Дата документу 05.11.2019 Справа № 332/967/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/967/19
Провадження №22-ц/807/2973/19
Головуючий в 1-й інстанції Марченко Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Бєлки В.Ю.,
секретарСеменчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2019 року ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення виготовлено 26 липня 2019 року) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Запоріжвогнетрив» про виплату середньої заробітної плати, про визнання протиправним та скасування наказу про направлення на медичний огляд, про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи і направлення на медичний огляд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Запоріжвогнетрив» про виплату середньої заробітної плати, про визнання протиправними та скасування наказу про направлення на медичний огляд, про визнання протиправними та скасування наказу про відсторонення від роботи і направлення на медичний огляд, який було уточнено 24.04.2019 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 09.02.2018 року він розпочав свою трудову діяльність у ПРАТ «Запоріжвогнетрив» на посаді вогнетривника вогнетривної дільниці ремонту мартенівских печей змінної бригади Сервісного центру (м. Запоріжжя). 03.09.2018 року він захворів та перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні КУ «6-міська клінічна лікарня». 18.09.2018 року відповідно до висновку ВКК №1018, виданого КУ «6-міська клінічна лікарня» йому визначені обмеження в праці - протипоказана праця на висоті, механічному обладнанні, високою напругою, сосудами під тиском, у воді, вогню терміном з 19.09.2018 до 19.03.2019 року. 17.10.2018 року ОСОБА_1 листом з копією висновку ВКК засобами електронного зв`язку повідомив адміністрацію ПРАТ «Запоріжвогнетрив» про ситуацію, що склалась. 05.12.2018 року його було запрошено до кадрового підрозділу ПРАТ «Запоріжвогнетрив», де були запропоновані всі наявні на той час посади. Від запропонованих посад він відмовився. Цього ж дня він ознайомився з наказом в.о. генерального Директора ПРАТ «Запоріжвогнетрив» від 04.12.2018 № 496к про його відсторонення від роботи. 19.12.2018 року його було ознайомлено з наказом директора з персоналу від 18.12.2018 № 511к, відповідно до якого він мав пройти позачергове медичне обстеження. Від проходження обстеження він відмовився, адже у нього був висновок ВКК. 04.01.2019року наказом Генерального директора ПРАТ «Запоріжвогнетрив» № 18 йому була оголошена догана, він був відсторонений від роботи без збереження заробітної плати і знову направлений для проходження позачергової медичної комісії, від проходження якої також відмовився з тих же підстав. Після цього, наказом від 30.01.2019 №29к йому знову оголошено догану. Всі дії адміністрації ПРАТ «Запоріжвогнетрив» щодо себе, починаючи з 18.12.2018 року до теперішнього часу, позивач вважає протиправними, тому просить: 1) визнати наказ Директора по персоналу та соціальним питанням ПРАТ «Запоріжвогнетрив» від 18.12.2018 №511к «Про направлення ОСОБА_1 на медичний огляд» протиправним та скасувати; 2) визнати наказ Генерального директора ПРАТ «Запоріжвогнетрив» від 04.01.2019 № 18 «Про відсторонення від роботи і направлення на медичний огляд» протиправним та скасувати; 3) виплатити йому середню заробітну плату, відповідно до приписів наказу в. о. генерального Директора ПРАТ «Запоріжвогнетрив» від 04.12.2018 № 496к із розрахунку 994,51 грн. за кожний робочий день, з 08.01.2019 року до дня постановлення судового рішення по справі; 4) виплатити йому недораховану середню заробітну плату, відповідно до приписів наказу в.о. генерального Директора ПРАТ «Запоріжвогнетрив» від 04.12.2018 № 496к із розрахунку 994,51 грн. за 20 робочих днів грудня 2018 року у сумі 8633,09 грн.; 5) вплатити йому нараховану середню заробітну плату, відповідно до приписів наказу в.о. генерального Директора ПРАТ «Запоріжвогнетрив» від 04.12.2018 № 496к із розрахунку по 994,51 грн. за 5 робочих днів січня 2019 року у сумі 2563, 25 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Запоріжвогнетрив» про виплату середньої заробітної плати, про визнання протиправними та скасування наказу про направлення на медичний огляд, про визнання протиправними та скасування наказу про відсторонення від роботи і направлення на медичний огляд - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те що, висновок ВКК №1018, виданий КУ «6 міська клінічна лікарня» відповідає вимогам Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, а тому проведення позачергового медичного огляду за наявності цього висновку є безпідставним. Виявлення професійного захворювання не було метою направлення позивача на позачерговий медичний огляд, оскільки при проведенні останнього не вирішується питання щодо наявності у працівника професійного захворювання. Проведення позачергового медичного огляду, може призначатись на вимогу головного державного санітарного лікаря та працівника, між тим відповідач видаючи наказ про направлення позивача на такий огляд не мав вказаних підстав, а тому наказ від 18.12.2018 р. №511к, є незаконним. Дисциплінарна відповідальність працівника передбачена за непроходження обов`язково медичного огляду (під час прийняття на роботу та періодичних медоглядів). Позачерговий медичний огляд не є обов`язковим відповідно до законодавства, а тому відмова від його проходження не є дисциплінарним проступком, і відповідно відсутні підстави для притягнення мене до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ПрАТ «Запоріжвогнетрив», зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положенням ч. 1 п. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 09.02.2018 року працює у ПРАТ «Запоріжвогнетрив» на посаді вогнетривника вогнетривної дільниці ремонту мартенівских печей змінної бригади Сервісного центру (м. Запоріжжя) (а.с. 14-19, 88).

З 03.09.2018 року по 18.09.2019 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні КУ «6-міська клінічна лікарня» (а.с. 55-а, 56-а).

18.09.2018 року відповідно до висновку ЛКК №1018, виданого КУ «6-міська клінічна лікарня», ОСОБА_1 визначені обмеження в праці - протипоказана праця на висоті, механічному обладнанні, з високою напругою, сосудами під тиском, у воді, вогню терміном з 19.09.2018 до 19.03.2019 року (а.с. 22).

17.10.2018 року ОСОБА_1 листом з копією висновку ЛКК засобами електронного зв`язку повідомив адміністрацію ПРАТ «Запоріжвогнетрив» про ситуацію, що склалась.

28.11.2019 року ОСОБА_1 направив листа до ПРАТ «Запоріжвогнетрив» з копією висновку ЛКК від 18.09.2018 року (а.с. 36).

Наказом В.о. генерального директора № 496к від 04.12.2018 року ОСОБА_1 було відсторонено від роботи до вирішення питання про подальше працевлаштування (а.с. 103).

05.12.2019 року ОСОБА_1 був запрошений на засідання профкомітету на 11 годину 05.12.2019 року для вирішення питання про звільнення за ч.2 ст.40 КЗпП України. Зі звільненням за цією статтею КЗпП України погодився, від участі на засіданні відмовився (а.с. 37).

Відповідно до Акту про запропонування вакантних посад особі, яка звільняється від 05.12.2019 року ОСОБА_1 був запропоновуй список вакансій ПАТ «Запоріжвогнетрив» на 05.12.2018 року (а.с. 104-109).

Відповідно до наказу директора з персоналу та соціальних питань № 511к від 18.12.2018 року ОСОБА_1 було направлено на позачерговий медичний огляд з метою вирішення питання відносно можливості продовження роботи в умовах дії конкретних шкідливих та небезпечних виробничих факторів та трудового процесу, а також подальшої роботи за спеціальністю вогнетривника змінних бригад ремонту мартенівських печей вогнетривної ділянки Сервісного центру (м. Запоріжжя). З наказом ознайомлений 19.12.2018 року, про що свідчить особистий підпис ОСОБА_1 та зауваження, що від проходження медичної комісії відмовляється, адже вважає рішення незаконним (а.с. 114).

Відповідно до наказу Генерального директора ПРАТ «Запоріжвогнетрив» № 18 від 04.01.2019 року, ОСОБА_1 була оголошена догана через невиконання наказу № 511к від 18.12.2018 року. Крім того, на підставі цього ж наказу ОСОБА_1 був відсторонений від роботи без збереження заробітної плати і знову направлений для проходження медичного огляду (а.с. 24).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходи в з того, що копія висновку № 1018 та інформація № 1622/01-07зан з КУ «6-міська клінічна лікарня» послугували підставою для направлення ОСОБА_1 на позачерговий медичний огляд, адже його стан здоров`я не дозволяв йому виконувати свої трудові обов`язки. Суд першої інстанції вважав, що проведення медичного огляду та експертизи тимчасової непрацездатності законодавством встановлені різні цілі та мета, але виявлення професійних захворювань можливе лише під час проходження медичного огляду. Таким чином, наказ директора з персоналу та соціальних питань № 511к від 18.12.2018 року про направлення ОСОБА_1 на позачерговий медичний огляд не суперечить нормам чинного законодавства, а тому відсутні підстави для визнання його незаконним.Відмова від проходження обов`язкового медичного огляду (яким відповідно до норм законодавства є і позачерговий медогляд) згідно до ст. 26 Закону України «Про забезпечення санітарного епідемічного благополуччя населення» є порушенням трудової дисципліни. Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий вид стягнення, як догана, а стаття 17 ЗУ «Про охорону праці» передбачає можливість відсторонення працівника без збереження заробітної плати.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів виходячи з наступного.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За змістом статті 2-1 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання.

Відповідно до статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України "Про охорону праці" роботодавець зобов`язаний за свої кошти забезпечити фінансування та організувати проведення попереднього (під час прийняття на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, щорічного обов`язкового медичного огляду осіб віком до 21 року. За результатами періодичних медичних оглядів у разі потреби роботодавець повинен забезпечити проведення відповідних оздоровчих заходів. Медичні огляди проводяться відповідними закладами охорони здоров`я, працівники яких несуть відповідальність згідно із законодавством за відповідність медичного висновку фактичному стану здоров`я працівника. Порядок проведення медичних оглядів визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.Роботодавець зобов`язаний забезпечити за свій рахунок позачерговий медичний огляд працівників: за заявою працівника, якщо він вважає, що погіршення стану його здоров`я пов`язане з умовами праці; за своєю ініціативою, якщо стан здоров`я працівника не дозволяє йому виконувати свої трудові обов`язки.

Як вірно вказав суд першої інстанції, копія висновку № 1018 та інформація № 1622/01-07зан з КУ «6-міська клінічна лікарня» послугували підставою для направлення ОСОБА_1 на позачерговий медичний огляд, обмежень з приводу призначень якого законодавством не встановлено.

Роботодавець має право в установленому законом порядку притягнути працівника, який ухиляється від проходження обов`язкового медичного огляду, до дисциплінарної відповідальності, а також зобов`язаний відсторонити його від роботи без збереження заробітної плати (частина друга статті 17 Закону України "Про охорону праці").

Статтею 141 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створити умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержуватися законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.

Якщо буде встановлено, що на порушення статті 46 КЗпП України роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (стаття 235 КЗпП України).

Частиною першою статті 26 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" визначено, що обов`язкові медичні огляди організуються і здійснюються у встановленому законодавством порядку.

Процедура проведення періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, визначена Порядком № 246.

Відповідно до пункту 1.5 Порядку № 246 періодичні медичні огляди проводяться з метою: своєчасного виявлення ранніх ознак гострих і хронічних професійних захворювань (отруєнь), загальних та виробничо зумовлених захворювань у працівників; забезпечення динамічного спостереження за станом здоров`я працівників в умовах дії шкідливих та небезпечних виробничих факторів і трудового процесу; вирішення питання щодо можливості працівника продовжувати роботу в умовах дії конкретних шкідливих та небезпечних виробничих факторів і трудового процесу; розробки індивідуальних та групових закладів охорони здоров`я та реабілітаційних заходів працівникам, що віднесені за результатами медичного огляду до групи ризику; проведення відповідних оздоровчих заходів.

Відповідно до п. 3.8 Порядку, роботодавець забезпечує за свій рахунок позачерговий медичний огляд працівників: за заявою працівника, якщо він вважає, що погіршення стану його здоров`я пов`язане з умовами праці; за своєю ініціативою, якщо стан здоров`я працівника не дає змоги йому виконувати свої трудові обов`язки.

Таким чином, Законом України "Про охорону праці" та Порядком проведення медичних оглядів працівників певних категорій, затвердженимНаказом Міністерством охорони здоров`я України 21.05.2007 № 246, передбачений порядок проведення та призначення позачергового медичного огляду працівників на рівні з попереднім та періодичним медичним оглядом, а тому відсутні підстави вважати, що позачерговий медичний огляд, на який направлений робітник з обґрунтованих підстав роботодавцем, є не обов`язковим.

Відмова від проходження обов`язкового медичного огляду відповідно до ст. 26 Закону України «Про забезпечення санітарного епідемічного благополуччя населення» є порушенням трудової дисципліни.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Стаття 46 КЗпП України передбачає відсторонення працівників від роботи у разі їх відмови або ухилення від обов`язкових оглядів.

А стаття 17 ЗУ «Про охорону праці» передбачає можливість відсторонення працівника без збереження заробітної плати.

З урахуванням того, що ОСОБА_1 ухилявся від виконання законних наказів про направлення його на медичні огляди, а також зважаючи на його стан здоров`я, який не давав йому можливості виконувати свою роботу, позивачем на обґрунтованих та законних підставах було відсторонено позивача від роботи без збереження заробітної плати.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Окрім цього суд у рішенні вірно зазначив, що висновок ЛКК №1018, виданий КУ «6-міська клінічна лікарня» роботодавцю в оригіналі як і суду в тому числі і апеляційному наданий не був. Представник позивача помилково вважала, що фотокопія такого висновку, яка надана роботодавцю, повністю відповідає оригіналу і оригінал надавати не є необхідним.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Крім того, оскільки відповідно до ухвали апеляційного суду від 30.08.2019 року сплата апелянтом суми судового збору в розмірі 2305,20 грн. за подання апеляційної скарги була відстрочена до ухвалення рішення у справі, тому зазначена сума підлягає стягненню на користь держави.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 2305,20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 06 листопада 2019 року

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

В. Ю. Бєлка