ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Соловей Г.В.,

з участю секретаря Момот Л.С.,

за участю заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Фастів Київської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України в Київській області про встановлення факту проживання та встановлення особи,-

ВСТАНОВИВ:

20.12.2018 року заявник звернувся з заявою до суду про встановлення факту проживання та встановлення особи, а саме встановити особу заявника ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2 та встановити факт постійного його проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року і по теперішній час, посилаючись на те, що він народився 28.03.1989 року в м. Фастові Київської області. Його мати померла у 2000 році, а батько у 2001 році. З дня свого народження і до теперішнього часу він проживав зі своїми батьками, а після їх смерті з тіткою ОСОБА_2, сестрами та братами в будинку № 27 по вулиці Луговій в м.Фастові. Мати заявника, будучи вагітною, на обліку в лікарні не перебувала, народила без медичної допомоги, а тому факт народження не був зафіксований в медичній установі та не зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану. Отже, без підтвердження факту народження, заявник не може отримати паспорт громадянина України. За рішеннями суду, заявникові було видане свідоцтво про народження, проте Фастівській районний відділ Управління Державної міграційної служби України у Київській області відмовив у видачі паспорта громадянина України, оскільки надані заявником документи не містять достатньої інформації щодо особи та фактичного проживання на території України.

Даний факт заявнику необхідно встановити для отримання паспорта громадянина України.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21.12.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні заявник вимоги заяви підтримав та просив їх задовольнити.

В судове засідання представник заінтересованої особи не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлялися вчасно та належним чином, причини неявки суду не відомі.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає заяву обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню частково зі слідуючих підстав.

При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_1, народився 28 березня 1989 року в місті Фастові Київської області, що підтверджується свідоцтвом про народження (запис поновлено) серії І-ОК № 383937 виданого 12.06.2018 року Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 03.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду від 15 листопада 2017 року встановлено факт батьківства ОСОБА_1, який народився 28 березня 1989 року в місті Фастові Київської області, від батьків: мати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянка України, батько ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянин України.

Згідно свідоцтва про смерть серії І-ВК №249044 виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Фастівського міського управління юстиції Київської області, мати заявника ОСОБА_3 померла 07 травня 2000 року.

Згідно свідоцтва про смерть серії І-БК №318925 виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Фастівського міського управління юстиції Київської області, батько заявника ОСОБА_4 помер 06 жовтня 2001 року.

При зверненні ОСОБА_1 до Фастівського районного відділу УДМС України в Київській області з заявою про видачу йому паспорта громадянина України, отримав відмову, у звязку з відсутністю документів, що підтверджують факт його та батьків перебування в громадянстві колишнього СРСР та факт належності до громадянства України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Згідно із п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого указом Президента України від 27.03.2001 року №215, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Пунктом 8 цього Порядку визначено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: 1) заяву про встановлення належності до громадянства України; 2) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); 3) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

За змістом п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх пяти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах».

Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів.

Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Як вбачається з довідки виданої Виконавчим комітетом Фастівської міської ради Київської області від 25.09.2018 року, ОСОБА_1 дійсно проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 з дня його народження по даний час.

На підтвердження обставин викладених в заяві ОСОБА_1 були допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які підтвердили що заявник народився вдома за адресою: Київська область, м. Фастів, вул. Лугова, 27, весь час з дня народження проживав у м. Фастів.

Відповідно до п.2 ч. 5ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розяснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 273 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз'яснено, що у порядку ч.2 ст.256 ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянствоУкраїни» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Приймаючи до уваги те, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне йому для отримання паспорту громадянина України, враховуючі наявність доказів на підтвердження постійного проживання на території України впродовж життя та зокрема станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року, суд приходить до висновку, що заява в цій частині підлягає задоволенню.

Разом з тим, не підлягає до задоволення вимога про встановлення особи заявника, так, як встановлення даного факту не передбачено вищевказаними нормами ЦПК України.

Керуючись ст. 4,7,10,12,76-77,258,259,263,265,319 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України в Київській області про встановлення факту проживання та встановлення особи задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 в місті Фастові Київської області з 28 березня 1989 року по теперішній час.

В іншій частині заяви відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі через суд першої інстанції апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Г.В.Соловей