ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 2-7944/11

провадження № 61-27379 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Сведбанк»,

особа, яка подавала апеляційну скаргу - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 19 вересня 2017 року в складі колегії суддів Мазурик О. Ф., Махлай Л. Д.., Шебуєвої В. А.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2011 року позивач ПАТ «Сведбанк» звернувся в суд із позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 028 888,70 грн, посилаючись на неналежне виконання позичальником умов договору.

В січні 2012 року ОСОБА_1 подала зустрічний позов до ПАТ «Сведбанк», в якому, з урахуванням уточнень, просила визнати недійсними кредитний договір № 0050/1007/88-187 від 29 жовтня 2007 року, укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «СВЕДБАНК», і ОСОБА_1 , та договір іпотеки, укладений між сторонами в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором. Також просила зобов`язати ПАТ «Сведбанк» здійснити перерахунок погашення кредиту відповідно до визначеної сторонами в кредитному договорі процентної ставки 11,9% річних і зобов`язати ПАТ «Сведбанк» здійснити перерахунок всіх платежів та банківських операцій, що були проведені між сторонами кредитного договору, та перевести їх в національну валюту України - гривню.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилалася на те, що банком у порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не в повному обсязі надана позичальнику інформація щодо обсягу кредиту та порядку його погашення. Крім того, вказувала, що нарахування заборгованості здійснюється банком із застосуванням процентної ставки, що не відповідає умовам договору, а також відповідні платежі вимагаються відповідачем до сплати не в національній валюті України, а в доларах США.

Ухвалами Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2013 року первісний позов ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, а також позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Сведбанк» в частині визнання правочинів недійсними залишено без розгляду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2013 року позов ОСОБА_1 до ПАТ «Сведбанк» про зобов`язання вчинити дії задоволено, зобов`язано відповідача здійснити перерахунок погашення кредиту відповідно до визначеної сторонами в кредитному договорі процентної ставки 11,9% річних та здійснити перерахунок всіх платежів і банківських операцій, що були проведені між сторонами кредитного договору, перевівши їх в національну валюту України (гривню).

Суд першої інстанції, керуючись висновком судово-економічної експертизи № 0459 від 01 березня 2013 року, встановив, що ПАТ «Сведбанк» допустив порушення вимог закону в частині визначення валюти зобов`язання та розрахунку відсотків за користування кредитом.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09 червня 2017 року заяву ТОВ «Кредитні ініціативи» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 19 вересня 2017 року апеляційна скарга ТОВ «Кредитні ініціативи» (особи, яка не брала участі в справі, але вважала, що судовим рішенням вирішено питання щодо її прав та обов`язків) задоволена, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2013 року скасоване з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Сведбанк» щодо зобов`язання вчинити певні дії.

Апеляційний суд виходив із того, що ТОВ «Кредитні ініціативи» є правонаступником прав та обов`язків ПАТ «Сведбанк», у тому числі в частині вимог до ОСОБА_1 за кредитним договором № 0050/1007/88-187.

Скасовуючи рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2013 року, апеляційний суд не погодився з висновком суду першої інстанції про те, що ПАТ «Сведбанк» допущено порушення умов кредитного договору, укладеного між сторонами.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду міста Києва від 19 вересня 2017 року та просила його скасувати, залишивши в силі заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2013 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України дана справа передана до Верховного Суду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

ОСОБА_1 у касаційній скарзі послалася на те, що апеляційний суд допустив порушення норм процесуального права, оскільки безпідставно відкрив провадження за апеляційною скаргою, поданою з порушенням строку на апеляційне оскарження особою, яка не мала повноважень на її підписання. Також зазначала, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження того факту, що ТОВ «Кредитні ініціативи» є правонаступником ПАТ «Сведбанк». Крім того, послалася на те, що апеляційний суд без належного правового обґрунтування відхилив висновок судово-економічної експертизи № 0459 від 01 березня 2013 року.

Рішення суду апеляційної інстанції оскаржується в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Сведбанк» про зобов`язання вчинити дії. Позовні вимоги ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, а також позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Сведбанк» про визнання правочинів недійсними, які залишені судом першої інстанції без розгляду, не були предметом дослідження в апеляційному суді, а тому правильність їх вирішення в касаційному порядку не перевіряється.

Заперечення/відзив на касаційну скаргу

Заперечення/відзив на дану касаційну скаргу від інших учасників справи до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Верховного Суду не надходили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 29 жовтня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», який змінив своє найменування на ВАТ «Сведбанк» та в подальшому - на ПАТ «Сведбанк», і ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 0050/1007/88-187, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику готівкові кредитні кошти в сумі 90 000 доларів США на строк з 29 жовтня 2007 року по 29 жовтня 2017 року з цільовим призначенням - на споживчі цілі. ОСОБА_1 , в свою чергу, зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, виконавши свої обов`язки в повному обсязі та в строки, передбачені договором.

Пунктом 1.3. Договору визначено, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,9% річних за весь строк фактичного користування кредитом.

Згідно пункту 3.3. Договору проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісячно в період з 01 по 10 число включно за попередній місяць та на момент повернення кредиту на рахунок відсотків № НОМЕР_1 через касу банку.

У пункті 10.12. Договору кредиту сторони погодили, що підписанням цього договору позичальник підтверджує, що перед укладанням кредитного договору банк надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування.

Згідно заяви на видачу готівки № 1 від 29 жовтня 2007 року, ВАТ «Сведбанк» видано кредит ОСОБА_1 на суму 90 000 доларів США, еквівалент у гривнях - 454 500 грн.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, призначив судово-економічну експертизу, проведення якої доручив судовим експертам КНДІСЕ та на вирішення якої поставив питання визначення валюти зобов`язання та дотримання банком у бухгалтерському обліку відсоткової ставки, погодженої сторонами в кредитному договорі.

За змістом висновку судово-економічної експертизи № 0459 від 01 березня 2013 року відсотки за кредитним договором № 0050/1007/88-187 від 29 жовтня 2007 року в бухгалтерському обліку банку необґрунтовано збільшені на 1.6% річних, оскільки при нарахуванні відсотків банк розраховував кількість днів за формулою «факт/360=365/360», а не формулою «факт/факт», «365/365». Однозначних висновків з питань валюти, в якій було отримано кредит, указаний документ не містить.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення апеляційного суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно з положеннями статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Дійшовши висновку про наявність правових підстав для відмови в позові ОСОБА_1 до ПАТ «Сведбанк» про зобов`язання здійснити перерахунок погашення зобов`язання, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що експертний висновок не має наперед встановленого значення для суду й підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами, а банк при розрахунку відсотків діяв у межах договірних умов, погодженими сторонами.

Зокрема, суд врахував пункт 3.2 кредитного договору, яким передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються, виходячи з фактичної кількості днів (факт) користування кредитом, на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту та до моменту його повернення. Кількість днів у році приймається за 360.

За таких обставин апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що формула підрахунку днів «факт/360» при обчисленні відсотків погоджена сторонами в кредитному договорі й не була врахована як судом першої інстанції, так і судовим експертом.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Сведбанк» про зобов`язання перевести всі банківські операції та платежі в національну валюту України, суд апеляційної інстанції встановив, що кредит був виданий в іноземній валюті (доларах США), а тому поверненню підлягав у тій самій валюті.

З огляду на положення частини першої статті 1046, частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

У разі отримання в позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Зазначення в кредитному договорі гривневого еквіваленту отриманого кредиту не змінює валюту зобов`язання.

Аналогічний висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року по справі № 373/2054/16.

Посилання ОСОБА_1 у касаційній скарзі на те, що апеляційний суд безпідставно відкрив провадження за апеляційною скаргою, поданою з порушенням строку на апеляційне оскарження особою, яка не мала повноважень на її підписання, спростовуються матеріалами справи, зокрема копією довіреності на право представлення Сидоровою Ю. В. інтересів ТОВ «Кредитні ініціативи» в судах. При цьому, в ухвалі Апеляційного суду міста Києва від 05 вересня 2017 року надана належна правова оцінка обставині дотримання ТОВ «Кредитні ініціативи» строку на апеляційне оскарження заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2013 року.

Доводи касаційної скарги про те, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не є стороною у справі та не наділене правом на апеляційне оскарження в межах даного провадження, також підлягають відхиленню, оскільки апеляційний суд, з урахуванням наданих заявником договорів факторингу, встановив, що ТОВ «Кредитні ініціативи» є правонаступником ПАТ «Сведбанк», у тому числі в частині вимог до ОСОБА_1 за кредитним договором № 0050/1007/88-187 від 29 жовтня 2007 року.

Інші доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до переоцінки доказів та встановлених судами обставин, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 19 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

М. М. Русинчук