Справа № 357/9417/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Бондаренко О. В., при секретарі Бондаренко Н. В., розглянувши скаргу ОСОБА_1, на рішення державного виконавця заступника начальника Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ в Київській області ОСОБА_2, заінтересована особа: ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою 13.12.2018 року, мотивуючи тим, що 29.11.2018 року заступником начальника Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ в Київській області ОСОБА_2 винесено постанову про накладення штрафу та постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 56752517, які є незаконними та підлягають скасуванню. Так, виконавче провадження було відкрито на підставі ухвали Білоцерківського міськрайонного суду № 2/357/3656/16 від 15.11.2016 року, якою затверджено мирову угоду по визначенню порядку спілкування та участі у вихованні батьком з дитиною. На підставі даної ухвали суду вже відкривалось виконавче провадження №55980411, в межах якого також державним виконавцем була винесена постанова про накладення штрафу, однак постанова скасована державним виконавцем, оскільки ним встановлено поважні причини (хвороба дитини та відмова дитини йти до батька) невиконання мирової угоди, що затверджена ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду, в частині зобов'язання безперешкодної передачі дитини батькові, згідно встановленого графіку участі батька у вихованні та спілкуванні. Відмова дитини йти до батька підтверджується складеними актами державним виконавцем в рамках ВП №55980411 та наданими копіями документів складеними працівниками Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області. Враховуючи наведені обставини державним виконавцем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження №55980411 від 18.05.2018 року. Відповідно до даної постанови було встановлено, що вході проведення перевірок виконання боржником вимог мирової угоди затвердженої ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду № 2/357/3656/16 від 15.11.2016 року в частині зобов'язання ОСОБА_1 безперешкодно передавати дитину ОСОБА_1, згідно встановленого судом графіку зустрічей батька з дитиною, встановлено, що ОСОБА_1 в повному обсязі виконує зазначені в рішенні суду вимоги. Факт виконання боржником зобов'язань зазначених у рішенні суду, зафіксовано актами державного виконавця у присутності стягувача. Після закінчення ВП №55980411 ОСОБА_1 вдруге звернувся з ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду № 2/357/3656/16 від 15.11.2016 року до Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ в Київській області та було відкрито ВП №56752517. В ході даного виконавчого провадження складено державним виконавцем Зарембою Ю.В. чотири акти від 14.08.2018 року, від 16.08.2018 року, від 21.08.2018 року та від 04.09.2018 року, якими встановлено, що вона безперешкодно передавала дитину батькові ОСОБА_1В, але дитина відмовлялась йти до батька. Тобто, знову встановлено, що вона не вчиняє жодних перешкод по виконанню рішення суду. Враховуючи наведені обставини вона звернулася із заявою до начальника Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ в Київській області та просила закрити ВП №56752517. Замість відповіді на заяву, по місцю її проживання 04.12.2018 року прибув заступник начальника Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ в Київській області ОСОБА_2 О Д. та склав акт, яким вкотре встановив, що дитина відмовляється йти до батька і незважаючи на те, що вона не чинить жодних перешкод по виконанню рішення суду, їй було вручено 04.12.2018 року постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду та про стягнення з виконавчого збору. Виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення. А враховуючи той факт, що вона добровільно виконує рішення суду, без участі державного виконавця, та не чинить будь-яких перешкод по виконанню, тому стягнення виконавчого збору є неправомірним. Враховуючи вище викладене, вважає ухвала Білоцерківського міськрайонного суду № 2/357/3656/16 від 15.11.2016 року з її сторони виконується в повному обсязі, жодних перешкод по виконанню ухвали вона не чинить, тому просила скасувати постанову заступника начальника Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області про накладення штрафу від 29.11.2018 року у ВП №56752517 та скасувати постанову заступника начальника Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області про стягнення виконавчого збору від 29.11.2018 року у ВП №56752517.

ОСОБА_1 в судовому засіданні скаргу підтримала, просила її задовольнити в повному обсязі.

Адвокат ОСОБА_4, представник ОСОБА_1, в судовому засіданні скаргу підтримав, просив її задовольнити в повному обсязі.

Заступник начальника Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги, надав до суду матеріали виконавчого провадження №56752517, та пояснив, що заявником не надано жодного документу на виконання рішення суду, хоча вона зобовязувалась їх надати, під час провадження виконавчих дій було складено 4 акти, оскільки стягувач повідомив, що боржник не виконує рішення суду, також розяснював, що боржник має можливість змінити спосіб виконання рішення суду. Постанова про відкриття виконавчого провадження не скасована і дійсна, крім того постанова про виконавчий збір виконується окремо. В ході проведення виконавчих дій була проведена перевірка виконання ухвали суду, а саме 13.11.2018 року здійснено виклик боржника, 29.11.2018 року винесено постанову про накладення штрафу та стягнення виконавчого збору, 04.12.2018 року було складено акт державного виконавця про те, що дитина не була передана батьку, оскільки не була підготовлена до передачі. Зясовувати чому саме дитина не хоче йти до батька, він не зобовязаний, оскільки боржник має надати документи чому дитина не передана батьку. Тому він встановив, що дитина не була передана батьку в години і часи визначені ухвалою суду.

ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги в повному обсязі.

Суд, заслухавши учасників справі, дослідивши матеріали скарги, матеріали виконавчого провадження №56752517, прийшов до висновку, що скарга підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За ст.448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Враховуючи, що відповідно до частини четвертої статті 82 Закону України "Про виконавче провадження", частини другої статті 384 ЦПК України рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, та керуючись змістом статті 383 ЦПК України, справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до розгляду в порядку цивільного судочинства.

Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, що на виконанні у Білоцерківському міському відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області знаходиться виконавчий лист № 2/357/3656/16, виданий 15.11.2016 року Білоцерківським міськрайонним судом, яким визначено порядок спілкування та участі у вихованні батька з дитиною.

Відповідно до норм статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, 11.07.2018 року державним виконавцем Білоцерківського MB ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_5 було відкрито виконавче провадження №56752517 щодо примусового виконання ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.11.2016 року у справі №357/9417/16-ц, 2/357/3656/16, про визначення порядку спілкування та участі у вихованні батьком з дитиною.

Одночасно, п.2 постанови боржнику був наданий строк протягом 10 робочих днів виконати рішення суду.

Однак, боржником ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.11.2016 року, в добровільному порядку, а саме протягом 10 робочих днів, виконана не була.

Згідно ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Крім того, згідно положень ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» вже заступник начальника Білоцерківського MB ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2, в провадження якого перейшло виконавче провадження №56752517, здійснив виклик ОСОБА_1 та зобовязав надати пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа, а також повідомити про заходи, що вживаються з метою його виконання.

Однак, ОСОБА_1 пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа та повідомлення про заходи, що вживаються з метою його виконання, не подала, а надала письмову заяву від 15.11.2018 року, в якій просила закінчити виконавче провадження, оскільки вона не перешкоджає виконанню ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.11.2016 року, а навпаки передає їхню спільну дитину ОСОБА_6 її батьку ОСОБА_3, але дочка відмовлялась йти до батька, що зафіксовано 4 актами державного виконавця Заремби Ю.В.

29.11.2018 року заступником начальника Білоцерківського MB ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №56752517 була винесена постанова про накладення штрафу, в якій встановлено, що ОСОБА_1 не виконує виконавчий документ зобовязального характеру, щодо безперешкодної передачі дитини батькові ОСОБА_3, згідно встановленого судом графіку, даний факт підтверджується заявами стягувача від 13.11.2018 року та 23.11.2018 року, актами державного виконавця від 14.08.2018 року, від 16.08.2018 року, від 21.08.2018 року та від 04.09.2018 року, заявою боржниці ОСОБА_1, в якій вказує на спроби виконання нею виконавчого документу та відсутністю будь-яких доказів щодо передачі дитини батькові у дні та години визначені графіком, і постановлено, що за неналежне виконання ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.11.2016 року у справі №357/9417/16-ц, 2/357/3656/16, якою ОСОБА_1 зобовязано безперешкодно передавати дитину батькові згідно графіку встановленому судом, накласти штраф у розмірі 1700,00 грн..

Так, державним виконавцем Білоцерківського MB ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_5 були складені акти в дні побачень визначених ухвалою суду (а.с. 13-16, 61,63,67,70), зокрема від 14.08.2018 року, що на зустріч з дитиною ОСОБА_1 не зявився, а боржник ніяких перешкод не чинила, дитина була в гарному стані та здорова, в інший день 16.08.2018 року стягувач ОСОБА_1 знову не зявився, в акті від 21.08.2018 року зазначено, що боржник одягла дитину вивела на ганок будинку, але дитина відмовилась йти до батька і твердила, що хоче додому, на руки до матері. З акту від 04.09.2018 року, вбачається що стягувач ОСОБА_1 зявився, боржник вивела дитину до батька, але дитина категорично відмовилась йти до батька мотивуючи тим, що хоче додому, обнявши матір.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» щодо виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 7 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону

Згідно ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

В даному випадку рішення про передачу дитини батькові боржник виконує, але передача дитини не відбувається по поважній причині, а саме дитина відмовляється йти до батька. По цій же причині вже було скасовано старшим державним виконавцем Білоцерківського МВДВС ГТУЮ у Київської області Ткач А.П. постанову від 10.04.2018 року про накладення штрафу в межах виконавчого провадження №55980411 щодо примусового виконання ухвали Білоцерківського міськрайонного суду № 2/357/3656/16 від 15.11.2016 року у справі №357/9417/16-ц, про визначення порядку спілкування та участі у вихованні батьком з дитиною, яке було закінчено на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується матеріалами справи (а.с.10,11).

Отже, викладені у скарзі вимоги щодо безпідставного і необґрунтованого саме накладення штрафу на суму 1700,00 грн. грн. та винесення постанови, знайшли своє підтвердження в ході розгляду даної скарги, тому суд приходить до висновку про скасування постанови заступника начальника відділу Білоцерківського МВДВС ГТУЮ у Київської області ОСОБА_2 від 29.11.2018 року, про накладення штрафу, винесену в межах виконавчого провадження №56752517.

Також, 29.11.2018 року заступником начальника Білоцерківського MB ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2. у виконавчому провадженні №56752517 була винесена постанова про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 в розмірі 6400,00 грн.

Відповідно до вимог частин 1 та 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про визначення порядку спілкування та участі у вихованні батьком з дитиною є здійснення державним виконавцем дій з примусового виконання рішення органами державної виконавчої служби.

15 лютого 2018 року Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи № 910/1587/13 вказав, що у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003року було роз'яснено, що відповідно до статей 45, 46 акону №606-XIV витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

У п. 7 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року за № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» зазначено, що відповідно до статей 28, 41, 89 Закону про виконавче провадження при визначених умовах у разі невиконання боржником рішення самостійно державний виконавець виносить постанови про стягнення виконавчого збору, про накладення штрафу та про стягнення витрат, пов'язаних із організацією та проведенням виконавчих дій.

Аналіз вищенаведених норм Закону України Про виконавче провадження дає підстави для висновку, що обов'язковими умовами стягнення виконавчого збору є або фактичне виконання судового рішення, або вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Законодавець чітко визначив, що виконавчий збір виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи, за примусове виконання рішення немайнового характеру.

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

В ході розгляду скарги, знайшло своє підтвердження факт здійснення заступником начальника ОСОБА_2 заходів примусового виконання ухвали Білоцерківського міськрайонного суду № 2/357/3656/16 від 15.11.2016 року, а саме: було проведено перевірку виконання боржником та складено про це відповідний акт від 04.12.2018 року, здійснено виклик боржника, з одночасним зобовязанням надати пояснення за фактом виконання чи невиконання вимог виконавчого документа та подати достовірні відомості щодо майнового стану та складу сімї, крім того державним виконавцем Білоцерківського MB ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_5 були складені акти від 14.08.2018 року, від 16.08.2018 року, від 21.08.2018 року та від 04.09.2018 року в ході перевірки виконання ухвали суду.

Слід зазначити, що за принципами, закріпленими в Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що в порядку врегулювання конфлікту між сторонами виконавчого провадження та діючи в інтересах малолітньої дитини, 05.05.2018 року була проведена мережева зустріч діалог на тему: «Примироення» до участі якої були запрошені: старший інспектор ЮПСПБВП ОСОБА_7, начальник відділу захисту прав та інтересів дітей Білоцерківської міської ради ОСОБА_8, фахівець із соціальної роботи Білоцерківського центру соціальних служб для сімї та молоді ОСОБА_9, бабуся дитини ОСОБА_10, друг ОСОБА_1 ОСОБА_11, психолог мобільної бригади по попередженню домашнього насильства ОСОБА_12, хрещена мати дитини ОСОБА_13, адвокат зі сторони матері ОСОБА_1 ОСОБА_4, батько дитини ОСОБА_1, мати дитини ОСОБА_1, практичний психолог центру «Злагода» - ОСОБА_14, та були прийняті рішення в процесі обговорення: конфіденційність у сімї постійно; пройти психіатричне обстеження обом батькам до 01.08.2018 року, пройти сімейну медіацію до 01.09.2018 року.

Однак, як зазначили в судовому засіданні сторони виконавчого провадження, вказані рішення не були виконані ними у визначений строк і по даний час.

Ст. 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оскільки, під час розгляду справи судом встановлено відсутність порушення з боку заступника начальника Білоцерківського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 вимог Закону України «Про виконавче провадження» щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору,суд приходить до висновку, що вимога скарги про скасування зазначеної постанови не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 447-452 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд-

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника відділу Білоцерківського МВДВС ГТУЮ у Київської області від 29.11.2018 року, про накладення штрафу, винесену в межах виконавчого провадження № 56752517.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом пятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 28.02.2019 року.

СуддяОСОБА_15