ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року

м.Суми

Справа №577/5376/17

Номер провадження 22-ц/816/1246/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Левченко Т. А.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04 грудня 2018 року в складі судді Буток Т.А., ухвалене у м. Конотоп, повний текст якого складений 14 грудня 2018 року,

в с т а н о в и в:

21 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 40000 грн боргу за договором позики, вимоги якого обґрунтував тим, що відповідач 01 липня 2017 року взяла у нього в позику 45000 грн, які зобов'язалась повернути до 01 вересня 2017 року, про що склала розписку. Однак, в обумовлений розпискою строк борг не повернула. Після його звернення до поліції ОСОБА_2 частково повернула борг у сумі 5000 грн, проте решту боргу у сумі 40000 грн у добровільному порядку не повертає.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 з вказаним рішенням суду не погодився і, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин у справі, їх недоведеність, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Свої вимоги мотивує тим, що суд, встановивши обставини отримання відповідачем позики, послався на неіснуючі та не встановлені обставини стосовно того, що факту передачі грошових коштів відповідачу не було.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Зазначає, що позов пред'явлений до неї неналежним позивачем, ні з тим предметом та ні з тих підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції правильно встановлено, що 01 липня 2017 року ОСОБА_2 склала розписку про отримання від ОСОБА_1 у борг 45000 грн зі строком повернення боргу до 01 вересня 2017 року (а.с. 7).

З висновку про результати розгляду заяви ОСОБА_1 до Конотопського відділу поліції ГУ НП в Сумській області від 21 вересня 2017 року вбачається, що зі слів заявника ОСОБА_2 винна йому 45000 грн за твердопаливні котли. Кошти боржниця взяла у борг за розпискою і не повертає. Зі слів опитаної ОСОБА_2, вона дійсно винна ОСОБА_3 45000 грн, але через скрутне матеріальне становище не має змоги повернути йому ці кошти (а.с. 8).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 у позові зазначив, що після звернення до поліції відповідач частково повернула йому борг у сумі 5000 грн, тобто залишок боргу склав 40000 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції взяв до уваги пояснення позивача ОСОБА_1 про те, що факту передачі грошових коштів відповідачу ОСОБА_2 не було, а отже і договір позики сторонами не було укладено. На думку суду першої інстанції, між сторонами склались спірні правовідносини з приводу оплати вартості газових котлів під час виконання позивачем своїх трудових обов'язків, тому за відсутності доказів укладення договору позики суд вважав позов необґрунтованим і відмовив у його задоволенні.

Проте, з такими висновками суду колегія суддів апеляційного суду не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За правилами ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як зазначалось вище, між позивачем і відповідачем 01 липня 2017 року дійсно був укладений договір позики, за умовами якого позичальник ОСОБА_2 зобов'язалась до 01 вересня 2017 року повернути ОСОБА_1 отримані від нього у борг 45000 грн.

Обставин написання розписки 01 липня 2017 року відповідач ОСОБА_2 не спростувала. Доказів існування між сторонами інших правовідносин, ніж тих, які вбачаються з розписки від 01 липня 2017 року, тобто договору позики, відповідач суду першої інстанції, так і апеляційному суду, не надала.

Виходячи з вимог ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Оригінал розписки відповідач ОСОБА_2 суду не пред'явила, що свідчить про невиконання взятих нею зобов'язань за договором позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач ОСОБА_1 довів обставини виникнення між сторонами спірних правовідносин, а також факт укладення договору позики і суму несплаченого відповідачем боргу у розмірі 40000 грн.

Відповідач ОСОБА_2 у порушення вказаних вище вимог процесуального закону не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що нею були повністю виконані зобов'язання з повернення позики у сумі 40000 грн, у тому числі і станом на день перегляду справи в апеляційному суді.

З вимогами про визнання недійсним договору позики відповідач у справі, яка переглядається, також не зверталась.

За вказаних вище обставин, ОСОБА_2 порушила взяті на себе зобов'язання з повернення ОСОБА_1 позики у сумі 40000 грн, а тому права позивача є порушеними та підлягають захисту шляхом стягнення суми боргу з відповідача.

Твердження відповідача у відзиві на апеляційну скаргу про те, що позов пред'явлений до неї неналежним позивачем, ні з тим предметом та ні з тих підстав, суперечать встановленим обставинам та вимогам ч. 1 ст. 1046, ч. 2 ст. 1047, 545 ЦК України, а тому не приймаються до уваги колегією суддів.

Таким чином, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при вирішенні спору допустив порушення норм матеріального права, а його висновки не відповідають встановленим у справі обставинам, тому на підставі п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Оскільки вимоги апеляційної скарги задоволені, тому на підставі ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України сплачений ОСОБА_1 судовий збір в суді першої інстанції у сумі 640 грн та в апеляційному суді у сумі 960 грн слід компенсувати за рахунок відповідача ОСОБА_2

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04 грудня 2018 року скасувати.

Прийняти постанову. Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 40000 грн боргу за договором позики від 01 липня 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640 грн компенсації судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 960 грн - за апеляційний перегляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

Т.А. Левченко