КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада2019 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Шахова О.В.

Розглянувши в порядку ст.. 369 ЦПК України цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на рішення Деснянського районного суду м. Києва, постановленого в складі судді Панченко О.М. 02 серпня 2019 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору про надання банківських послуг недійсним,

У С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог вказував, що 26.11.2010 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір № б/н, відповідно до якого, відповідач отримав кредит у розмірі 2 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить його підпис у заяві.

Вказував, що ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов?язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, надавши Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач, в порушення умов договору, своїх зобов?язань перед Банком не виконав, у зв?язку із чим, станом на 31.05.2016 утворилась заборгованість в розмірі 24 732,56 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 2039,22 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом - 17689,41 грн; заборгованості за пенею та комісією - 3350,00 грн; а також 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 1153,93 грн - штраф (процентна складова).

У січні 2019 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, посилаючись на те, що на момент його укладання ОСОБА_1 був неповнолітнім, при цьому згоду на укладання такого договору його батьки не надавали.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02 серпня 2019 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційного банку ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про визнання договору про надання банківських послуг недійсним задоволено.

Визнано договір про надання банківських послуг без номера від 26.11.2010 недійсним.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» Крилова О.Л. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин що мають значення для справи.

На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що використання кредитних коштів за допомогою кредитної картки відповідачем розпочато з 265.04.2013, тобто, коли ОСОБА_1 вже був повнолітнім та мав повну цивільну дієздатність.

Зазначає, що так як відповідач за первісним позовом почав користуватись кредитними коштами маючи повну цивільну дієздатність, то висновок суду про відсутність підстав для стягнення боргу з ОСОБА_1 та визнання кредитного договору недійсним, оскільки не надавалась згода батьків на укладення правочину є помилковим та незаконним.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За положенням ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом установлено, що згідно із анкетою - заявою від 26.11.2010 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанк, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б/н від 26.11.2010, відповідно до якого, відповідач отримав кредитну картку «Універсальна».

З наданого позивачем розрахунку та виписки убачається, що повернення коштів не здійснювалося відповідачем з квітня 2013

Згідно із розрахунку, станом на 31.05.2016 у відповідача виникла заборгованість перед «ПриватБанк» за Договором на суму 24 732,56 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 2039,22 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом - 17689,41 грн; заборгованості за пенею та комісією - 3350,00 грн; а також 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 1153,93 грн - штраф (процентна складова).

Як убачається із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (Том І а.с. 32).

Крім того, судом установлено, що 26.11.2010 ОСОБА_1 підписав анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якої отримав кредитну картку «Універсальна», відповідно до чого відповідач отримав кредит у розмірі 2 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту, однак на момент укладення даного правочину ОСОБА_1 виповнилось лише повних 17 років, тобто кредитний договір було укладено з неповнолітньою фізичною особою в стані неповної цивільної дієздатності, докази щодо надання згоди батьками ОСОБА_1 на укладення цього кредитного договору в матеріалах справи відсутні.

Як убачається із довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду по договору ОСОБА_1 був ознайомлений 26.11.2010, тобто на дату ознайомлення останній не набув повноліття.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Пунктом другим частини першої статті 30 ЦК України визначено, що цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Відповідно до частини першої статті 34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

Як убачається із матеріалів справи, станом на день укладення кредитного договору ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не мав повних 18 років, а відтак, не мав повної цивільної дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009р. № 9 визначено, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4,10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України.

Згідно з п. 8 Постанови підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Тобто, положеннями ЦК України визначено чіткий перелік підстав для визнання правочину недійсним.

Враховуючи викладене, місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, оскільки договір був укладений з неповнолітнім, який не мав повної цивільної дієздатності, що є підставою для відмови в задоволенні позову Банку та визнання цього правочину недійсним.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог та про задоволення зустрічних позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 11листопада 2019 року.

Суддя - доповідач: Судді: