Справа № 752/2504/19
Провадження №: 4-с/752/135/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2019 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С., при секретарі Павлюх П.В., розглянувши скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування постанов приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Мілоцького Олега Леонідовича про відкриття виконавчих проваджень, про об`єднання виконавчих проваджень, про стягнення з боржника основної винагороди, про арешт коштів боржника, -

встановив:

у лютому 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до Голосіївського районного суду м. Києва зі скаргою, в якій просили скасувати винесені приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Мілоцьким О.М.:

-постанову про відкриття виконавчого провадження № 57608435 від 05.11.2018 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 629 039,75 грн.;

-постанову про відкриття виконавчого провадження № 57621392 від 06.11.2018 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» понесених судових витрат у розмірі 3 219,00 грн.;

-постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження № 57621776 від 06.11.2018 року;

-постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 05.11.2018 року;

-постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 06.11.2018 року;

-постанову про арешт коштів боржника від 19.11.2018 року, в якій номер виконавчого провадження зазначено 57685248.

В обґрунтування своїх вимог вказали на те, що оскаржувані постанови винесені приватним виконавцем з порушенням вимог ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки стягувачем пропущений встановлений законодавством строк пред`явлення до виконання виконавчого документа, котрий в порядку, встановленому ст. 433 ЦПК України, не поновлений. Тому, вважають, що зазначені постанови є незаконними, а тому підлягають скасуванню.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 07.02.2019 року відкрито провадження у даній справі.

Представник скаржників в судовому засіданні доводи скарги підтримав, просив її задовольнити в повному обсязі, виходячи з викладених в ній обставин.

Приватний виконавець в судовому засіданні заперечив проти скарги, вважав її безпідставною та необґрунтованою, зазначив про те, що оскаржувані постанови винесені у повній відповідності до вимог виконавчого законодавства, а тому просив у задоволенні скарги відмовити, виходячи з обставин, викладених ним у письмових поясненнях (а.с. 33-34).

Заслухавши представника приватного виконавця, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що Голосіївським районним судом м. Києва 12.03.2013 року видано виконавчі листи № 2601/22149/12 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 629 039,75 грн. та понесених судових витрат у розмірі 3 219,00 грн. (а.с. 45, 166).

З матеріалів скарги вбачається, що виконавчий лист № 2601/22149/12 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 629 039,75 грн. та понесених судових витрат у розмірі 3 219,00 грн. (боржник ОСОБА_1 ) перебував у провадженні старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного управління юстиції Лазаревої А.І., постановою якої від 28.09.2016 року останній був повернутий стягнувачу на підставі п. 2 ст. 47 Законну України «Про виконавче провадження» (а.с. 46-47).

Виконавчий лист № 2601/22149/12 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 629 039,75 грн. та понесених судових витрат у розмірі 3 219,00 грн. (боржник ОСОБА_2 ) перебував у провадженні головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного управління юстиції Бабкової Т.І., постановою якої від 01.02.2017 року останні були повернуті стягувачу на підставі п. 2 ст. 37 Законну України «Про виконавче провадження» (а.с. 169).

05.11.2018 року та 06.11.2018 року до провадження приватного виконавця виконавчого округу міста Київ надійшли заяви представника стягувача - ПАТ «Універсал Банк» про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2601/22149/12 (боржник ОСОБА_1 ).

05.11.2018 року та 06.11.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Мілоцьким О.Л. відкрито виконавчі провадження № № 57608432, 57621392.

Вказаного числа в рамках виконавчих проваджень приватним виконавцем винесені постанови про арешт майна боржника ОСОБА_1 , про стягнення з боржника основної винагороди, про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постановою приватного виконавця від 06.11.2018 року виконавчі провадження на підставі ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження», об`єднані у зведене виконавче провадження № 57621776 (а.с. 77).

З матеріалів скарги вбачається, що копії постанов направлені боржнику ОСОБА_1 та отримані останнім.

14.11.2018 року до провадження приватного виконавця виконавчого округу міста Київ надійшли заяви представника стягувача - ПАТ «Універсал Банк» про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2601/22149/12 (боржник ОСОБА_2 ) (а.с. 165).

14.11.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Мілоцьким О.Л. відкрито виконавчі провадження № № 57685248, 57685617.

Того ж дня приватним виконавцем винесено постанови про стягнення з боржника ОСОБА_2 основної винагороди, про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника.

14.11.2018 року постановою приватного виконавця виконавчі провадження № № 57685248, 57685617 на підставі ст. 30 Закону України «про виконавче провадження» об`єднані у зведене виконавче провадження № 57686674 (а.с. 180).

19.11.2018 року постановою приватного виконавця на підставі ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_2 (а.с. 184).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (ст. 10 Закону).

Кошти виконавчого провадження складаються з, зокрема, виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця (п. 1 ч. 1 ст. 42 Закону).

Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (ч. ч. 1, 5 5 ст. 12 Закону).

Згідно ч. 2 ст. 30 Закону виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.

Згідно положень ч. 7 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

За змістом ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі (ч. 1 ст. 28 Закону).

З огляду на викладене, суд, дослдивши матеріали зведених виконавчих проваджень, наявних в матеріалах скарги, надходить до висновку про те, що, що дії приватного виконавця узгоджуються з вимогами законодавства та вчинені ним у межах повноважень.

В той час як твердження скаржників недоведені в розрізі положень цивільно-процесуального законодавства.

Своїми процесуальними правами на підтвердження обставин, котрі покладені в основу обґрунтування скарги, сторона скаржників в ході розгляду справи не скористалась, розпорядившись ним на власний розсуд.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В даному випадку, на думку суду, суду не надано належних допустимих, достовірних, а в сукупності достатніх доказів, які б могли спростувати встановлені судом фактичні обставини та висновки суду.

Згідно ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи те, що основним завданням розгляду судової справи за скаргою на дії приватного виконавця є усунення порушених прав чи свобод сторони виконавчого провадження, суд приходить до висновку про те, що в даному випадку права стягувача у виконавчому провадженні не порушені, а. отже відсутні підстави для задоволення скарги.

В той же час, на думку суду, посилання скаржників на порушення приватним виконавцем вимог ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки стягувачем був пропущений встановлений законодавством строк пред`явлення до виконання виконавчого документа, котрий в порядку, встановленому ст. 433 ЦПК України, не поновлений, не знайшло свого підтвердження в ході розгляду скарги.

Так, згідно п. 2 ст. 47 Законну України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21.04.1999 року № 606-XIV) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно п. 2 ст. 37 Законну України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII в редакції від 05.01.2017 року виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Судом встановлено, що виконавчі листи № 2601/22149/12, видані Голосіївським районним судом м. Києва 12.03.2013 року, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 629 039,75 грн. та понесених судових витрат у розмірі 3 219,00 грн. були повернуті стягувачу постановами державних виконавців від 28.09.2016 року та 01.02.2017 року з підстав неможливості в повному обсязі або частково виконати рішення, а тому строк пред`явлення документів до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Останні пред`явлені до виконання у листопаді 2018 року, а, отже, у межах трирічного строку.

Тому, вказані посилання скаржників не заслуговують на увагу суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 259, 263-264, 447-451 ЦПК України, суд, -

постановив:

у задоволенні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування постанов приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Мілоцького Олега Леонідовича про відкриття виконавчих проваджень, про об`єднання виконавчих проваджень, про стягнення з боржника основної винагороди, про арешт коштів боржника - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено 7.11.2019 року.

Суддя В.С. Хоменко