Житомирський апеляційний суд
Справа №279/3639/17 Головуючий у 1-й інст. Шульга О. М.
Категорія 34 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Григорусь Н.Й.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №279/3639/17 за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області, ухвалене 20 червня 2018 року суддею Шульгою О.М. у м. Коростені,

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» (далі - Товариство) звернулося до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 20.12.2016 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка сталася з вини ОСОБА_1 , пошкоджено транспортний засіб, яким керував ОСОБА_2 . Відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту, укладеного між Товариством та ОСОБА_2 , страховик сплатив останньому страхове відшкодування в сумі 240078,56 грн. У той же час, цивільно правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Європейський страховий альянс» (далі - ПрАТ «Європейський страховий альянс») з лімітом відповідальності за шкоду майну - 100000грн. Тому, просило стягнути з ОСОБА_1 , як винної особи, різницю між фактичним розміром шкоди, яка була відшкодована потерпілому за договором добровільного страхування наземного транспорту, та страховою виплатою, яку має здійснити ПрАТ «Європейський страховий альянс», в сумі 140078,56 грн.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 червня 2018 року позов Товариства задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства 140078,56 грн різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову Товариства.

На його думку, позивачем не доведено належними та допустимими доказами вартість заподіяної ним внаслідок ДТП шкоди, а виплата страхового відшкодування здійснена без такої оцінки. Наданий страховиком розрахунок вартості відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля та акт огляду колісного транспортного засобу (далі - КТЗ) здійснені без урахування коефіцієнту його фізичного зносу та з урахуванням пошкоджень, які не відносяться до даної події. Крім того, зазначив, що не був належним чином повідомлений про розгляд справи судом, а тому був позбавлений можливості користуватися своїми процесуальними правами, зокрема заявляти клопотання, подавати докази тощо.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Товариства послався на безпідставність апеляційної скарги. Вказав, що розмір страхового відшкодування у правовідносинах, що виникли із договору добровільного страхування наземного транспорту, визначається на розсуд сторін такого договору. Крім того, в актах огляду транспортного засобу пошкодження автомобіля, які не відносились до ДТП зазначалися окремо і в результаті відновлювального ремонту було відремонтовано лише пошкодження, які відносилися до ДТП, що підтверджується відповідними актами. Крім того, вважає доводи відповідача щодо необхідності урахування при визначенні розміру шкоди коефіцієнту фізичного зносу помилковими, оскільки такий коефіцієнт для складників легкових КТЗ, строк експлуатації не перевищує 5 років, дорівнює нулю. Також у своїх доводах посилався на правову позицію викладену у постановах Верховного Суду України у справах № 910/3650/16, № 910/32969/15 та Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 910/3867/16, від 01.02.2018 у справі №910/22886/16.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи сторони в судове засідання не з`явились. Представник Товариства надіслав клопотання про розгляд справи без його участі.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції розглянув справу у відсутність сторін, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.09.2016 між Товариством та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту АСа№ 000060. Згідно п.2 предметом даного договору є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом «Nissan Qashqai", номерний знак НОМЕР_1 .

Постановою Маньківського районного суду Черкаської області від 31.01.2017 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу в сумі 340 гривень. Зі змісту даної постанови слідує, що ОСОБА_1 , 20.12.2016 в 19 годині 10 хвилин на 180 км а/д Київ-Одеса Маньківського району Черкаської області керуючи автомобілем "Iveco", номерний знак НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Nissan Qashqai", номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який в свою чергу по інерції руху допустив зіткнення з напівпричепом контейнеровозом LAG", номерний знак НОМЕР_3 , який буксирував сідловий тягач "МАN", номерний знак НОМЕР_4 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Товариством здійснено виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 (власнику пошкодженого транспортного засобу «Nissan Qashqai", номерний знак НОМЕР_1 ) за вищевказаним договором добровільного страхування в загальному розмірі 240078,56 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 742 від 14.03.2017, №754 від 15.03.2017 та №2052 від 25.07.2017.

Цивільно правова відповідальність ОСОБА_1 на час ДТП була застрахована у ПрАТ«Європейський страховий альянс» з лімітом відповідальності за шкоду майну - 100000 грн.

Різниця між фактичним розміром шкоди, яка була відшкодована потерпілому за договором добровільного страхування наземного транспорту, та страховою виплатою, яку має здійснити ПрАТ«Європейський страховий альянс», становить 140078,56 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості заявленого позову.

Суд апеляційної інстанції вважає висновок суду правильним, таким, що відповідає встановленим судом обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Так, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ЦК України та іншими законодавчими актами.

Згідно із частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження №14-176цс18 (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Таким чином, відносини між сторонами у справі регулюються правилами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування».

Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації.

Відносини ж між відповідачем та його страховиком, ПрАТ «Європейський страховий альянс», регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні в межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди.

Отже, за змістом статті 993 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 990 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, до Товариства перейшло право вимоги до ОСОБА_1 , як до особи, відповідальної за завдані збитки, в розмірі 140078,56 грн (240078,56 грн (фактичний розмір шкоди) - 100000,00 грн (ліміт відповідальності ПрАТ «Європейський страховий альянс»), тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи ОСОБА_1 про не доведення позивачем належними і допустимими доказами вартості матеріального збитку є безпідставними, оскільки спростовуються розрахунками суми страхового відшкодування до страхового акту №КР-012022 від 09.03.2017 (а.с. 23-29 т.1), актами огляду пошкодженого транспортного засобу від 21.12.2016, 24.01.2017, 01.06.2017 (а.с. 31-47, 56-64 т.1), страховим актом СТ-391 від 20.07.2017, рахунком № НОМЕР_5 від 11.07.2017 (а.с. 54-55 т.1).

Встановлення розміру заподіяних збитків та здійснення страхової виплати відповідає умовам п. 8.3.11 договору добровільного страхування та ст. 25 Закону України «Про страхування», відповідно до якої здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Крім того, як вбачається із актів огляду транспортного засобу від 21.12.2016, 24.01.2017, переліку запчастин та робіт у рахунку № НОМЕР_6 від 14.02.2017, актів виконаних робіт №КДаСА-000732 від 16.05.2017 та №КДаСА-002545 від 13.07.2018 пошкодження автомобіля, які не відносились до ДТП, зазначалися окремо і в результаті відновлювального ремонту було відремонтовано лише пошкодження, які відносилися до ДТП (а.с. 31-47, 151-155 т.1). Тому відповідні посилання ОСОБА_1 у апеляційній скарзі щодо урахування Товариством до вартості матеріального збитку пошкоджень, які не відносяться до події ДТП є безпідставними.

Матеріалами справи також підтверджено, що пошкоджений транспортний засіб випущений у 2014 році. Тому, оскільки коефіцієнт фізичного зносу для складників легкових КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років, дорівнює нулю, доводи ОСОБА_1 про необхідність урахування такого коефіцієнту при визначенні розміру шкоди є безпідставними.

Крім того, за клопотанням представника відповідача судом апеляційної інстанції ухвалою від 25.06.2019 призначено судову автотоварознавчу експертизу, яка повернута експертною установою 07.10.2019 без виконання у зв`язку із тим, що оплата за проведення експертизи ОСОБА_1 не проведена.

Отже, сума завданого матеріального збитку не спростована відповідачем.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 червня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 11 листопада 2019 року.