КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№22-ц/824/1659/19 Головуючий в суді 1 інстанції - Колдіна О.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Панченка М.М.

суддів Слюсар Т.А., Волошиної В.М.

при секретарі Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка діє за дорученням ОСОБА_4, на заочне рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 18 листопада 2013 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулось з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 і просило ухвалити рішення, яким достроково солідарно стягнути з відповідачів кредитну заборгованість у розмірі 70.177,48 дол.США, а також 1.870.289,98 грн., яка утворилась станом на 13.02.2013 року, що складається із залишку заборгованості за кредитом у сумі 60.109,01 дол.США, суми несплачених відсотків за користування кредитом у розмірі 10.068,47 дол.США, а також пені за прострочку виконання договірних кредитних зобов»язань за період з 13.02.2012 року по 13.02.2013 року у розмірі 1.870.289,98 грн.

Позивач зазначав, що 29.12.2006 року укладено кредитний договір за №МL-002/763/2006 між кредитором ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та позичальником ОСОБА_5, відповідно до якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 100.000 дол.США під фіксований відсоток13.99% річних на термін до 22.12.2016 року.

Згідно додаткових угод за №№1,2,3 сторонами указаного кредитного договору внесені зміни в частині зміни дати платежу, розміру платежу, встановлення графіку платежів за користування кредитом.

На забезпечення кредитних зобов»язань позичальника ОСОБА_5, 29.12.2006 року за №SR-002/763/2006 між Банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки, згідно якого поручительниця ОСОБА_4 зобов»язувалась солідарно з основним позивальником ОСОБА_5 відповідати за його кредитними зобов»язаннями.

На підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.03.2011 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором та договором поруки.

Оскільки погашення кредиту не виконувалось, позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся з даним позовом до суду про дострокове, в силу ст.1050 ЦК України, погашення кредиту.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 18 листопада 2013 року позов задоволено /а.с.108-111/.

Судовим рішенням ухвалено стягнути солідарно з основного боржника ОСОБА_5 та його поручителя ОСОБА_4 на користь кредитора ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором у сумі 70.177, 48 дол.США та 1.870.289 грн.98 коп.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3, яка діє за дорученням поручительниці ОСОБА_4, просить скасувати заочне рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 18 листопада 2013 року, як ухвалене з порушенням вимог матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові у повному обсязі /а.с.158-165/.

Скаржниця послалась на те, що відносини поруки належить визнати повністю припиненими згідно ч.4 ст.559 ЦК України, з часу укладення додаткових угод №№1,2,3, якими збільшена відповідальність позичальника за кредитним договором без погодження з поручительницею.

Скаржниця також вважала, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду з цим позовом до поручителя, оскільки останній платіж позичальником був виконаний 24.09.2010 року.

Скаржниця також посилається на те, що поручительниця ОСОБА_4 не отримувала повідомлення кредитора ТОВ «ОТП Факторинг Україна» від 15.04.2015 року про дострокове погашення заборгованості по кредиту.

Також в апеляційній скарзі йдеться про те, що позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не є належним позивачем, оскільки за договором купівлі-продажу від 18.03. 2011 року йому не перейшли права вимоги за кредитним договором від 29.12.2006 року №МL-002/763/2006 та договором поруки від 29.12.2006 року за №SR-002/763/2006 року, так як відсутнє підтвердження здійснення покупцем ТОВ «ОТП Факторинг Україна» кредитного портфелю.

Крім того, скаржниця посилається на те, що додатковий договір №3 до кредитного договору за №МL-002/763/2006 від 11.08.2011 року між кредитором ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та позичальником ОСОБА_5, укладено 18.03.2011 року, тобто, після придбання кредитного портфелю позивачем ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Відповідач ОСОБА_5 на виклики суду для участі у розгляді справи, яка призначалась на 12.12.2018 року та 30.01.2019 року, не з»явився, у зв»язку з чим, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, на останнє судове засідання 20.02.2019 року він був повідомлений через сайт судової влади. Отже, вважаючи, що відповідач ОСОБА_5 про розгляд справи повідомлений належним чином, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи за його відсутності, оскільки його неявка не перешкоджає об»єктивному розгляду справи по суті.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представника відповідачки ОСОБА_4 та представника позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна», вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції з таких підстав.

Встановлено, що 29.12.2006 року між кредитором ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та позичальником ОСОБА_5, укладено кредитний договір за №МL-002/763/2006, відповідно до якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 100.000 дол.США під фіксований відсоток13.99% річних на термін до 22.12.2016 року/а.с.8-15/.

Таким чином, між ОСОБА_5 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», виникли відносини договору кредиту, які, відповідно до ст.1054 ЦК України полягають у тому, що банк (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

На забезпечення указаного кредитного договору між кредитором ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4 укладений договір поруки, згідно якого поручитель ОСОБА_4, в силу ст.553 ЦК України, взяла на себе зобов»язання солідарно з позичальником ОСОБА_5 відповідати перед кредитором за повернення кредиту.

Із зазначеного слідує, що між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4 виникли договірні відносини поруки, в силу яких, відповідно до ст.553 ЦК України, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов»язку.

Відповідно до нової редакції Статуту ПАТ «ОТП Банк», затвердженої рішенням Загальних зборів акціонерів від 23.04.2009 року, ПАТ «ОТП Банк» є правонаступником усіх прав та обов»язків ЗАТ «ОТП Банк» /а.с.64-65/.

В подальшому, між позичальником ОСОБА_5 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», були укладені три додаткових угоди до кредитного договору від 29.12.2006 року за №МL-002/763/2006 /а.с.17,18,24-28/.

На підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.03.2011 року, відповідно до ст.512 ЦК України, ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором та забезпечувальними договорами /а.с.70-82/.

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов»язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами, а в силу ст.526 ЦК України зобов"язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Оскільки позичальник ОСОБА_5 не виконував своїх договірних зобов»язань за кредитним договором №МL-002/763/2006 від 29.12.2006 року, за позовом нового кредитора позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна», на підставі рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 18.11.2013 року стягнуто солідарно з позичальника ОСОБА_5 та поручителя ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у сумі 70.177,48 дол.США, що за курсом НБУ станом на дату проведення розрахунку заборгованості, становить 560.928,60 грн, та 1.870.289,98 грн., а також судовий збір у сумі 3.441 грн. /а.с.115-118/.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, адвокат ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4, звернулась до суду з цим позовом, в якому просить скасувати заочне рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 18.11.2013 року в частині солідарного стягнення з поручителя визначених судом заборгованих сум.

Дійшовши висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується наступним.

Так, доводи скаржника щодо припинення договору поруки в силу ч.4 ст.559 ЦК України з підстав того, що останній платіж з погашення кредитного боргу позичальником вчинено 24.09.2010 року, а тому, на думку скаржниці, саме з цієї дати належить вираховувати шестимісячний строк для звернення кредитора до суду з відповідним позовом - суд не бере до уваги, оскільки, в розумінні ч.4 ст.559 ЦК України, шестимісячний строк для визнання поруки припиненою слід вираховувати з дня настання строку виконання основного зобов»язання. А, оскільки днем настання строку виконання основного зобов»язання є дата закінчення дії кредитного договору, тобто, 22.12.2016 року, тому шестимісячний строк належало вираховувати з 22.12.2016 року.

Між тим, колегія суддів звертає увагу на те, що, оскільки останній платіж позичальником вчинено 24.09.2010 року, це означає лише те, що зобов»язання поручителя припиняються за межами шестимісячного строку до часу звернення кредитора до суду з вимогами до поручителя.

Крім того, із врахуванням вище викладеної позиції скаржниці щодо пропуску Банком шестимісячного строку для звернення до суду з вимогами до поручителя, на думку скаржниці, Банк безпідставно пред»явив, як боржнику, так і поручительниці, досудову вимогу від 15.04.2013 року про дострокове повернення всієї кредитної заборгованості протягом одного місяця після отримання цієї вимоги /а.с.36,37, 39,40/.

Колегія суддів, з врахуванням вище викладеного спростування позиції скаржниці щодо пропуску кредитором шестимісячного строку вимог до поручителя на підставі того, що останній платіж позичальником здійснено 24.09.2010 року, важає, що указані досудові вимоги від 15.04.2013 року надіслані з дотриманням вимог ст.1050 ЦК України, та вимог п.1.9.1. кредитного договору та п.3.4. договору поруки, згідно яких повідомлення кредитора вважається отриманим, в разі його надіслання поштовим повідомленням за адресою указаною позичальником та поручителем у договорі.

Пред»явивши вимогу про дострокове повернення кредиту і сплату відсотків, кредитор, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов»язання і міг пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від дати порушення позичальником установленого строку для достроково повернення кредиту.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв»язку із закінченням строку її чинності, ч.4 ст.559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст.559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб»єктивного права кредитора і суб»єктивного обов»язку поручителя, після закінчення якого воно припиняється.

Отже, з врахуванням вимог досудової вимоги, надісланої позичальнику і поручителю від 15.04.2013 року, слідує, що строк виконання основного зобов»язання, в силу ст.1050 ЦК України, Банк визначив новою датою - 15.05.2013 року.

При цьому, як встановлено судом, після нової дати виконання кредитного зобов»язання, тобто, 15.05.2013 року, Банк звернувся до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості в межах шестимісячного строку, що свідчить про дотримання вимог кредитора при зверненні з позовом до поручителя, а тому доводи скаржника в цій частині апеляційної скарги є безпідставними.

Крім того, доводи скаржника щодо припинення договору поруки в силу ч.4 ст.559 ЦК України з підстав того, що трьома додатковими договорами до кредитного договору від 29.12.2006 року за №МL-002/763/2006, укладеними між ОСОБА_5 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», збільшується обяг відповідальності поручительниці, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Так, відповідно до додаткової угоди №1 від 22.08.2007 року сторонами внесені лише зміни в частині зміни дати щомісячного платежу на погашення позичальником ОСОБА_5 кредитних зобов»язань - з 22 числа кожного календарного місяця на 24 число кожного календарного місяця/а.с.17/.

Відповідно до додаткової угоди №2 від 04.04.2008 року зміни, які внесені до основної кредитної угоди полягали у зміні розміру платежу з «833,34 + сума нарахованих процентів на дату платежу» на «801,46 + сума нарахованих процентів на дату платежу»/а.с.18/.

Згідно до додаткової угоди №3 від 19.08.2011 року сторонами кредитної угоди внесені зміни до порядку сплати відсоткової ставки, без збільшення розміру відсоткової ставки та викладено графік платежів у новій редакції/а.с.24-28/.

При цьому, із аналізу указаних додаткових угод слідує, що в результаті їх укладення обсяг відповідальності поручителя перед кредитором будь-яким чином не збільшується, а тому доводи скаржника в цій частині є безпідставними.

На питання суду до представника скаржника пояснити в чому конкретно полягає збільшення відповідальності поручителя на підставі указаних додаткових договорів, представник не навів будь-яких доводів в цій частині апеляційної скарги.

Крім того, суд відхиляє доводи скаржника відносно того, що фактично переуступка кредитного портфелю від ПАТ «ОТП Банк» до позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не відбулась, що спростовується матеріалами справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене на повно встановлених обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє за дорученням ОСОБА_4, відхилити, а заочне рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 18 листопада 2013 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 25 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді