Справа №443/559/18
Провадження №2/443/321/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 лютого 2019 року м. Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Коліщук З.М.,

з участю секретаря Шальвіри І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору органу опіки та піклування Жидачівської районної державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні,

за участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, його представника- адвоката ОСОБА_3 та представника органу опіки та піклування ОСОБА_4,

встановив:

ОСОБА_1 3 квітня 2018 року предявила до ОСОБА_2, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору органу опіки та піклування Жидачівської РДА позов про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 та їх вихованні.

У обгрунутування позовної заяви посилалася на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого у них народилося четверо дітей: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4; ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5; ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6. Із осені 2016 року шлюбні відносини із відповідачем припиненні. Однак, діти залишились проживати із ОСОБА_2 Вона, будучи матір`ю дітей, з метою виконання покладених на неї обов`язків по вихованню та утриманню неповнолітніх дітей неодноразово приходила до житлового будинку, де проживає відповідач із дітьми, і просила його дати можливість зустрітися та спілкуватися з ними, однак їй було у цьому відмовлено, через що вона, ОСОБА_2, звернулася із заявою до органу опіки та піклування Жидачівської районної державної адміністрації з проханням встановити для неї дні та години спілкування та участі у вихованні дітей.

Розпорядженням голови Жидачівської районної державної адміністрації від 9 лютого 2017 року їй було встановлено дні та години особистого спілкування та участі у вихованні дітей, однак, коли вона приходила до дітей, відповідач не відчиняв двері будинку та не давав можливості побачитися із дітьми.

Враховуючи те, що відповідач чинить перешкоди позивачу у спілкуванні та вихованні дітей, вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Під час розгляду справи по суті ОСОБА_1 у підтримання своїх позовних вимог посилалися на обставини, викладені у позовні заяві.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, мотивуючи тим, що не перешкоджає позивачу у спілкуванні та вихованні дітей.

Представник органу опіки та піклування Жидачівської районної державної адміністрації Львівської області ОСОБА_4 позовні вимоги позивача підтримала, підтвердила той факт, що ОСОБА_1 зверталась до них з приводу того, що ОСОБА_2 перешкоджає їй у вихованні та спілкуванні з дітьми.

Вислухавши вступне слово позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, його представника- адвоката ОСОБА_3, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Із свідоцтв про народження вбачається, що сторони є батьками дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4; ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5; ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6 (арк. справи 6-9).

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини третьої статті 9 Конвенції, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятковими випадками, коли це суперечить інтересам дитини.

Статтею 18 зазначеної Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У статті 9 Конвенції зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (стаття 7 СК України).

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою крім випадків, коли це право обмежене законом.

Статтею 157 СК України встановлено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства").

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України "Про охорону дитинства" кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності.

Згідно з частинами першою - третьою статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Згідно ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Із розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації Про визначення способу участі ОСОБА_1 у вихованні малолітніх дітей: ОСОБА_5, 23.05.2003 р. н., ОСОБА_6, 04.11.2005 р. н., ОСОБА_7, 04.11.2005 р. н., ОСОБА_8, 18.01.2011 р. н. від 9 лютого 2017 року № 47 вбачається, що враховуючи заяву ОСОБА_1, беручи до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини Жидачівської районної державної адміністрації від 02.02.2017 року визначено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні малолітніх дітей у вигляді щотижневих систематичних побачень, а саме: спільне проведення часу з дітьми в другу і четверту неділю міяця з 12 год. до 17 год. по місцю постійного проживання із правом забирання дітей на прогулянку, з сином ОСОБА_9 у кожний перший, третій та п'ятий тиждень місяця з 13 год. п'ятниці до 16 год. неділі з правом забирання дитини до себе додому та з обов'язковим поверненням її до постійного місця проживання, а також для відпочинку з дітьми 14 днів під час літніх канікул та 5 днів під час зимових канікул з правом забирання дітей до себе додому та з обов'язковим поверненням їх до місця постійного проживання (арк. справи 18).

Судом встановлено, що батько дітей не виконував дане розпорядження голови Жидачівської РДА від 9 лютого 2017 року № 47 і з цього приводу позивач зверталася із скаргами на ім`я голови Жидачівської РДА, де їй було дано розяснення звернутися до суду про усунення перешкод у спілкуванні дітей та в даній відповіді повідомлено, що з ОСОБА_2 проведено інформаційно-розяснювальну роботу (арк. справи 19-22).

За змістом статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Ураховуючи наведене, а також те, що відповідач порушує право позивача на безперешкодне спілкування та її участь у вихованні дітей, а також те, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дітьми того з батьків хто проживає окремо від дітей, враховано інтереси неповнолітніх дітей, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1, зобовязавши ОСОБА_2 не чинити перешкод у спілкуванні з дітьми та у визначеному способі участі у їх вихованні.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити. Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визначити спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні з дітьми: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 у вигляді щотижневих систематичних побачень, а саме: спільне проведення часу з дітьми в другу і четверту неділю міяця з 12 год. до 17 год. по місцю постійного проживання із правом забирання дітей на прогулянку, з сином ОСОБА_9 у кожний перший, третій та п'ятий тиждень місяця з 13 год. п'ятниці до 16 год. неділі з правом забирання дитини до себе додому та з обов'язковим поверненням її до постійного місця проживання, а також для відпочинку з дітьми 14 днів під час літніх канікул та 5 днів під час зимових канікул з правом забирання дітей до себе додому та з обов'язковим поверненням їх до місця постійного проживання.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1, сплачений нею судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено тільки вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, місце проживання: 81700, с. Вовчатичі, вул. Б. Хмельницького, 54, Жидачівського району, Львівської області, паспорт громадянина України серія КЛ № 050681, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, місце проживання: 81750, м. Ходорів, вул. Замкова, 30, Жидачівського району, Львівської області.

Заінтересована особа: Жидачівська районна державна адміністрація Львівської області, місце знаходження: 81700, м. Жидачів, вул. Шашкевича, 2 Львівської області, код ЄДРПОУ: 04056486.

Повний текст рішення складено 1 березня 2019 року.

Суддя З.М. Коліщук