Постанова

Іменем України

07 листопада 2019 року

місто Київ

справа № 127/4186/17

провадження № 61-12615св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 13 червня 2017 року у складі колегії суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про стягнення коштів щодо недоплаченої грошової допомоги на оздоровлення за 2014 рік у сумі 15 880, 00 грн, ураховуючи виплату у розмірі 120, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 грудня 2014 року № 127/26238/14-а відповідачем проведено нарахування щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2014 рік у сумі 5 970, 00 грн, проте відповідач не виплатив зазначену суму, оскільки з державного бюджету коштів на забезпечення виконання судового рішення не надходило, про що зазначено у листі відповідача від 15 лютого 2017 року № 893. На думку позивача невиконання рішення суду у зв`язку з відсутністю у державному бюджеті коштів порушує його права, тому відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статей 11, 16 ЦК України позивач просив стягнути кошти в примусовому порядку, ураховуючи, що станом на день звернення до суду із позовом розмір мінімальної заробітної змінився і станом на 01січня 2017 року становить 3 200, 00 грн.

Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідач проти позову заперечував, зазначив, що рішення суду у справі № 127/26238/14-а виконано частково та нараховано ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу на оздоровлення за 2014 рік у розмірі 5 970, 00 грн. Виплата зазначеної суми не проведена, оскільки кошти на відповідному рахунку відсутні, які виплачуватимуться у разі надходження додаткового фінансування з державного бюджету для забезпечення виконання судових рішень.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 13 червня 2017 року, у задоволені позову відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій обґрунтовувались тим, що оскільки рішення суду у справі № 127/26238/14-а про перерахунок та виплату ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення набрало чинності та підлягає обов`язковому виконанню на всій території України, підстави для стягнення коштів у розмірі 5 970, 00 грн у порядку цивільного судочинства відсутні. Питання невиконання судового рішення повинно вирішуватися відповідно до Законів України, які регулюють порядок та умови здійснення виконавчого провадження.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_1 у липні 2017 року звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для стягнення коштів у порядку цивільного судочинства є безпідставними, оскільки предметом позову є збитки, а не оскарження дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових осіб. вважає, що суди мали керуватися положеннями статті 623 ЦК України.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У серпні 2017 року на касаційну скаргу надійшли заперечення, в яких відповідач просив відхилити касаційну скаргу, залишити оскаржуване рішення без змін. Зазначає, що порядок виконання рішення суду регулюється Законом України «Про виконавче провадження» та Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а тому заявлені ОСОБА_1 вимоги не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у березні 2018 року.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів касаційної скарги, за наслідками чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. Його захворювання пов`язане із виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 грудня 2014 року у справі адміністративної юрисдикції

№ 127/26238/14-а визнано дії Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації у частині недонарахування та недоплати ОСОБА_1 разової щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2014 рік відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» протиправними. Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі п`яти мінімальних заробітних плат з урахуванням проведених виплат.

Зазначена постанова суду набрала законної сили, 15 березня 2016 року видано виконавчий лист, який 08 липня 2016 року пред`явлений до виконання.

Відповідно до постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 14 липня 2016 року відкрито виконавче провадження № 51630236 з виконання виконавчого листа Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2016 року № 127/26238/14-а.

Відповідно до листа Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації від 20 липня 2016 року № 2946, а також розпорядження начальника управління від 19 липня 2016 року рішення суду виконано частково, а саме у частині здійснення нарахування ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік у сумі 5 970, 00 грн. Проте, рішення суду в частині проведення виплати позивачу нарахованої щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік не виконане, оскільки зазначені виплати здійснюються виключно за рахунок коштів Державного бюджету України і в разі надходження додаткових обсягів коштів з державного бюджету для забезпечення виконання судових рішень, кошти позивачу виплачуватимуться.

Постановою Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 27 грудня 2016 року закінчено виконавче провадження № 51630236 з виконання виконавчого листа Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2016 року № 127/26238/14-а з тих підстав, що боржник з поважних причини позбавлений можливості виконати рішення суду.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, урегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

При цьому Законом України від 05 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» установлено гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», а також особливості їх виконання.

Статтею 3 Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником яких є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності в зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 440.

На виконання постанови суду про зобов`язання здійснити позивачу перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік відкрито виконавче провадження, відповідач здійснив нарахування такої виплати у розмірі 5 970, 00 грн, а тому стягнення зазначеної суми у цивільній справі є подвійною відповідальністю за одне й те ж зобов`язання, що відповідно до положень Конституції України є недопустимим.

Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року, у справі № 452/3296/16-ц (провадження № 14-582цс18), відповідно до якого статтею 267 КАС України

(у редакції, яка була чинною на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) передбачено судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах і саме зазначеною нормою врегульовано вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень в адміністративних справах, у тому числі щодо стягнення коштів.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів та відповідає вимогам статей 212, 213-215, 303, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Доводи касаційної скарги, що щорічна допомога на оздоровлення за 2014 рік у розмірі 5 970, 00 грн підлягає стягненню у зазначеному цивільному провадженні на підставі статті 623 ЦК України, судом касаційної інстанції відхиляються, оскільки зазначена норма Закону не була підставою цього позову.

Відповідно до частини другої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, Верховний Суд дійшов переконання, що суд апеляційної інстанції розглянув спір з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України

«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини

(далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Висновки за наслідком розгляду касаційної скарги

Верховний Суд врахував, що доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а фактично зводяться до переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 400 ЦПК України.

Рішення суду апеляційної інстанцій відповідає вимогам законності та обґрунтованості, визначеним у статті 213 ЦПК України 2004 року, а касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 13 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

А. С. Олійник

В. В. Яремко