РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/15986/17

пр. № 2/759/729/19

09 грудня 2019 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі:

головуючого судді Миколаєць І.Ю.,

при секретарі Шелудько В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації (01030, м. Київ, бул. Т.Шевченка, 26/4), Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації (03115, м. Київ, вул. Г.Юри, 9, к. 422) про визначення місця проживання дитини та об"єднаний з ним зустрічний позов ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ), третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації (01030, м. Київ, бул. Т.Шевченка, 26/4) про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ :

27.10.2017 р. ОСОБА_6 звернулась до Святошинського районного суду з позовом до ОСОБА_3 вимогами якої є визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за її місцем проживання.

Ухвалою суду від 22.01.2018 р. відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 07.02.2019 р. об`єднано в одне провадження для спільного розгляду позовні вимоги ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації (01030, м. Київ, бул. Т.Шевченка, 26/4) про визначення місця проживання дитини та позовні вимоги ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 ), третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації (01030, м. Київ, бул. Т.Шевченка, 26/4) про визначення місця проживання дитини. Залучено Службу у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації (03115, м. Київ, вул. Г.Юри, 9, к. 422) до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 22 квітня 2007 між позивачем - ОСОБА_6 та відповідачем - ОСОБА_3 було укладено шлюб.

У шлюбі народжена спільна донька: ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року в справі №759/17961/16-ц шлюб між сторонами було розірвано.

В рішенні суду питання про визначення місця проживання дитини після розлучення не вирішувалося з огляду на спільне проживання сторін на момент прийняття судом рішення про розлучення.

Однак, станом на сьогодні сторони фактично проживаємо в різних місцях. Дитина фактично проживає разом зі позивачкою, що підтверджується Довідкою КК «Центр комунального сервісу» (Форма -3) від 07.09.2017 року.

Позивач разом з донькою проживаємо в окремій трикімнатній квартирі, яка на праві приватної власності належить їй, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав від 17.05.2012 року. Позивачем створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини, що підтверджується Актом обстеження умов проживання від 17.10.2017 року.

При прийнятті рішення, прошу суд врахувати також, що донька дуже часто хворіє та знаходиться під наглядом у лікаря, як часто хворіючи дитина, поставлено діагноз «Бронхіальна астма». Всі витрати та обов`язки щодо лікування та оздоровлення лежать на позивачу по справі.

Позивач докладає всіх можливих зусиль для отримання достатніх, для утримання, виховання, лікування та розвитку дитини, доходів.

Дочка відвідує другий клас школи №199 м. Києва, яка розташована недалеко від нашого дому, де в неї є друзі та знайомі, а вона сама характеризується вчителем, як добра та розвинена учениця, достатньо доглянута та забезпечена достатньою увагою з боку позивача, що підтверджується Характеристикою класного керівника.

Проживання дитини з одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дитиною та обов`язку виховувати дитину, піклуватися про неї та матеріально її забезпечувати.

Також, зазначає, що ніколи не перешкоджала, та не мала жодного наміру перешкоджати надалі, відповідачеві у виконанні ним покладених на нього, як на батька обов`язків, щодо виховання та розвитку нашої спільної дитини, не заперечую та не заперечуватиму надалі їх спільним зустрічам та спілкуванню між донькою та її батьком за єдиної умови, що таке спілкування не зашкодить самій дитині, її здоров`ю та інтересам.

Стосовно поведінки відповідача, позивачка не має достовірної інформації щодо зловживання відповідачем спиртними напоями, однак при спільному проживанні траплялися непоодинокі випадки вживання відповідачем спиртних напоїв, що неодноразово ставало приводом до сварок та скандалів. Крім того, вже після розлучення, позивач була змушена звернутися до правоохоронних органів з приводу того, що відповідач самостійно забрав комп`ютер, який використовувався донькою для навчання та ігор і який не повернуто відповідачем.

В обґрунтування вимог зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 посилалася на те, що до Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_6 було подано позовну заяву про визначення місця проживання нашої дитини ОСОБА_9 16 березня 2017 року було розірвано шлюб між відповідачем ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 у шлюбі була народжена спільна дитини ОСОБА_10 .

При розірванні шлюбу питання про визначення місця проживання дитини не вирішувалось оскільки ми проживали разом.

Після розірвання шлюбу через кілька місяців ОСОБА_6 забрала доньку ОСОБА_10 та почала проживати окремо від нього. При цьому ОСОБА_6 почала всіма можливими способами унеможливлювати його спілкування з донькою. Вона неодноразово на тривалий час виїздила за кордон. На кого, та де вона залишала доньку мені не відомо. Донька часто хворіє і це є результатом неналежного догляду за нею. В час коли ми були в шлюбі сторони проживали з батьками відповідача, які допомагали в догляді за донькою, слідкували за її харчуванням, прогулянками на свіжому повітрі, допомагали в навчанні.

Зараз донька з колишньою дружиною проживає в квартирі, яку сторони набули в зареєстрованому шлюбі. Однак в цій квартирі погані умови проживання, оскільки опалення не працює, а донька хвора на бронхіальну астму і перебування в холодній квартирі негативно впливає на її здоров`я. Проте дати можливість доньці проживати зі відповідачем на канікулах чи по вихідних днях ОСОБА_6 відмовляється.

Я неодноразово намагався допомогти доньці матеріально, але ОСОБА_12 не отримує його грошові перекази і вони повергаються як не отримані. В квартирі бул лише раз, щоб поспілкуватися з донькою. Оскільки ОСОБА_3 залишився та спілкувався з донькою, ОСОБА_6 викликала поліцію. Наряд поліції зафіксував, що ніякого порушення немає та поїхав.

Після цього, ОСОБА_13 звернувся до Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації де йому встановили графік побачень з донькою. Графік було встановлено. Однак скористатись цим графіком він не зміг. ОСОБА_6 продовжує унеможливлювати моє спілкування з донькою.

17 січня 2018 року змушений був звертатись до поліції з приводу того, що ОСОБА_6 перешкоджає йому спілкуванню з донькою.

Потім мені стало відомо, що ОСОБА_6 з донькою зникла. З цього приводу я також звертався до поліції.

Таким чином відповідачка ОСОБА_6 всіляко унеможливлює його спілкування з донькою. Навіть після встановлення графіку спілкування з донькою Розпорядженням Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації № 776 від 27 грудня 2017 року, ОСОБА_6 грубо порушуючи вимоги ст. 158 СК України ховала від відповідача доньку, не даючи йому можливості спілкування.

Це порушення підтверджується висновками за результатами перевірок відповідача заяв до поліції від 17 січня 2018 року та 24 січня 2018 року.

Також відмовляючись отримувати від нього грошові переводи ОСОБА_6 обмежує можливості доньки в нормальному харчуванні, лікуванні.

В 2017 році відповідач давав згоду ОСОБА_6 вивезти доньку тимчасово на відпочинок за кордон, вона при спілкуванні по Вайбеу погрожувала йому тим, що він більше не побачу доньку. Оригінал спілкування зберігається в нього на комп`ютері.

Тому він вважаю, що ОСОБА_6 не забезпечує нашій доньці необхідної уваги та догляду, вона більше переймається своїми поїздками за кордон для відпочинку, залишаючи доньку на сторонніх людей, а тому вважаю, що для доньки буде краще коли вона буде проживати зі мною.

Мирним шляхом урегулювати питання проживання доньки сторони не маємо змоги.

У судовому засіданні позивач та представник позивача за первісним позовом (представник відповідача за зустрічним позовом) позовні вимоги підтримують та просять суд їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Проти задоволення зустрічного позову заперечував в повному обсязі й просив суд відмовити у його задоволенні.

У судовому засіданні відповідач та представник відповідача за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) позовні вимоги не визнала, заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі й просила суд відмовити в його задоволенні. Зустрічний позов підтримала у повному обсязі й просила суд його задовольнити.

Представник Служби у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації позов підтримує та просить врахувати висновок Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини.

Згідно ст. 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Такі ж гарантії для батьків, що проживають окремо від дітей, та для самих дітей, встановлені ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства".

Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення питання щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

22 квітня 2007 між позивачем - ОСОБА_6 та відповідачем - ОСОБА_3 було укладено шлюб.

У шлюбі народжена спільна донька: ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року в справі №759/17961/16-ц шлюб між сторонами було розірвано.

В рішенні суду питання про визначення місця проживання дитини після розлучення не вирішувалося з огляду на спільне проживання сторін на момент прийняття судом рішення про розлучення.

Однак, станом на сьогодні сторони фактично проживаємо в різних місцях. Дитина фактично проживає разом зі позивачкою, що підтверджується Довідкою КК «Центр комунального сервісу» (Форма -3) від 07.09.2017 року.

Позивач разом з донькою проживаємо в окремій трикімнатній квартирі, яка на праві приватної власності належить їй, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав від 17.05.2012 року. Позивачем створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини, що підтверджується Актом обстеження умов проживання від 17.10.2017 року.

Згідно Висновку Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 20.03.2018 року № 109/05/40-2566 встановлено, що з метою захисту прав та інтересів дитини, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Шевченківської РДА в м. Києві було вирішено підтримати позовну заяву ОСОБА_6 , але вона не повинна чинити перешкоди у спілкуванні дитини з батьком.

Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1).

Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Відповідно до Конвенції ООН про права дитини діти мають право на належне спілкування та допомогу.

Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 150 СК України батьки повинні поважати дитину; ст. 155 цього ж Кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

З викладеного випливає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них.

Як роз`яснено ст. 161 СК України, суд при вирішенні спору про місце проживання дитини має враховувати те, хто із батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, особисті якості батьків, можливість створення належних умов до виховання дитини.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.51 Конституції України кожному з подружжя гарантовані рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН № 44/25 від 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повногоі гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна особа має право на проживання в сім`ї. Особа може бути примусово ізольована від сім`ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом, згідно з ч.3 ст.4 СК України.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Згідно з ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

Аналіз наведених норм права, зокрема і практики ЄСПЛ, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно з вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Зважаючи на вік малолітньої дитини, для з`ясування її думки щодо доцільності визначення місця проживання з батьком або матір`ю, суд не викликав дитину для участі у судовому засіданні. Відтак, суд вирішив спір на підставі доказів, наданих сторонами.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.12 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участь у зборі доказового матеріалу.

З матеріалів справи випливає, що малолітня донька сторін з моменту народження, а саме з ІНФОРМАЦІЯ_4 постійно проживає разом із ОСОБА_6 , якою створені всі необхідні умови для нормального життя та розвитку дитини, яка проживає у звичній для неї обстановці та оточенні.

Доказів, що спростовували б вищенаведені обставини, матеріали справи не містять.

Враховуючи вище викладене, а також враховуючи, що судом не встановлено виняткових обставин, які б давали підстави для розлучення малолітньої дитини з матір`ю відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, а також той факт, що мати в найбільшій мірі може сприяти гармонійному розвитку малолітньої доньки, не встановлено під час розгляду справи виняткових обставин у розумінні положень ст.161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання малолітньої дитини разом з матір`ю, суд доходить висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в м.Києві державної про визначення місця проживання дитини із батьком, а також до висновку про наявність правових підстав для задоволення первісного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матірю.

Керуючись ст.ст.259, 263-265, 268, 272, 273 Цивільного процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації (01030, м. Київ, бул. Т.Шевченка, 26/4), Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації (03115, м. Київ, вул. Г.Юри, 9, к. 422) про визначення місця проживання дитини , задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із її матір"ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 640,00 грн.

У задоволенні вимог ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації (01030, м. Київ, бул. Т.Шевченка, 26/4) про визначення місця проживання дитини., відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду м. Києва, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю.Миколаєць