Постанова

Іменем України

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 766/15926/17

провадження № 61-46514св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - Державний вищий навчальний заклад «Херсонський державний аграрний університет»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» на постанову Апеляційного суду Херсонської області, у складі колегії суддів: Ігнатенко П. Я., Воронцової Л. П., Полікарпової О. М., від 20 вересня 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» (далі - ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та невиплаченої допомоги на оздоровлення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» від 15 серпня 2018 року № 446/3 його звільнено з посади доцента кафедри економіки підприємства на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України. Зазначав, що він не відмовлявся від продовження роботи у нових умовах відповідно до наказу про зміну істотних умов праці від 26 червня 2017 року № 343/3, яким його попереджено про встановлення нової ставки з 28 серпня 2017 року. Позивач повідомив відповідача проте, що він не має наміру припиняти трудові відносини, проте вважає наказ про зміну істотних умов праці

від 26 червня 2017 року № 343/3 незаконним у зв'язку з фактичною відсутністю зміни істотних умов праці. Проте відповідач звільнив його під час перебування на лікарняному.

Посилаючись на зазначені обставини, уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд скасувати наказ ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» від 15 серпня 2017 року № 446/3 у частині звільнення його з посади доцента кафедри економіки підприємства; поновити його на посаді доцента кафедри економіки підприємства ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» з 28 серпня 2017 року; стягнути з ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також невиплачену допомогу на оздоровлення при наданні щорічних відпусток за 2013-2014 роки у розмірі 4 371 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області, у складі судді Дорошинської В. Е., від 20 червня 2018 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що позивача було правомірно звільнено з займаної посади на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України, а тому відсутні підстави для задоволення вимог позивача у частині визнання недійсним наказу про звільнення та поновлення ОСОБА_2 на роботі.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 20 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_2 задоволено. Скасовано наказ ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет»

№ 446/3 від 15 серпня 2017 року у частині звільнення ОСОБА_2 з посади доцента кафедри економіки підприємства. Поновлено ОСОБА_2 на посаді доцента кафедри економіки підприємства

ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» з 28 серпня

2017 року. Стягнуто з ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 117 314,46 грн, невиплачену допомогу на оздоровлення

за 2013-2014 роки у розмірі 4 371 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 2 тис. грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що у двомісячний строк з моменту отримання повідомлення про зміну умов праці позивач надав письмову згоду роботодавцю на подальшу роботу на посаді доцента кафедри економіки підприємства у нових умовах, а тому у відповідача були відсутні підстави для звільнення позивача із займаної посади на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України. Вимога позивача про стягнення невиплаченої допомоги на оздоровлення за 2013-2014 роки є законною та обґрунтованою, оскільки судом встановлено, що у 2013 році матеріальна допомога на оздоровлення не виплачувалась, а у 2014 році виплачена матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі 50% від розміру місячного окладу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що враховуючи відсутність чіткої згоди позивача на роботу у змінених умовах праці, позивача було звільнено з займаної посади на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України з 28 серпня 2017 року після спливу двомісячного строку з дня попередження про зміну істотних умов праці. Надіславши лист на адресу відповідача, позивач надав неповну та небезумовну згоду, встановлюючи власний строк, отже позивач відмовився працювати на умовах, визначених роботодавцем. Допомога на оздоровлення у 2013-2014 роках надавалась позивачу відповідно до статті 57 Закону України «Про освіту» та затверджених бюджетних видатків, з урахуванням фінансових можливостей держави. Допомога на оздоровлення не входить до складу заробітної плати, а тому позивач пропустив строк для звернення до суду з вимогами про стягнення такої допомоги.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

09 січня 2019 року вказану справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 11 лютого 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Наказом ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» від 26 червня 2017 року № 343/3 «Про зміну істотних умов праці» науково-педагогічних працівників університету попереджено про зміну істотних умов праці з 28 серпня 2017 року, а саме про зміну розмірів ставок, у тому числі ставки ОСОБА_2, який обіймав посаду доцента кафедри економіки підприємства, з 1,0 на 0,25 та попереджено про припинення з 28 серпня 2017 року трудового договору на підставі пункту 6 частини першої

статті 36 КЗпП України у разі незгоди на продовження роботи на нових умовах (а. с. 8-10).

Відповідно до пункту 1.4. наказу ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» від 15 серпня 2017 року № 446/3 позивача звільнено з посади доцента кафедри економіки підприємства у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України з 28 серпня 2017 року (а. с. 11-12).

16 серпня 2017 року позивач направив відповідачу лист від 14 серпня 2017 року у відповідь на наказ ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» від 26 червня 2017 року № 343/3, у якому зазначив, що він не має наміру залишати займану посаду та припиняти трудові відносини з ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» та повідомив, що готовий і надалі працювати на займаній посаді на тих умовах, що викладені у наказі від 26 червня 2017 року № 343/3, але залишає за собою право на його оскарження (а. с. 13, 14).

Суди встановили, що у 2013 році матеріальна допомога на оздоровлення позивачу не виплачувалась, а у 2014 році була виплачена матеріальна допомога у розмірі 50% від розміру місячного окладу.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП Українипідставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Статтею 32 КЗпП України передбачено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я. У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не можуть бути збережені, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції, враховуючи зазначені норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 було звільнено з роботи з порушенням вимог пункту 6 статті 36 КЗпП України, оскільки останній від роботи у нових умовах праці не відмовлявся, про що повідомив у листі від 14 серпня 2017 року. Оскарження позивачем у судовому порядку наказу ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» від 26 червня 2017 року № 343/3 є його правом та не може свідчити про відмову позивача працювати у нових умовах праці.

Однак, колегія суддів не може погодитись із розміром середнього заробітку за час вимушеного прогулу у загальному розмірі 117 314,46 грн, який підлягає стягненню з ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» на користь ОСОБА_2, оскільки останній висловив свою згоду з 28 серпня 2017 року працювати у нових умовах праці, змінених роботодавцем, - на 0,25 ставки. Оскільки судом апеляційної інстанції визначений середньоденний заробіток ОСОБА_2 під час роботи позивача на 1,0 ставки у розмірі 439,38 грн, то втрачений заробіток

з 28 липня 2017 року за 267 робочих днів складає:

439,38 грн. х 0,25 х 267 днів = 29 328,61 грн.

Відповідно до частини першої статті 57 Закону України «Про освіту» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) держава забезпечує педагогічним та науково-педагогічним працівникам, зокрема, надання допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки.

Станом на 2013-2014 роки держава гарантувала педагогічним та науково-педагогічним працівникам, зокрема, надання допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки (частина перша статті 57 Закону України «Про освіту»).

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2001 року № 78 «Про реалізацію окремих положень частини першої статті 57 Закону України «Про освіту», частини першої статті 25 Закону України «Про загальну середню освіту», частини другої статті 18 та частини першої статті 22 Закону України «Про позашкільну освіту» запроваджено, починаючи з 1 січня 2001 року, виплату допомоги на оздоровлення.

Виходячи зі змісту вищенаведених норм, ОСОБА_2 мав законні очікування на отримання допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки у 2013 році та у 2014 році.

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Проаналізувавши зміст частини другої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Зазначеним спростовуються доводи касаційної скарги щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з вимогами про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення за 2013-2014 роки.

У відповідності до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи те, що під час розгляду справи апеляційний суд повно встановив обставини справи, однак неправильно вирахував середній заробіток, втрачений працівником внаслідок незаконного звільнення, постанова суду апеляційної інстанції підлягає зміні у цій частині.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами компетенції суду касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Херсонської області від 20 вересня 2018 року у частині стягнення з Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінити.

Стягнути з Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» () на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 29 328 (двадцять дев'ять тисяч триста двадцять вісім) грн 61 коп.

В іншій частині постанову Апеляційного суду Херсонської області від 20 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта