РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/3510/19

пр. № 2/759/3753/19

12 грудня 2019 року м.Київ

Святошинський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Миколаєць І.Ю.,

при секретарі Шелудько В.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ :

22.02.2019 року ОСОБА_3 звернулася до Святошинського районного суду з позовом до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ) вимогами якого є розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини та на її утримання.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , 19 червня 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстицій у м. Києві було зареєстровано шлюб, актовий запис № 1417.

Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Починаючи з січня 2019 між сторонами почали виникати неприязні стосунки, розбіжності та непорозуміння, щодо подальшого сімейного життя. Почуття поваги і кохання один до одного вони втратили, шлюбні відносини між нами були припинені. 16 лютого 2019 року відповідач побив позивача на очах у дитини та наніс тілесні ушкодження, саме після цього вона зібрала свої речі та переїхала до своїх батьків.

Зазначає, що в їхньому житті постійно були присутні сварки та образи, вони не могли дійти спільної згоди із вирішення важливих сімейних питань. Кожен з сторін не хотів йти на будь-які компроміси. Сім`я фактично розпалася остаточно зберегти її вже неможливо. Спільного господарства не ведемо починаючи з 16.02.2019 року. Основною причиною непорозумінь між ними стало те, що сторони різні люди та маємо різні погляди на подальше життя. Відповідач не намагається поліпшити сімейні стосунки заради сім`ї, не хоче йти на будь-які компроміси.

У зв`язку з цим просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 25.02.2019 р. відкрито провадження у справі.

У судовому засіданні позивач, позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечує. Надіслав до суду відзив в якому просить відмовити у задоволенні позову.

З`ясувавши обставини справи, на засадах змагальності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебувають у шлюбі з 19.06.2015 року про що Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстицій у м. Києві зроблено актовий запис за № 1417 (а.с.6).

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 14.03.2017 року виданим Святошинським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції м. Києва, актовий запис № 646 (а.с. 7).

Сторони не підтримують шлюбних стосунків, не мають спільного бюджету, не ведуть спільного господарства, сім`я існує формально, позивач на примирення не згодна.

За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Тому позов в цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обґрунтованим.

Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Так, якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізоване належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звертатися за судовим захистом.

В разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання про наявність порушеного суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 179 СК України визначено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

За змістом ст. 181 СК України, аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Відтак, з урахуванням предмета даного спору (стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, неповнолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 разом з позивачкою. Відповідач зареєстрований в Голосіївському районі Києва.

Таким чином, із отриманих судом та наданих сторонами пояснень встановлено, що неповнолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю.

Відповідно до ст. 180 СК України - батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст. 184 СК України - суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому в ході розгляду справи судом з`ясовано, що між сторонами існує спір щодо розміру аліментів на утримання дитини, виходячи з обґрунтування позову та наданого відзиву на нього.

У відповідності до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб.

Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції).

Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька дитини визначається судом.

Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При цьому у ч.1 та ч. 2 ст.182 СК України законодавець передбачив, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3 - 1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом передбачено рівний обов`язок батьків щодо утримання неповнолітніх дочки, сина, які потребують матеріальної допомоги.

При вирішенні питання розміру аліментів враховується також потреби особи даного віку.

Вирішуючи питання щодо визначення розміру аліментів на дитину, враховуючи положення ст.ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України, з врахуванням того, що мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути менший ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд, вважає, що аліменти слід стягувати у розмірі, в 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку, щомісячно.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць.

Таким чином, з урахуванням обставин справи, суд вважає обґрунтованою до стягнення на користь позивачки суму у розмірі розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно починаючи з 22.02.2019 року народження і до його повноліття.

Згідно зі ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умов, що чоловік може надати матеріальну допомогу.

На даний час позивач перебуває у декретній відпусці та не має доходу, тому суд вважає, що кошти на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку, підлягають стягненню у розмірі 1/6 частки його заробітку.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 80, 84, 180-184, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 259, 263-265, 268, 272, 280 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) зареєстрований 19.06.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом"янського районного управління юстиції у м.Києві (актовий запис № 1417) розірвати зі зміною прізвища ОСОБА_3 на дошлюбне - ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно починаючи з 22.02.2019 року народження і до її повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на її утримання аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно починаючи з 22.02.2019 року і до досягнення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 трьох років.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду м. Києва, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю.Миколаєць