Дата документу 05.11.2019 Справа № 320/7000/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 320/7000/18

Провадження №22-ц/807/2870/19

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 червня 2019 року в складі судді Горбачової Ю.В. в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про припинення кредитного договору та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом, який уточнили 17 вересня 2019 року, до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про припинення кредитного договору та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява обґрунтована тим, що 14 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 , відповідно до умов якого йому було надано кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 21 654,00 доларів США, строком до 14 серпня 2015 року, зі сплатою протягом тридцяти календарних днів, рахуючи від дати кредиту, процентів за користування кредитом у розмірі 13,50% річних. Процентна ставка підлягає перегляду кожного наступного місяця кредитування відповідно до умов кредитного договору.

Відповідно до умов споживчого кредиту ОСОБА_1 було передано в заставу належний йому транспортний засіб, а саме: автомобіль марки KIA, модель Seed SW 1,6, 2008 року випуску, бежевого кольору, легковий універсал, шасі - НОМЕР_2 , кузов НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_4 .

14 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк») та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №223503 від 14 серпня 2008 року, відповідно до умов якого остання зобов`язалася відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 14 серпня 2008 року.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 січня 2015 року в справі №320/9886/14-ц позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 14 серпня 2008 року в розмірі 102 037,24 грн., та суму сплаченого судового збору в розмірі 1 129,80 грн. Обов`язок стягнення є солідарним з ОСОБА_2 В іншій частині позовних вимог відмовлено.

З березня 2015 року по березень 2018 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, яка була стягнута вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_1 було сплачено 103 166, 28 грн., в тому числі судовий збір у розмірі 1 129, 80 грн.

У квітні 2015 року на адресу ОСОБА_1 від ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» надійшло повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитним договором АТ «УкрСиббанк» до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та зазначено, що заборгованість за кредитним договором становить 200 180,79 грн., а також надійшла вимога про погашення кредитної заборгованості в розмірі 200 180,79 грн., в порядку ч.2 ст.530 ЦПК України. Жодного розрахунку заборгованості, відповідно до якого розмір заборгованості за кредитним договором з часу ухвалення судового рішення, а саме з 13 січня 2015 року до квітня 2015 року збільшився до 200 180, 79 грн. відповідачем надіслано не було.

20 травня 2015 року позивачі звернулися до відповідача із заявою про можливість погашення суми заборгованості щомісячно у розмірі 2 865,73 грн. до сплати заборгованості у повному обсязі. Просили надіслати на їх адресу договір факторингу №17 від 20.04.2015. Жодної відповіді на їх заяву від 20.05.2015 вони не отримували, а так само й не отримали договір факторингу №17 від 20.04.2015. Натомість, через рік, а саме в червні 2016 року ОСОБА_1 отримав від відповідача попередження про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором вже в розмірі 165 792,03 грн. Розрахунок заборгованості так само, як і попереднього разу надано не було.

15 червня 2016 року вони повторно звернулися до відповідача із заявою, в якій повідомили його про те, що з часу ухвалення судового рішення про стягнення з них заборгованості за кредитним договором, з урахуванням їх скрутного матеріального становища, вони щомісячно сплачують в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором суму у розмірі 2 865,75 грн. Просили надіслати на їх адресу договір факторингу №17 від 20.04.2015.

29 червня 2016 року ОСОБА_1 від відповідача було отримано лист із роз`ясненням суми заборгованості 165 792,03 грн., продовження нарахування процентної ставки. До заяви долучено договір факторингу №17 від 20.04.2015 та додаток до нього. Розрахунок заборгованості відповідачем надіслано не було.

06 жовтня 2016 року ОСОБА_1 від відповідача було отримано лист про його розшук. В листі зазначено розмір заборгованості за кредитним договором - 159 329,11 грн., строк сплати заборгованості за кредитом - до 25.10.2016. Розрахунок заборгованості відповідачем надіслано не було.

26 березня 2018 позивачі звернулися до відповідача із заявою, в якій повідомили його про те, що останній платіж погашення суми заборгованості за кредитним договором, яка була стягнута з них в солідарному порядку за рішенням суду від 13 січня 2015 року був здійснений у лютому 2018 року, а у березні 2018 року була остаточно сплачена заборгованість у сумі 1 129,80 грн. понесених судових витрат. У зв`язку з виконанням рішення суду від 13 січня 2015 року у повному обсязі просили зняти заборону на вищевказаний автомобіль шляхом внесення відповідних відомостей до Реєстру заборон. Станом на сьогодні заборона не знята. Такі дії відповідача вказують на його намагання безпідставного, незаконного стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі, яка не відповідає дійсності, а на час звернення з даним позовом до суду взагалі відсутня.

Зазначають, що зобов`язання за кредитним договором є припиненими, також, є припиненими і зобов`язання за договором застави, який є похідним від кредитного договору.

Враховуючи викладене, просили суд визнати припиненими правовідносини за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 14 серпня 2008 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк») та ОСОБА_1 ; зобов`язати ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» зняти заборону відчуження рухомого майна, а саме: автомобіля марки КІА, модель Seed SW 1.6, 2008 року випуску, бежевого кольору, легковий універсал, шасі - НОМЕР_2 , кузов НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_1 , яка була накладена на підставі договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 14 серпня 2008 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк») та ОСОБА_1 .

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 червня 2019 року позов задоволено.

Визнано припиненими правовідносини за Договором про надання споживчого кредиту та договором застави транспортного засобу №0 від 14 серпня 2008 року, що укладені між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк») та ОСОБА_1 .

Виключено з державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про обтяження автомобіля марки KIA, модель Seed SW 1,6, 2008 року випуску, бежевого кольору, легковий універсал, шасі - НОМЕР_2 , кузов НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_1 та зняти заборону на відчуження зазначеного майна.

Стягнуто з ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

Стягнуто з ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором сплачено частково, тобто вимоги кредитора задоволені не в повному обсязі. Згідно витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №17 від 20.04.2015, станом на 20.04.2015 загальна сума кредитної заборгованості становила 200 180, 79 грн., з яких: 31 856, 86 грн. - сума основного боргу за кредитом, 142 285, 30 грн. - сума простроченого основного боргу за кредитом; 709, 01 грн. - сума нарахованих процентів, 25 329, 62 грн. - сума прострочених процентів. Зазначена сума заборгованості нарахована банком на дату укладення Договору факторингу № 17, а саме на 20.04.2015. Після укладення вказаного Договору ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» по кредитному договору № 0 від 14.08.2008 не здійснювалось жодних нарахувань. Підтверджує, що боржником по кредитному договору було сплачено суму в розмірі 101 430, 35 грн. Наголошує, що на даний час відсутні підстави припинення зобов`язання, забезпеченого заставою, оскільки згідно витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 17 від 20.04.2015 у боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 14.08.2008 наявна заборгованість у розмірі 98 750, 44 грн. (200 180, 79 - 101 430, 35).

23 вересня 2019 року від представника позивачів надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Зазначає, що відповідач не надав оригіналів документів, на які він посилається, а саме: Договору факторингу № 17 від 20.04.2015 року, акту прийому-передачі до зазначеного договору, витягу з реєстру боржників до Договору факторингу. Витяг із реєстру боржників, наданий апелянтом, не містить найменування «Додаток 1.1 до Договору…», що суперечить умовам Договору факторингу № 17 від 20.04.2015. Крім того, витяг із реєстру боржників підписаний директором ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», проте відповідно до п. 2.2 Предмет Договору, цей додаток готується безпосередньо банком та підписується сторонами. Зазначає, що ніяких сум розрахунку заборгованості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кредитним Договором факторингу передано не було. Позивачі не мають жодних фінансових зобов`язань перед відповідачем.

Представник ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» до суду апеляційної інстанції не з`явився, надіслав клопотання про розгляд справи без участі заявника ( т.2 а.с. 56).

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення позивачів та їх представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що позивачами належним чином виконані взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 0 від 14 серпня 2008 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та відхиляє аргументи, викладені в апеляційній скарзі з наступних мотивів.

Судом встановлено, що 14 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 (Позичальник) укладений Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 (надалі - Кредитний договір) (т.1, а.с. 14-23).

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору банк зобов`язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) в сумі 21 654, 00 долари США та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, зазначених Договором.

Відповідно до п. 1.2.2 Кредитного договору Позичальник зобов`язаний повернути Кредит у повному обсязі не пізніше 14 серпня 2015 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення Кредиту відповідно до умов Договору та/або умов відповідної угоди Сторін. Позичальник зобов`язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 400, 00 доларів США в день сплати ануїтетних платежів.

Згідно з п. 1.3.1 Кредитного договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13, 50% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Договору.

Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору у забезпечення виконання усіх грошових зобов`язань в повному обсязі Позичальника за Договором надається порука ОСОБА_2 , згідно Договору поруки № 223503 від 14 серпня 2008 року, а також Позичальник передає в заставу, а Банк приймає наступне рухоме майно, а саме - транспортний засіб: марка KIA, модель Сeed SW 1,6, 2008 року випуску, колір Бежевий, тип ТЗ легковий універсал, номери агрегатів: шасі - НОМЕР_2 , кузов НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_4 .

14 серпня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено Договір поруки № 223503, відповідно до п. 1.1 якого ОСОБА_2 зобов`язалася перед Кредитором відповідати за виконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань перед Кредитором, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту №0 від 14 серпня 2008 року (т.1, а.с. 25-27).

21 лютого 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №1 до Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 14 серпня 2008 року, відповідно до якої Сторони домовились про зміну розміру ануїтетного платежу за Договором: Позичальник зобов`язується повертати в день сплати ануїтетних платежів, передбачений Договором, суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у таких розмірах: у період з 14.03.2009 по 14.05.2009 у розмірі 232, 75 дол. США; у період з 14.06.2009 до кінця терміну дії Договору у розмірі 410, 00 дол. США, якщо інший розмір ануїтетного платежу не буде встановлений згідно умов Договору (т.1, а.с. 24).

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 січня 2015 року в справі № 320/9886/14-ц позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 14.08.2008 року в розмірі 102 037,24 грн., та суму сплаченого судового збору в розмірі 1129,80 грн. Обов`язок стягнення є солідарним з ОСОБА_2 Стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_2 суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № від 14.08.2008 року в розмірі 102 037,24 грн., та суму сплаченого судового збору в розмірі 1 129,80 грн. Обов`язок стягнення є солідарним з ОСОБА_1 В іншій частині позовних вимог відмовлено (т.1, а.с.41-43).

20 квітня 2015 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (Клієнт) та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (Фактор) укладено Договір факторингу №17, відповідно до п. 2.1, 2.2 якого Клієнт відступає Фактору, а Фактор приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. Права Вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі Заборгованості Боржників перед Клієнтом, без права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами первинних договорів, та визначені в Реєстрі Боржників, що підписується Сторонами у паперовому вигляді в день підписання цього Договору (т.1, а.с. 34-36).

Згідно з витягом з Реєстру Боржників до Договору факторингу №17 від 20 квітня 2015 року Клієнт відступає Фактору право вимоги за кредитним договором № 0 (боржник - ОСОБА_1 ), за яким загальна сума заборгованості в валюті кредиту - 9 506, 32, що еквівалентно 200 180, 80 грн. (сума основного боргу за кредитом в валюті кредиту - 1512, 84, що еквівалентно 31 856, 86 грн.; сума простроченого основного боргу за кредитом в валюті кредиту - 6756, 94, що еквівалентно 142285, 30 грн.; сума нарахованих процентів в валюті кредиту - 33, 67, що еквівалентно 709, 01 грн.; сума прострочених процентів в валюті кредиту - 1202,87, що еквівалентно 25329,62 грн.) (т.1, а.с. 37).

ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на адресу ОСОБА_1 направило повідомлення про відступлення прав вимоги № УКСБ/З-903 від 20 квітня 2015 року, в якому зазначено, що ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло статусу нового кредитора за Кредитним договором № 0 від 14.08.2008, заборгованість за яким становить 200 180, 79 грн. (т.1, а.с. 28).

Крім того, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на адресу ОСОБА_1 направило вимогу про погашення кредитної заборгованості в порядку ч.2 ст. 530 ЦК України від 20 квітня 2015 року вих. № УКСБ/3-903, в якій зазначено, що на момент відступлення прав вимог по Кредитному договору, заборгованість становить 200 180, 79 грн., яку запропоновано погасити до 14 травня 2015 року (т.1, а.с. 29).

20 травня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» із заявою про можливість погашення суми заборгованості щомісячно у розмірі 2865,73 грн. до сплати заборгованості у повному обсязі (т.1, а.с.30).

01 червня 2016 року на адресу ОСОБА_1 ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» направило попередження вих. № ППВ-0616/С-17/З-0375 про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором в розмірі 165 792,03 грн. (т.1, а.с.31).

15 червня 2016 року, у відповідь на попередження № ППВ-0616/С-17/З-0375, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» із заявою, в якій просили надіслати на їх адресу копію договору факторингу №17 від 20 квітня 2015 року (т.1, а.с. 32).

29 червня 2016 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на адресу ОСОБА_1 направило лист «Про розгляд запиту на інформацію» вих. 16774 , в якому роз`яснило суму заборгованості в розмірі 165 792,03 грн. Долучено договір факторингу №17 від 20.04.2015, витяг із реєстру боржників до зазначеного договору (т.1, а.с.33).

06 жовтня 2016 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на адресу ОСОБА_1 направило лист про розшук ОСОБА_1 та повідомило про наявність заборгованості за кредитним договором в розмірі 159 329,11 грн., яку запропоновано сплатити до 25 жовтня 2016 року (т.1, а.с.39).

З березня 2015 року по березень 2018 року ОСОБА_1 , на виконання рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 січня 2015 року в справі № 320/9886/14-ц, сплачував заборгованість за кредитним договором, що підтверджується копіями квитанцій (т.1. а.с.52-88).

26 березня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» із заявою в якій повідомили його про те, що останній платіж погашення суми заборгованості за кредитним договором, яка була стягнута з них в солідарному порядку за рішенням суду від 13.01.2015 був здійснений у лютому 2018 року, а у березні 2018 року була остаточно сплачена заборгованість у сумі 1 129,80 грн. понесених судових витрат. У зв`язку з виконанням рішення суду від 13.01.2015 у повному обсязі просили зняти заборону на автомобіль марки KIA, модель Seed SW 1,6, 2008 року випуску, бежевого кольору, легковий універсал, шасі - НОМЕР_2 , кузов НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_4 , шляхом внесення відповідних відомостей до Реєстру заборон (а.с.40).

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статей 546, 574 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, заставою. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Положеннями статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Отже, у випадку пред`явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у статтях 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Умови укладеного між сторонами договору є обов`язковими для його сторін та їх правонаступників.

Так, відповідно до умов Кредитного договору ОСОБА_1 надано кредит в сумі 21 654,00 доларів США, який позичальник зобов`язався повернути у повному обсязі не пізніше 14 серпня 2015 року.

Відповідно до п. 3.4.1 Кредитного договору позичальник зобов`язується повернути суму кредиту і сплатити плату за кредит й інші грошові платежі на рахунки Банку в порядку та на умовах, передбачених Договором. Кредит вважається повернутим в момент зарахування грошової суми в повному обсязі на зазначений у цьому пункті рахунок Банку.

Розділом 6 Кредитного договору визначено порядок дострокового повернення кредиту за вимогою Банку.

Відповідно до п. 6.1.2 Кредитного договору Банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно з пункту 1.2.2 Договору, та вимагати від Позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та плати за кредит в сторону зменшення.

Апеляційним судом з метою з`ясування фактичних обставин справи та перевірки доводів учасників справи досліджено матеріали цивільної справи № 320/9886/14-ц за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та встановлено наступне.

31 липня 2014 року АТ «УкрСиббанк» направив вимогу ОСОБА_1 , а також ОСОБА_2 , в яких зазначено, що заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 14 серпня 2018 року станом на 17 липня 2014 року становить 8 708, 43 доларів США, з яких: 8 567, 71 доларів США - кредитна заборгованість, в тому числі прострочена заборгованість - 3 709, 05 доларів США; 140, 72 доларів США - прострочена заборгованість по процентам. Враховуючи значний строк невиконання зобов`язань за Договором, банк вимагав усунення порушень Кредитного договору, а саме погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання цього повідомлення, у розмірі: 3 709, 05 доларів США - прострочена заборгованість; 140, 72 доларів США - прострочена заборгованість по процентам. У випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги - з 41 календарного дня з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту, АТ «УкрСиббанк» вимагав сплатити заборгованість по поверненню суми кредиту в повному обсязі, нараховані проценти, що разом становить 8 708, 43 доларів США та підлягає уточненню на дату фактичного повернення коштів (а.с. 39-44 цивільної справи № 320/9886/14-ц ). Копія вказаних вимог долучені до матеріалів даної справи.

23 вересня 2019 року АТ «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за Кредитним договором станом на 08.09.2014 в розмірі 8 443, 63 доларів США, що за курсом НБУ станом на 08.09.2014 року становить 108 254, 91 грн., з яких: 8 308, 43 дол. США (106 532, 35 грн.) - кредитна заборгованість, 135, 20 дол. США (1 733, 56 грн.) - заборгованість по процентам; крім того просило стягнути заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит в розмірі 4 713, 31 грн.

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором №0 від 14 серпня 2018 року, який міститься в матеріалах цивільної справи № 320/9886/14-ц, вбачається, що за період з 14.08.2008 по 08.09.2014 фактично погашено за наданим кредитом 13 345, 57 дол. США. Загальна заборгованість тілом кредиту станом на 08.09.2014 становила 8 308, 43 дол. США, з яких: 4 503, 32 дол. США - залишок строкової заборгованості за наданим кредитом; 3 805, 11 дол. США - залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом (а.с. 20-22 цивільної справи № 320/9886/14-ц ). Копія названого розрахунку долучено до матеріалів даної справи.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 за Кредитним договором було надано кредитні кошти в розмірі 21 654,00 доларів США, з яких останнім було повернуто банку 13 345, 57 дол. США, АТ «УкрСиббанк» звертаючись у вересні 2014 року до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , змінило в порядку частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання зобов`язань за Кредитним договором та пред`явило вимогу про дострокове повне повернення кредиту та процентів, належних кредитору, станом на 08.09.2014 у загальній сумі 8 443, 63 доларів США, що за курсом НБУ станом на 08.09.2014 року становить 108 254, 91 грн., крім того заборгованості за пенею в розмірі 4 713, 31 грн.

Як зазначалось вище, рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 січня 2015 року в справі № 320/9886/14-ц позов задоволено частково та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за Кредитним договором в розмірі 102 037, 24 грн. та судовий збір в розмірі 1 129, 80 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) викладено правовий висновок про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставне майно засвідчує такі зміни.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 січня 2015 року про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 свідчить про закінчення строку дії Кредитного договору.

Із наданих позивачем копій квитанцій, які містяться в матеріалах цієї цивільної справи, вбачається, що ним в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором з березня 2015 року по березень 2018 року сплачено 107 161, 81 грн., а саме: 26.03.2015 - 2865, 73 грн., 24.04.2015 - 2865, 73 грн., 23.05.2015 - 5731, 46 грн., 18.06.2015 - 2865, 73 грн., 20.07.2015 - 2865, 73 грн., 20.08.2015 - 2865, 73 грн., 22.09.2015 - 2865, 73 грн., 27.10.2015 - 2865, 73 грн., 26.11.2015 - 2865, 73 грн., 22.12.2015 - 2865, 73 грн., 27.01.2016 - 2865, 73 грн., 26.02.2016 - 2865, 73 грн., 28.03.2016 - 2865, 73 грн., 25.04.2016 - 2865, 73 грн., 26.05.2016 - 2865, 73 грн., 29.06.2016 - 2865, 73 грн., 26.07.2016 - 2865, 73 грн., 29.08.2016 - 2865, 73 грн., 23.09.2016 - 2865, 73 грн., 26.10.2016 - 2865, 73 грн., 28.11.2016 - 2865, 73 грн., 26.12.2016 - 2865, 73 грн., 25.01.2017 - 2865, 73 грн., 24.02.2017 - 2865, 73 грн., 27.03.2017 - 2865, 73 грн., 24.04.2017 - 2865, 73 грн., 25.05.2017 - 2865, 73 грн., 26.06.2017 - 2865, 73 грн., 26.07.2017 - 2865, 73 грн., 23.08.2017 - 2865, 73 грн., 25.09.2017 - 2865, 73 грн., 26.10.2017 - 2865, 73 грн., 21.11.2017 - 2865, 73 грн., 27.12.2017 - 2865, 73 грн., 26.01.2018 - 2865, 73 грн., 23.02.2018 - 2865, 73 грн., 26.03.2018 - 1129,80 грн. (т.1. а.с. 52, 53, 55-88).

Отже, ОСОБА_1 виконано рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 січня 2015 року та погашено заборгованість за Кредитним договором, яка стягнута з нього зазначеним рішенням суду достроково у повному обсязі, тобто кредитне зобов`язання фактично виконане.

Юридичним наслідком належного виконання зобов`язання відповідно до статей 598, 599 ЦК України є припинення зобов`язання.

Твердження апеляційної скарги щодо наявності заборгованості по процентам за користування кредитним коштами станом на 20.04.2015 ( дата укладення Договору факторингу) за Кредитним договором є неприйнятними.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі (комісію, неустойку тощо) припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (дострокове стягнення боргу). В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) від 31 жовтня 2018 року.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Отже, суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 виконав рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 січня 2015 року, дійшов правильного висновку про припинення правовідносин за Кредитним договором.

Згідно зі статтею 572 ЦК України, з якою кореспондуються положення статті 1 Закону України "Про заставу", в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про заставу» застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

Застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання (стаття 29 Закону України "Про заставу").

Враховуючи, що відповідно до п. 2.1 Кредитного договору ОСОБА_1 передано в заставу транспортний засіб у забезпечення виконання усіх грошових зобов`язань за цим Договором, суд першої інстанції, встановивши, що заборгованість за Кредитним договором є погашеною шляхом виконання рішення суду, дійшов правильного висновку, що зазначене є підставою для припинення права застави.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши повно та всебічно наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, вважає, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи.

Вагомих, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2019 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова