У Х В А Л А

07 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 310/6781/16-ц

провадження № 61-19740 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк», яка підписана адвокатом Блажевським Петром Івановичем на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 22 грудня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 серпня 2019 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року позивач ПАТ «Альфа-Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 23 жовтня 2007 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1080/07Т08, за умовами якого Банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 18 873,85 доларів США, а остання зобов`язувалась в порядку та на умовах, що визначенні договором повертати кредит, сплачувати проценти, неустойку та інші передбачені договором платежі.

На виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 23 жовтня 2007 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 укладений договір застави транспортного засобу № 1081 / 07-1080 /07, відповідно до якого відповідач передала Банку в заставу автомобіль РEUGEOT PARTNER 1.9 D, легковий універсал, 2007 року випуску, кузов НОМЕР_1 , колір жовтий, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Позивач зазначав, що 17 грудня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого останній відступив ПАТ «Альфа-Банк» права вимоги за кредитним договором № 1080/07Т08 від 23 жовтня 2007 року, укладеним між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 .

Також, 17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір про передачу прав за договорами забезпечення, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» набуло права звернення стягнення на заставлене майно у відповідності до договорів забезпечення.

Позивач вказує, що відповідач ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість, яка станом на 13 вересня 2016 року становить 5 819,83 доларів США, за відсотками - 4 591,17 долари США, по комісії - 393,46 доларів США.

В рахунок погашення заборгованості позивач просив звернути стягнення на предмет застави - автомобіль Peugeot Partner 1.9D, легковий універсал, 2007 року випуску, кузов НОМЕР_1 , колір жовтий, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

20 березня 2018 року позивач ПАТ «Альфа-Банк», уточнивши позовні вимоги, просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1080/07Т08 від 23 жовтня 2007 року, яка станом на 01 березня 2018 року становить 13 242,03 долари США, що за офіційним курсом НБУ становить 354 959,47 грн., і складається із заборгованості за кредитом в розмірі 5 819,83 доларів США, по відсотках - 6712,30 доларів США, по комісії - 660,58 доларів США, по пені - 49,32 доларів США, звернути стягнення на предмет застави - автомобіль Peugeot Partner 1.9D, легковий універсал, 2007 року випуску, кузов НОМЕР_1 , колір жовтий, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

26 липня 2018 року позивач ПАТ «Альфа-Банк» уточнив свої вимоги та покликаючись на положення Цивільного Кодексу України, Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», просив звернути стягнення на предмет застави - автомобіль Peugeot Partner 1.9D, легковий універсал, 2007 року випуску, кузов НОМЕР_1 , колір жовтий, реєстраційний номер НОМЕР_2 , шляхом проведення прилюдних торгів згідно із Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1080/07Т08 від 23 жовтня 2007 року, яка на 18 серпня 2016 року становить 5 096,50 доларів США, з яких: 4 695,82 долари США - заборгованість по відсотках, 400,68 доларів США - заборгованість по комісії.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 22 грудня 2018 року відмовлено у задоволені позову ПАТ «Альфа-Банк».

Відмовляючи у задоволенні позов, суд першої інстанції виходив з того, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором не виконане боржником кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Також, районний суд не взяв до уваги письмові пояснення представника позивача від 22 листопада 2018 року про зменшення розміру заборгованості відповідачки за кредитним договором № 1080/07Т08 від 23 жовтня 2007 року, оскільки таке не допускається на стадії судового розгляду.

Не погоджуючи з зазначеним рішенням, ПАТ «Альфа-Банк» подало апеляційну скаргу та просило скасувати рішення Городоцького районного суду Львівської області від 22 грудня 2018 року та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Постановою Львівського апеляційного суду від 20 серпня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «Альфа-Банк» залишено без задоволення. Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 22 грудня 2018 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення першої інстанції, апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки на час звернення АТ «Альфа-Банк» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по справі № 310/9500/14, по якій рішенням від 26 грудня 2014 року з позичальника стягнуто на користь Банку заборгованість за кредитним договором, вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі, відтак право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося, при цьому кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України (з якими позивач по даній справі не звертався), а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.

Також, апеляційний суд погодився з оцінкою суду першої інстанції щодо пояснень сторони позивача від 31 жовтня 2018 року в частині застосування кредитором ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки з підстав зазначеної норми позов не заявлявся, а зміна підстави позову на стадії судового розгляду, відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України, не допускалось.

31 жовтня 2019 року АТ «Альфа-Банк» через свого представника Блажевського П. І. звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 22 грудня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 серпня 2019 року з пропуском строку на касаційне оскарження, та просив скасувати ці судові рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження судових рішень, посилаючись на те, шо повний текст постанови апеляційного суду отримано представником за довіреністю лише 01 жовтня 2019 року, що підтверджується копією конверту апеляційного суду зі штрих-кодом та роздруківкою із сайту «Укрпошта».

Згідно зі статтею 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Отже, виходячи з наведеного, клопотання АТ «Альфа-Банк» про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Городоцького районного суду Львівської області від 22 грудня 2018 року та постанови Львівського апеляційного суду від 20 серпня 2019 року підлягає задоволенню.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди ухвалили судові рішення з порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суди, ухвалюючи судові рішення, не врахували уточненні позовні вимоги позивача. Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази поновного виконання кредитного договору, а тому такий договір є дійсним та не припиняє свою дію.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Зазначений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження) та які фактично можна поділити на: справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності з ціною позову, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, у яких не можливо встановити ціну позову (немайнові вимоги), за виключеннями відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України та пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Предметом позову в цій справі є вимога про звернення стягнення на предмет застави, що є справою незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Таким чином ця справа є малозначною в силу своїх властивостей.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;

У цій справі обставин, передбачених частиною першою статті 411, частиною четвертою статті 274 або пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню не встановлено.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, статтею 390, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

Поновити Акціонерному товариству «Альфа-Банк» процесуальний строк на касаційне оскарження на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 22 грудня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 серпня 2019 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк», яка підписана адвокатом Блажевським Петром Івановичем на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 22 грудня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 серпня 2019 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко