Дата документу 27.02.2019 Справа № 323/2391/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 323/2391/18 Головуючий у 1 інстанції: Щербань Л.С.
Провадження № 22-ц/807/785/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

за участі:

позивача ОСОБА_3, її адвоката Грибової І.В.

представника відповідача ОСОБА_5 - адвоката Махно Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 05 листопада 2018 року, ухваленого за заявою ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 22 вересня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_3, в інтересах малолітньої ОСОБА_8, до ОСОБА_5 про визнання договору дарування земельних ділянок дійсним та визнання права власності на земельні ділянки,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2008 року ОСОБА_7, ОСОБА_3, що діють в інтересах малолітньої ОСОБА_9, звернулись до суду із позовом до ОСОБА_5 про визнання дійсним договору дарування земельних ділянок та визнання права власності на них.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 06 серпня 2008 року між ОСОБА_7, ОСОБА_3, що діють в інтересах малолітньої ОСОБА_9, та ОСОБА_5 було укладено договір дарування двох земельних ділянок площею 4,5 га та 0,86 га, розташованих на території Мирненської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, у простій письмовій формі. Просили визнати дійсним вищевказаний договір дарування та визнати за малолітньою ОСОБА_9 право власності на вказані земельні ділянки.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 22.09.2008 року позовні вимоги було задоволено. Визнано дійсним договір дарування від 06 серпня 2008 року земельних ділянок площею 4,5 га та 0,86 га, що розташовані на території Мирненської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, від 06.08.2008 року та визнано за ОСОБА_9 право власності на вказані земельні ділянки з правом реєстрації та виготовлення на своє ім'я державних актів на право приватної власності на землю.

У серпні 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду з заявою про перегляд вказаного рішення за нововиявленими обставинами.

В заяві вказує, що після постановлення рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 22.09.2008 року та набрання ним чинності, 12 липня 2018 року йому стали відомі обставини, які є істотними для справи і які не були і не могли бути йому відомі під час розгляду справи. Такими обставинами відповідач визначає наступні: він не підписував жодних документів щодо відчуження земельної ділянки, яку він успадкував; не був належним чином повідомлений про місце та час проведення судового засідання з цього приводу; заяву, яка знаходиться в матеріалах справи, про визнання ним позовних вимог не підписував.

Спираючись на ці обставини, просив суд рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 22.09.2008 року про задоволення позову ОСОБА_7, ОСОБА_3, в інтересах малолітньої ОСОБА_9, про визнання договору дарування земельних ділянок дійсним та визнання права власності на земельні ділянки - скасувати у зв'язку із зазначеними нововиявленими обставинами.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 05 листопада 2018 року заяву ОСОБА_5 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами задоволено: рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 22.09.2008 року скасовано, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_5 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, залишивши рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 22.09.2008 року без змін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3 та її адвоката, пояснення представника відповідача - адвоката Махно Т.В., перевіривши обґрунтованість доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Встановлено, що рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 22.09.2008 року задоволено позов ОСОБА_7, ОСОБА_3, в інтересах малолітньої ОСОБА_9, до ОСОБА_5 про визнання договору дарування земельних ділянок дійсним та визнання права власності на земельні ділянки.

Визнано дійсним договір дарування від 06 серпня 2008 року земельних ділянок загальною площею 4,5 га та 0,86 га, що розташовані на території Мирненської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, від 06.08.2008 року та визнано за ОСОБА_9 право власності на вказані земельні ділянки з правом реєстрації та виготовлення на своє ім'я державних актів на право приватної власності на землю.

Рішення в апеляційному прядку не оскаржено та набрало законної сили.

12 липня 2018р. ОСОБА_5 подав заяву про перегляд вказаного рішення за ново- виявленими обставинами, якими визначив: він не підписував жодних документів щодо відчуження земельної ділянки, яку він успадкував; не був належним чином повідомлений про місце та час проведення судового засідання з цього приводу; заяву, яка знаходиться в матеріалах справи, про визнання ним позовних вимог не підписував.

Розглянувши заяву, суд першої інстанції визнав їх нововиявленими та скасував на їх підставі рішення від 22 вересня 2008р., відмовивши в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 серед інших доводів вказує, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права, оскільки заяву ОСОБА_5 подано з порушенням вимог статей 423, 424 ЦПК України, що виключає можливість її розгляду по суті.

Перевіривши першочергово вказані доводи апеляційної скарги, колегія визнала їх обґрунтованими, виходячи з таких міркувань.

Відповідно до положень ч. 3 статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судове рішення ухвалено у цій справі у 2008 році, під час дії ЦПК України у редакції ЗУ від 18.03.2004р. з наступними змінами, але заяву про його перегляд подано відповідачем через 10 років під час дії ЦПК України у редакції ЗУ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р.

Отже, у вирішенні всіх процесуальних питань щодо цієї заяви ОСОБА_5 слід керуватись ЦПК України у чинній на час її подання редакції.

Із заяви ОСОБА_5 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставини вбачається, що вони віднесені до п. 1 ч. 2 статті 423 ЦПК України, тобто такі, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка зверталась із заявою, на час розгляду справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано з підстав, визначених пунктом 1 ч. 2 статті 423 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналась або могла дізнатись про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Між тим цей строк є обмеженим певним часом.

Так, пунктом 1 частиною 2 статті 424 ЦПКУ визначено, що з урахуванням приписів ч. 1 цієї статті заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подана з підстав, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу - не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.

При цьому, частиною 3 статті 424 ЦПК України унормовано, що визначені у ч. 2 цієї норми строки не можуть бути поновлені.

Вбачається, що рішення суду постановлено 22 вересня 2008р., набрало законної сили та є виконаним, про що свідчать надані позивачем Державні акти про право власності на земельні ділянки, які на підставі цього рішення видані 06.07.2009р. неповнолітній ОСОБА_9 Вказані обставини також підтверджуються Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельні ділянки.

Тобто відповідач ОСОБА_5, звернувшись з заявою про перегляд рішення суду від 22 вересня 2008р. за нововиявленими обставинами лише 09.08.2018р., тобто через 10 років, пропустив встановлений для такої процесуальної дії присічний строк - 3 роки, який не може бути поновлений за жодних обставин.

Проте, суд, скасовуючи на підставі його заяви рішення від 22.09.2008р. та відмовляючи в задоволенні позову, на ці обмеження уваги не звернув, чим пропустився процесуальних порушень.

Суд в такому разі не зважив також на приписи, які випливають з рішень ЄСПЛ щодо правової визначеності.

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов'язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»).

ЄСПЛ констатував, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності та, що сторони провадження повинні мати право очікувати застосування вищезазначених норм.

Отже, одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної

визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata (див. там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

З огляду на вищенаведене, колегією встановлено, що суд допустив до перегляду виконане по суті рішення, ухвалене 10 років назад, з порушенням вимог статті 424 ЦПКУ щодо преклюзивності строків звернення з заявою про перегляд судового рішення за ново- виявленими обставинами, чим одночасно припустився порушення принципу юридичної визначеності.

В пункті 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» N 4 від 30.03.2012 зазначено, що встановлений абзацом 2 частини першої статті 362 ЦПК України трирічний строк для подання заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 361 цього Кодексу, є присічним і поновленню не підлягає. Недодержання умови щодо цього строку є підставою для відмови у відкритті провадження у зв'язку з нововиявленими обставинами незалежно від поважності пропуску цього строку.

Отже, суд мав відмовити у відкриті провадження за заявою ОСОБА_5, поданою після спливу трьох років, незалежно від поважності причин пропуску цього строку, а натомість суд відкрив провадження, не зваживши на те, що заяву подано з пропуском строку на 7 років та скасував за такою заявою рішення, згідно з яким малолітня ОСОБА_9 вже 9 років була власником земельних ділянок.

Беручи до уваги всі вищенаведені обставини, колегія у відповідності до вимог ст. 377 ЦПК України скасовує оскаржуване рішення суду і закриває провадження, відкрите на підставі заяви ОСОБА_5 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Керуючись ст.ст. 374, 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 05 листопада 2018 року у цій справі скасувати.

Закрити провадження за заявою ОСОБА_5 про перегляд рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 22 вересня 2008р. за нововиявленими обставинами.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 березня 2019р.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Кочеткова І.В.