ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року

м. Харків

справа № 638/11952/14

провадження № 22-з/818/328/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

відповідач:ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі №638/11952/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки (головуючий першої інстанції суддя Шишкін О.В.), -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2015 року в задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 25 липня 2019 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено з інших підстав.

14 серпня 2019 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до апеляційного суду із заявою про винесення додаткового рішення,посилаючись на те, що апеляційним судом не вирішено питання щодо вимог заявлених до фінансового поручителя ОСОБА_2 ; не ухвалено рішення стосовно вимог з приводу передання предмету іпотеки в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна», виселення та зняття з реєстрації ОСОБА_1

Обговоривши заяву ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів вважає, що заява підлягає задоволенню.

Згідно п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

У липні 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 07 березня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №МL- 701/344/2007, згідно умов якого останній отримав кредит в розмірі 45000дол. США строком до 07 березня 2032 зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у Кредитному договорі.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед Банком за вказаним кредитним договором, 07 березня 2007 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки від № РМL-701/344/2007, згідно умов якого останній передав в іпотеку Банку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 43,3 квадратних метри, житловою площею 25,3 квадратних метри, яка належить йому на праві власності згідно із договором купівлі-продажу нерухомого майна від 07 березня 2007 року.

Також, в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед Банком за вказаним кредитним договором, 07 березня 2007 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 811-701/344/2007, згідно умов якого остання прийняла на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 зобов`язань перед Банком за Кредитним договором в повному обсязі таких зобов`язань.

12 листопада 2010 року на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю і договору відступлення права вимоги Банк відступив Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТГІ Факторинг Україна» (далі - Позивач) право вимоги за Кредитним договором і Договором іпотеки.

Таким чином, до позивача перейшли всі права Банку щодо права вимоги до відповідача 1 - за Кредитним договором і Договором іпотеки, а також до Відповідача 2 за Договором поруки.

Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику ОСОБА_1 кредит в розмірі 45000дол. США. Проте, позичальник свої зобов`язання за кредитним договором виконував не належним чином, у зв`язку з чим станом на 17 квітня 2014 року виникла заборгованість, яка становить 2 540 157,85грн., яка складається з: 42293,16дол. США , що гривневому еквіваленті станом на дату складання розрахунку становить 475885,93грн. заборгованість за кредитом; 6255,25дол. США, що в гривневому еквіваленті станом на дату складання розрахунку становить 70384,56грн. заборгованість по відсоткам; 1 993 887,35грн. пеня.

В зв`язку з цим просило суд:

1.стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором від 07.03.2007 № МЬ-701/344/2007 у розмірі 2 540 157,85 грн.,;

2.звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 07 березня 2007 року № МL-701/344/2007 у розмірі 2 540 157,85 грн. шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі- покупцеві предмету іпотеки за іпотечним договором від 07 березня 2007 року № РМL-701/344/2007, а саме: квартири АДРЕСА_1 , з наданням всіх повноважень продавця (у тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах Державної реєстраційної служби України, БТІ, ВРЖЕУ, нотаріату, тощо. Витрат, пов`язаних зі збереженням та реалізацією предмета іпотеки стягнути з Відповідача 1) за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, на час продажу;

3.передати предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 , в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до його реалізації з метою збереження предмета іпотеки з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладення договорів на охорону із спеціалізованими підприємствами.

4.виселити ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 .;

5.зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

6.вирішити питання про судові витрати.

Разом з тим, як вбачається з постанови Харківського апеляційного суду від 25 липня 2019 року, апеляційним судом не було ухвалено рішення стосовно позовних вимог заявлених до фінансового поручителя ОСОБА_2 ; не ухвалено рішення стосовно вимог з приводу передання предмету іпотеки в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна»; а також з приводу виселення та зняття з реєстрації ОСОБА_1 .

У зв`язку з чим в цій частині підлягає ухваленню додаткове рішення.

Так, з приводу з приводу щодо передання предмету іпотеки в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна», виселення та зняття з реєстрації ОСОБА_1 , колегія зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про іпотеку» (надалі - Закон) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 5 ст.3 Закону передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно вимог ст.12, 33, 34, 39, 40 Закону у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду.

Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Враховуючи викладені вище вимоги, колегія суддів приходить до висновку, що передання предмету іпотеки в управління, виселення та зняття з реєстрації можливо лише у випадку задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Оскільки апеляційним судом було відмолено у задоволенні позовної вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а вимоги про передання предмету іпотеки в управління, виселення та зняття з реєстрації є похідними, тому вони задоволенню також не підлягають.

Що стосується позовних вимог до фінансового поручителя ОСОБА_2 , колегія зазначає наступне.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Виконання сторонами зобов`язання - це здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов`язання - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до п.2.1 договору поруки №SR-701/344/2007 порукою за цим Договором забезпечуються вимоги Кредитора щодо сплати Боржником кожного і всіх його Боргових Зобов`язань за Кредитним Договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у Кредитному Договорі.

Зокрема, порукою забезпечуються вимоги Кредитора щодо:

повернення основної суми кредиту, наданого Боржнику. Боржник зобов`язаний повернути Кредитору повну суму отриманих Боржником кредитних коштів не пізніше 7 березня 2032 року Сума отриманого кредиту може скласти 45000дол. США;

сплата процентів за користування кредитом. Боржник зобов`язаний сплатити проценти за користування отриманими ним кредитними коштами, наданими згідно з Кредитним Договором, в розмірі, в терміни і в порядку, що передбачені в Кредитному Договорі. Проценти сплачуються щомісяця. Якщо дата повернення нарахованих процентів припадає на не банківський день - платежі здійснюються Боржником в банківський день, наступний за таким не банківським днем, але не пізніше передостаннього дня . поточного місяця. При повному поверненні кредиту, проценти сплачуються одночасно з поверненням. Проценти на прострочений кредит сплачуються одночасно з поверненням кредиту.

Сплата пені за прострочення повернення кредиту та процентів, та сплата штрафу за нецільове використання кредиту. За порушення прийнятих на себе зобов`язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені згідно Кредитного Договору строки, Боржник зобов`язаний сплатити Кредитору пеню в розмірі 1% (одного відсотка) від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання, за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно Кредитного Договору. За нецільове використання кредиту Боржник зобов`язаний сплатити Кредитору штраф в розмірі 5% (п`ять відсотків) від суми нецільового використання кредиту. Вказаний штраф сплачується додатково до інших сум, що підлягають сплаті згідно Кредитного Договору.

Відповідно до пункту 2 кредитного договору № ML-701/344/2007, дата остаточного повернення кредиту 07 березня 2032 року.

Отже, сторони встановили не лише строк дії кредитного договору, а й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

В разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Останній платіж по кредитному договору сплачено 30 грудня 2008 року; строк дії договору - до 07 березня 2032 року.

Тобто банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором) пред`явити вимоги до поручителя.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

При цьому зазначене положення не виключає можливості пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов`язань поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Разом з тим позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Якщо порука припинилася (у тому числі й на підставі непред`явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання), інститут позовної давності не застосовується, тому що право кредитора на пред`явлення вимоги до поручителя та обов`язок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобов`язання припинилися.

Отже, непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення акцесорного зобов`язання, а отже, й обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом з боржником за основним зобов`язанням.

Строк дії поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, й обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Такі висновки узгодженні в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року по справі № 490/5224/14-ц.

Кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів (згідно з графіком), а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором.

Банк звернувся до суду з позовом лише у липні 2014 року.

Враховуючи, що протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором) банк не звернувся до суду з позовом, колегія суддів вважає, що позов Банку щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором від 07 березня 2007 року №ML-701/344/2007 у розмірі 2 540 157,85грн. задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.270 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Ухвалити додаткове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором від 07 березня 2007 року №ML-701/344/2007 у розмірі 2 540 157,85грн. та щодо передання предмету іпотеки в управління, виселення та зняття з реєстрації відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2019 року.

Головуючий І.П. Коваленко

Судді А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова