Справа № 442/2680/17
Провадження № 2/442/173/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого судді Хомика А.П.

з участю секретаря судового засідання Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі заяву представника відповідача ОСОБА_1 про повернення позовної заяви заступника Дрогобицької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі: Дрогобицької міської ради, третьої особи на стороні позивача: КНП «Стебницької міської лікарні» Дрогобицької міської ради до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої злочином ,-

встановив:

10.04.2017 заступник Дрогобицької місцевої прокуратури в інтересах Дрогобицької міської ради звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останньої в користь Дрогобицької міської ради ( р/р 0014, 24060300 ( інші надходження), МФО 825014, ЗКПО 38007496) 1664,92 грн.

20.12.2018 від представника відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про повернення позовної заяви позивачу з підстав п.3 ч.3 ст. 121 ЦПК України, так як клопотання даного змісту подавалась ними раніше, проте на даний час є підстави для повторного його розгляду з огляду на позицію, викладено в Постанові Верхового Суду (справа №924/1237/17 від 20.09.2018). Вважають, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді є порушення або загроза порушення інтересів держави. Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні субєкти владних повноважень, а не прокурор. Прокурор не може вважатися альтернативним субєктом звернення до суду і замінювати належного субєкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Прокурор Павич С.В. заперечив проти даної заяви через її безпідставність, дане питання вже досліджувалось судом і по такому прийнято рішення, яке вступило в законну силу.

Представник КНП «Стебницька міська лікарня» Дрогобицької міської ради підтримала доводи прокурора.

Перевіривши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Так, 04.09.2017 представником відповідача ОСОБА_1 подавалась заява про повернення позовної заяви позивачу з тих підстав, що звернення прокурора з позовною заяву в інтересах самостійних обєктів, в даному випадку Дрогобицької міської ради, з питань які не стосуються загальнодержавних не є представництвом інтересів держави і законом не наділено такими повноваженнями.

Постановою Львівського апеляційного суду від 30.07.2018 ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19.03.2018, якою заяву про повернення позовної заяви позивачу з підстав п.3 ч.3 ст. 121 ЦПК України було задоволено скасовано, справу направлено на новий розгляд.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду ( ч.4 ст. 263 ЦПК України).

Представник відповідача звертаючись з аналогічною заявою про повернення позовної заяви позивачу з підстав п.3 ч.3 ст. 121 ЦПК України ( суд звертає увагу, що редакція такої статті є п.1 ч.4 ст. 185 ЦПК України, а не як зазначено представником відповідача) вважає, що така може бути повторно розглянута з огляду на позицію Верховного суду у складі Касаційного господарського суду справа № 927/246/18 від 06.02.2019.

Як вбачається з Постанови Верховного суду від 06.02.2019 року аналіз частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох "виключних" випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. "Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. "Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Більше того, саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків тощо).

У даній справі судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання КНП «Стебницька міська лікарня» Дрогобицької міської ради, яка є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту майнових інтересів лікарні. Сама по собі обставина не звернення позивача з позовом протягом певного періоду, без з'ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави.

Зазначене вище узгоджується з усталеними правовими висновками Верховного Суду, зокрема в постанові об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17, а також у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 926/03/18, від 23.09.2018 у справі № 924/1237/17.

З урахуванням вищенаведеного суд не знаходить законних підстав для представництва інтересів держави, що свідчить про заявлення позову особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності, що є підставою для залишення позову без розгляду відповідно до пункту 1 частини 1 статті 257 ЦПК України.

У той же час відповідний уповноважений орган держави (за його наявності), виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутись до суду з метою захисту інтересів держави.

Враховуючи наведене та керуючись п.1 ч.1 ст. 257 ЦПК України, суд, -

постановив:

Позов заступника Дрогобицької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі: Дрогобицької міської ради, третьої особи на стороні позивача: КНП «Стебницької міської лікарні» Дрогобицької міської ради до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої злочином залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А.П. Хомик