зокрема п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України.

Посилання апеляційної скарги на недоведеність наявності трудових відносин ОСОБА_2 із Військовою частиною НОМЕР_1 спростовуються наявними у справі доказами, а саме даними Посвідчення про відрядження від 05 липня 2016 року №302, що видане прапорщику ОСОБА_2 , головному сержанту димової роти димового батальйону в/ч НОМЕР_1 , згідно із яким його відряджено до в/ч НОМЕР_5 (смт. Дівічки Київської області), що співпадає з ділянкою дороги, де сталася ДТП.

За змістом ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру.

В частині доводів щодо неналежності військовій частині НОМЕР_1 автомобіля КАМАЗ 43101 (ТДА-2К), державний номер НОМЕР_3 , суд апеляційної інстанції установив наступне.

Матеріали справи містять копію Технічного талону транспортного засобу Збройних Сил України щодо КАМАЗ 43101 (ТДА-2К), реєстраційний номер НОМЕР_6 , який належить військовій частині НОМЕР_1 ; копію Схеми шикування похідного порядку зведеної димової роти, затвердженої ТВО заступника командира А0807. Згідно цієї Схеми у складі колони транспортних засобів у кількості 9 штук 6 розташовано КАМАЗ 43101, реєстраційний номер НОМЕР_6 . У постановах у справі про адміністративне правопорушення зазначається про КАМАЗ 43101 (ТДА-2К), державний номер НОМЕР_3 .

В той же час, сукупність встановлених обставин справи вказує на те, що зазначене є звичайної опискою/помилкою, вона носить суто формальний характер та не впливає на вирішення справи, оскільки достовірно установлено, що ДТП сталася у зв`язку із порушенням ОСОБА_2 правил дорожнього руху під час виконання покладених на нього обов`язків.

Твердження апеляційної скарги в частині неправомірності дій працівника поліції не є предметом оцінки цього судового розгляду, належних доказів на підтвердження такого факту матеріали справи не містять.

Посилання апеляційної скарги на те, що відшкодовані МТСБ збитки є достатніми, не ґрунтуються на положеннях законодавства про відшкодування збитків.

Відповідальність є наслідком вини та означає законне зобов`язання фізичної або юридичної особи відшкодувати завдані збитки іншій фізичній або юридичній особі згідно із певними правовими принципами та правилами. Це зобов`язання може бути передбачене в угоді (договірне зобов`язання) або в правовій нормі (недоговірне зобов`язання).

Збитки слід вважати відшкодованими тоді, коли суб`єктивні права були відновлені в повному обсязі у передбаченому законом порядку.

Ураховуючи наведене, колегія суддів уважає, що судом першої інстанції вірно установлені правовідносини сторін та ухвалено законне і обґрунтоване рішення на підставі досліджених у справі доказів.

Порушень норм процесуального законодавства, які давали б підстави для скасування судового рішення, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 вересня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова