РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі судді Бердія М.А.,

при секретарі Прокопчук Л.М.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав, суд -

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, просила суд позбавити відповідача ОСОБА_4 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач ОСОБА_4 повідомлений належним чином про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги позивача не визнав та пояснив суду, що відповідач ОСОБА_4 вдруге одружився, періодично виїжджає на заробітки за кордон, коли повертається додому має бажання бачитися з сином ОСОБА_5 , однак позивач ОСОБА_1 чиннить перешкоди і не дозволяє бачити сина. Просив суд відмовити в задоволенні позову повністю.

Представник третьої особи ОСОБА_6 повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, до початку судового засідання подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Зазначила, що висновок №08-1777 від 05.11.2018 року про недоцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтримує в повному обсязі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду показала, що є сусідкою позивача ОСОБА_1 Зазначила, що бачила, як відповідач ОСОБА_4 приходив до позивача ОСОБА_1 у 2013 році на пасхальні свята та вчинив скандал, після чого його не бачила приблизно два роки. Знає, що відповідач звертався до органу опіки та піклування з заявою щодо встановлення йому способу участі у вихованні сина. Востаннє бачила відповідача ОСОБА_4 у серпні 2017 року.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні суду показала, що відповідач та позивач після реєстрації шлюбу проживали разом з нею та батьком позивача в їхній квартирі. В 2013 році на Великдень відповідач ОСОБА_4 вчинив сварку, наніс тілесні ушкодження ОСОБА_1 та забравши речі і пішов з дому. Заначає, що протягом двох років додому не повертався. Після того звернувся до органу опіки та піклування з заявою про встановлення йому способу участі у вихованні сина та поїхав за кордон на заробітки. Через три місяці повернувся додому та прийшов до сина. Обіцянок даних сину, що купить іграшки, що приїде не виконує, що в свою чергу нервує та травмує дитину. Участі у вихованні сина не приймає, матеріальної допомоги не надає, аліменти сплачує невчасно, мав заборгованість зі сплати аліментів. Вказала, що востаннє відповідач ОСОБА_4 бачив сина 08 квітня 2019 року. Зазначає, що у 2019 році відповідач бачив сина один раз, в 2018 році - два рази, в 2017 році - приблизно чотири-пять разів.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показала, що відповідачу були встановлені дні та години побачення з сином, однак він не часто бачився з ним. Зазначила, що востаннє бачила відповідача два роки тому. Вказує, що вона не бачила, щоб позивач не пускала відповідача в квартиру, коли той приходив побачитися з сином. Однак не виконання обіцянок відповідачем даних сину та те, що він не проходив до дитини дуже засмучувало та травмувало малолітнього ОСОБА_5

Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач ОСОБА_1 суду показала, що відповідач ОСОБА_4 не цікавиться, не піклується та негативно впливає на дитину, просила суд позбавити відповідача ОСОБА_4 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд, заслухавши представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , свідка ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_10 , допитану в якості свідка позивача ОСОБА_1 , дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного:

Як було встановлено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_4 є батьком малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 04 вересня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області по цивільній справі №569/16036/13-ц від 31 жовтня 2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано. Неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено на проживання з матір`ю ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі в розмірі 450 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Крім того, стягнуто ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн., до досягнення дитиною ОСОБА_5 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 12 грудня 2013 року, рішення Рівнененського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2013 року в частині стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання ОСОБА_1 скасовано та відмовлено в позові.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області по цивільній справі №569/12304/17 від 12 грудня 2017 року, збільшено розмір аліментів, призначених рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2013 року та стягнуто з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі в розмірі 930 грн., щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно розрахунку заборгованості по виконанню виконавчого листа №569/16036/13-ц виданого Рівненським міським відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області №48541 від 16 серпня 2017 року, за ОСОБА_4 рахується заборгованість по аліментах в розмірі 900 грн. за період з 01 вересня 2013 року по 31 липня 2017 року.

Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому №2477 від 01 липня 2014 року, ОСОБА_1 була призначена тимчасова доплата до аліментів, батьки яких ухиляються від сплати аліментів на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Виплата призначена з 01 березня 2014 року по 31 серпня 2014 року.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області по цивільній справі №569/13030/17 від 21 лютого 2018 року, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 індексацію по аліментах в розмірі 12095,10 грн.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області по цивільній справі №569/16632/17 від 27 березня 2018 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 21287,10 грн.

Розпорядженням міського голови №594-р від 31 липня 2014 року було визначено спосіб участі відповідача ОСОБА_4 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_5 та встановлено можливість побачень з дитиною щотижня у суботу з 16.00 год. до 18 год.30 год. та у неділю з 09.30 год. до 12.00 год. у присутності матері дитини ОСОБА_1

Із психолого-педагогічної характеристики №4 від 18 листопада 2018 року, ОСОБА_5 вихованця дошкільного-навчального закладу №43 м.Рівне, вбачається, що дитина проживає з мамою, рівень матеріальної забезпеченості родини достатній, хлопчик завжди чистий, охайний, добре володіє навчиками самообслуговування. З дошкільного закладу дитину забирає мама. Зі слів хлопчика, мама приділяє йому достатньої уваги, разом гуляють, займаються. Батько з сім`єю не проживає, участі у вихованні дитини не приймає, за весть час перебування дитини в дитячому закладі жодного разу не відвідав ДНЗ, вихованням та умовами перебування дитини не цікавиться.

12 червня 2018 року психологом ДНЗ №43 Захожою Л.Ю. була проведена бесіда з малолітнім ОСОБА_5 , згідно проектної методики «Малюнок сім`ї», відповідно до результатів якої, серед членів сім`ї дитини батька не має, його сім`я складається з нього,мами, бабусі та дідуся.

Згідно висновку органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 №08-1777 від 05 листопада 2018 року, ОСОБА_4 перебуває у другому шлюбі, фактично з сім`єю зареєстрований у м.Вінниця. Службі у справах дітей ОСОБА_4 подав письмове пояснення, в якому вказав, що заперечує щодо позбавлення його батьківських прав стосовно сина ОСОБА_12 . Стосовно графіка побачень пояснив, що він їздить на роботу за кордон і буває там по три і більше місяці, що не дозволяє зустрічатися з сином. ОСОБА_4 повідомив, що на час перебування в України та в м.Рівне зокрема, він бажає зустрічатися з сином, в інші дні та години, однак ОСОБА_1 вказує йому на встановлений графік. ОСОБА_4 повідомив, що під час зустрічей гарно проводить час з сином, купує йому іграшки. Також ОСОБА_4 повідомив, що перебуваючи за кордоном він телефонує до сина, цікавиться його життям. Зазначає, що ОСОБА_1 чиннить перешкоди у спілкуванні з сином.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція ООН про права дитини) про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до статті 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Як вбачається з обставин справи, звернувшись до суду, позивач стверджувала про ухилення батька від виконання своїх батьківських обов`язків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення у справі «Мамчур проти України» заява № 10383/09, від 16 липня 2015 року).

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення у справі «Ньяоре проти Франції», заява № 39948/16, від 18 грудня 2008 року).

Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (рішення у справі « Скоццарі та Дж`юнта проти Італії», заяви № 39221/98, 41963/98, від 13 липня 2000 року).

Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 Сімейного кодексу України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п.2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.

Згідно ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради №08-1777 від 05 листопада 2018 року про недоцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, суд вважає таким, що суперечить інтересам дитини.

При розгляді даної справи, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо та те, що позбавлення відповідача батьківських прав необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Суд звертає увагу на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо. Враховуючи те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не проявляє належної турботи та любові до сина, не спілкується з ним, не цікавиться його здоров`ям та матеріально не забезпечує.

Оскільки, позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , буде відповідати інтересам дитини, суд дійшов до висновку про доцільність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_5 як такого, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Згідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача слід стягнути 704 грн. 80 коп. судового збору на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради (місцезнаходження: м.Рівне, вул.Соборна, 12А) про позбавлення батьківських прав, задоволити повністю.

Позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду (відповідно до п.п. 15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147 - VIII від 03 жовтня 2017 року). Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рівненського

міського суду Бердій М.А.