СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/13034/17

пр. № 2/759/627/19

12 лютого 2019 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,

секретаря судового засідання Черніченко К.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та неустойки (пені) по виплаті аліментів,

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2017 р. позивач звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами, 24.01.2019 подала заяву про збільшення позовних вимог в яких просила стягнути з відповідача на користь позивача за прострочення зі сплати аліментів у розмірі 35126 грн 49 коп.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16.09.2003 було стягнено з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки у розмірі Ѕ частини всіх видів заробітку боржника щомісячно, починаючи з 05.09.2003, однак через неналежне виконання вказаного судового рішення у нього виникла заборгованість також на підставі чого також виникла заборгованість по сумі пені, яка складає та підлягає до стягнення у розмірі 35126 грн 49 коп.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини викладеній у позовній заяві, а також на те, що дитина потребує додаткових витрат, які позивач не може у повному обсязі забезпечити, просила задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти зазначених позовних вимог, зазначивши, що заявлені позовні вимоги, а також уточненні в процесі розгляду справи суперечать вимогам чинного законодавства України, ґрунтуються на неправдивій інформації, яка суперечить фактичним обставинам справи, на підставі чого просив відмовити у задоволенні.

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що у сторін є спільна дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

На підставі виконавчого листа №2-2975/03 від 16.09.2003 виданого Ніжинським районним судом Чернігівської області було відкрито виконавче провадження №49734962 згідно якого присуджено до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження у розмірі ј частини всіх видів його доходу, але не менше Ѕ прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.09.2003 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 4).

Згідно довідки від 14.02.2018 №3668 складеної Дніпровським РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві станом на 09.11.2017 загальна сума заборгованості по аліментах складає 15412 грн 60 коп. (а.с. 39, 40).

Як вбачається із розрахунку №15-43/6068 від 28.03.2018, який був дійсний до 13.06.2018 відповідачем було сплачено суму заборгованості по аліментах у розмірі 17333 грн 32 коп. (а.с. 79).

30.03.2018 до ВП №49734962 державним виконавцем Ніжинського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Чернігівській області було винесено постанову про закриття виконавчого провадження на підставі повного фактичного виконання рішення суду та аліменти на момент повноліття сплачені у повному обсязі, яку було 12.06.2018 скасовано у зв'язку із невірним проведенням розрахунку заборгованості по аліментах (а.с. 86, 87).

25.05.2018 директором Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Воробйовим О.В. було здійснено перевірку виконавчого провадження № ВП49734962 на підставі якого було складено протокол №32 за результатами чого встановлено, що ОСОБА_1 надано довідку про доходи боржника за період 05.05.2017 по 30.11.2017 згідно якої ФОП ОСОБА_2 перебував з БФ «Пацієнти України» у трудових відносинах», зазначена інформація не відповідає дійсності та є неправдивою, оскільки ОСОБА_2 ніколи не перебував у трудових відносинах з БФ «Пацієнти України», а надавав послуги БФ «Пацієнти України» на підставі цивільно-правової угоди, як фізична-особа підприємець на спрощеній системі оподаткування (3 група), що підтверджується листом №7 від 28.01.2019. Попередній лист №163 від 09.01.2018, також зазначав, що ОСОБА_2 ніколи не перебував у трудових відносинах з БФ «Пацієнти України». У період з 05.05.2017 по 30.11.2017 так як і впродовж усього 2017 р. відповідач не перебував у трудових стосунках з жодним підприємством, організацією чи установою (а.с. 44-50, 138-141).

Зазначена інформація була загальновідома та була об'єктам численних перевірок здійснених у ході виконавчого провадження № ВП49734962.

За результатом складення вищезазначеної постанови №32 від 25.05.2018 у виконавчому провадженні ВП49734962 для розрахунку заборгованості стало скасування постанови про закриття виконавчого провадження від 30.03.2018 та останнього розрахунку №15-43/6068 від 28.03.2018 згідно якою сума переплати на момент закриття виконавчого провадження у зв'язку з повною сплатою боргу та досягненням дитиною повноліття становила 7691 грн 57 гоп.

Слід також зазначити, що довідка-розрахунок заборгованості від 23.08.2017, яка була подана позивачем, скасована Дніпровським РВ ДВС м. Києва згідно листа №Д-1293 від 19.04.2018, оскільки він був визнаний державної виконавчою службою помилковим (а.с. 4, 88, 89).

У листопаді 2016 р. відповідач звільнився з останнього місця роботи (юридична адреса якої була у Дніпровському районі м. Києва), де з його заробітної плати були утримані аліменти в повному обсязі (а.с. 158).

Відповідач починаючи з січня 2017 р., з урахуванням вимог п. 1 ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження» п. 10 розділу II та пунктів 6. 7. 9 розділу V наказу Міністерства юстиції від 02.04.2017 №512/5 «Про затвердження інструкції з організації примусового виконання рішень», перебування та місцезнаходження його майна, неодноразово особисто звертався до відділу державної виконавчої служби міськрайонного управління юстиції в місті Ніжині (а.с. 143).

Як вбачається із поданого скріншоту електронних повідомлень від ОСОБА_1 відповідачу не були відомі реквізити для перерахування аліментів, який був попередньо визначений постановою державного виконавця картковий рахунок за заявою позивача на котрий він здійснював перерахування був закритий ОСОБА_1 (а.с. 162).

Після отримання від стягувача 13.11.2017 банківських реквізитів відповідач перерахував розраховану суму боргу по аліментам за період 01.12.2016 по 30.09.2017 у розмірі 13495 грн 50 коп. (а.с. 145).

Слід зазначити, що середня заробітна плата по місту Ніжин, яка застосовується державними виконавцями ДВС Ніжинського міськрайонного управління під час розрахунків в таких випадках є меншою ніж в цілому по області, та за відсутності цих статистичних даних, а також з метою термінової сплати заборгованості з аліментів відповідно до ч. 2 ст.195 мною була свідомо сплачена більша сума більш ніж на 2000 грн 00 коп. (а.с. 68).

Як вбачається із першого розрахунку від ДВС Ніжинського міськрайонного управління юстиції, котре згідно вимог ЗУ «Про виконавче провадження» впродовж усього 2017 року повинно було здійснюватися виконавче провадження за виконавчим листом №2-2975/03 відповідачем було отримано після задоволення його скарги від 08.11.2017 та постанови ДВС Ніжинського міськрайонного управління юстиції від 21.11.2017 (а.с. 142-144).

14.02.2018 Дніпровським районним відділом ДВС було скасовано усі попередні розрахунки (а.с. 149).

Дніпровським районним відділом ДВС на адресу Ніжинського міськрайонного ДВС направлено новий розрахунок №9668 за період 01.12.2016 по 09.11.2017 здійсненого з урахуванням положень ч. 2 ст. 195 СК України на загальну суму 15412 грн. 60 коп. (а.с. 152, 153).

На підставі вищезазначеного розрахунку Ніжинський міськрайонного ДВС здійснив розрахунок за період 01.12.2016 по 27.12.2017 на загальну суму 17333 грн. 32 коп., що з урахуванням попередньо сплачених 25024 грн 89 коп. спричинило переплату аліментів на 7691 гри. 57 коп. (а.с. 161).

Також 13.06.2018 було складено новий розрахунок, на загальну суму 36962 грн 32 коп. (а.с. 110, 111).

Зазначений розрахунок складений аналогічно методики розрахунку заборгованості №10986 від 15.02.2018, котрий вже був визнаним помилковим та скасований (а.с. 48, 154-156).

Тобто, сума аліментів за період грудень 2016 р. грудень 2017 р. з виконання виконавчого листа №2-2975/03 до 13.06.2018 становила 17333 грн 32 коп. та була повністю сплачена вже 22.12.2017 (а.с. 37).

13.06.2018 Ніжинським МВДВС ГТУЮ у Чернігівській області було видано новий розрахунок, який відповідач сплатив додатково 11937 грн 43 коп. (а.с. 69).

Загалом, у ході виконавчого провадження ВГ14973496 відповідачем сплачено 36962 грн. 32 коп., що перевищує розмір заборгованості встановлений п. 2 ст. 195 СК України щонайменше на 19629 грн 00 коп.

Пункти 3, 4 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлюють обов'язок виконавця визначити суму заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу) у порядку, встановленому Сімейним кодексом України та обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов'язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби. Аналогічна норма міститься у п. 4 розділу XVI «Інструкції з організації примусового виконання рішень». Отже. законодавчо встановлено зобов'язання визначати щомісячний розмір аліментів саме державним виконавцем, а не боржником.

Порядок передачі виконавчих документів та виконавчих проваджень регулюється розділом V «Інструкції з організації примусового виконання рішень». Виконавче провадження повинно бути передане з одного органу державної виконавчої служби до іншого у разі якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби (п. 6 розділу V «Інструкції з організації примусового виконання рішень»).

Згідно наданих розрахунків позивачем по справі від 14.06.2018 у відповідача виникла заборгованість по пені станом на 27.12.2017 у розмірі 35126 грн 49 коп. (а.с. 109-111).

Відповідно до п. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до роз'яснень викладених п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Одночасно слід зазначити, що вина є одним з елементів суб'єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння. Відповідальність без вини можлива тільки в окремих, передбачених законом випадках в цивільному праві, наприклад, при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Отже, обов'язковою умовою, що дає право одержувачу аліментів на стягнення неустойки (пені) є обов'язкова наявність вини саме боржника, а не будь-яких інших осіб з вини яких виникла така заборгованість могла виникнути.

Як встановлено у період з 30.11.2016 по 27.1 2.2017 позивач не перебував у трудових відносинах із жодним підприємством, організацією чи установою.

Виконавчий лист № 2-2975 є виконавчим документом про стягнення періодичних платежів, а сума що підлягає сплаті не є твердою та з урахуванням п. 2 ст. 195 підлягає щомісячному визначенню в залежності від розміру середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

З урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 №6-94цс15, яка згідно з ст. 417 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленного - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожень місяць окрмо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши їх загальну суму.

Вказана правова позиція взаємоузгоджується також із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 25.04.2018 у справі № 572/1762/15-ц.

В той же час, наданий суду стороною позивача розрахунок пені по сплаті аліментів не відповідає наявному періоду прострочки сплати аліментів з боку відповідача.

Згідно ч. 3 ст. 195 СК України відповідно до якої розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст. 5 ЦПК України)

Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам ст. 206 цього Кодексу.

Позовні вимоги щодо стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів за період з 09.11.2017 по 27.12.2017 не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено наявність заборгованості по сплаті аліментів належними та допустимими доказами.

На підставі п. 3 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України «Про виконавче провадження» ст.ст. 195, 96 СК України; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та неустойки (пені) по виплаті аліментів відмовити.

Враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул'яновська

Повний текст судового рішення складено 21.02.2019.