Справа № 297/1317/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 жовтня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого - Джуги С.Д.

суддів - Собослоя Г.Г., Куштана Б.П.

з участю секретаря: Балаж Н.С.

імена (найменування) сторін:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , на заочне рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 02 листопада 2018 року у складі судді Фейір О.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивує тим, що 11 серпня 2017 року відносно нього ( ОСОБА_1 ) було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП на підставі заяви ОСОБА_2 Постановою суду від 10.05.2018 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП було закрито у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення. 22 серпня 2017 року відповідач ОСОБА_2 надіслав за місцем роботи позивача, на ім`я директора, «Скаргу на протиправну та злочинну поведінку вашого працівника ОСОБА_1 », в якій відповідач вдався до наклепу, ігноруючи презумпцію невинуватості, просив поширити неправдиву інформацію до відома співробітників Закарпатського регіонального центру соціально-економічних та гуманітарних досліджень НАН України, та звільнити ОСОБА_1 . Позивач вважає, що, направляючи дану скаргу до місця його роботи, ОСОБА_2 переслідував мету поширити неправдиву інформацію серед його колективу, принизити його честь і гідність, знищити його авторитет та ділову репутацію. ОСОБА_1 в позові зазначає, що внаслідок таких дій ОСОБА_2 , він постійно знаходиться в стані нервового напруження та стресу, в нього знизилась працездатність, порушена функція сну, а неправдива інформація, викладена в скарзі ОСОБА_2 , формує серед колег та керівництва негативне уявлення про позивача та підриває його ділову репутацію, що завдало позивачу моральної шкоди. Через скаргу ОСОБА_2 позивач вимушений займатись відновленням своєї ділової репутації та доводити абсурдність обвинувачень. Крім того, інформація, викладена в скарзі ОСОБА_2 стала предметом обговорення на вченій раді Закарпатського регіонального центру соціально-економічних та гуманітарних досліджень НАН України та набула значного розповсюдження серед керівництва та колег позивача. У зв`язку з наведеним, позивач ОСОБА_1 просив суд визнати інформацію, викладену в листі ОСОБА_2 до директора Закарпатського регіонального центру соціально-економічних та гуманітарних досліджень НАН України від 22.08.2017 року такою, що є недостовірною, неправдивою і не відповідає дійсності, порушує честь і гідність ОСОБА_1 та шкодить його діловій репутації, а також просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду в розмірі 76800 гривень.

Заочним рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 02 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Визнано інформацію, викладену в скарзі ОСОБА_2 до директора Закарпатського регіонального центру соціально-економічних та гуманітарних досліджень НАН України від 22.08.2017 року «Скарга на протиправну, злочинну поведінку вашого співробітника ОСОБА_1 » недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень та вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 03 грудня 2018 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись із вказаним заочним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції через неповне з`ясування обставин у справі порушення судом норм матеріального та процесуального права, дійшов хибного висновку про недостовірність інформації, яку він виклав у скарзі. У своїй заяві він не наводив жодної неправдивої інформації, що підтверджується відповідними документами, а саме постановою Берегівського районного суду від 15.08.2017 року, постановою апеляційного суду Закарпатської області від 27.09.2017 року. Постанову про закриття щодо ОСОБА_1 справи про вчинення ним адміністративного правопорушення суд виніс 10 травня 2018 року, тобто майже через рік після поданої скарги. Отже, подаючи скаргу, він діяв в межах та у спосіб передбачений чинним законодавством та Конституцією України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судовому засіданні представники апелянта ОСОБА_7 , ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу просять її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлений. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників апелянта, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 22.08.2017 року ОСОБА_2 було подано скаргу директору Закарпатського регіонального центру соціально - економічних та гуманітарних досліджень Національної академії наук України на протиправну, злочинну поведінку співробітника ОСОБА_1 . В скарзі вказано, що близько 15 год. 20 хв. 08 липня 2017 року на вул.Корятовича,4 в м.Берегово на нього напав п`яний громадянин ОСОБА_1 . Про серйозність наміру ОСОБА_1 свідчило наявність у кишені вогнепальної зброї. За цей вчинок ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності. 15 серпня 2017 року на вул.Корятовича,4 в м.Берегово ОСОБА_1 вдруге разом із своєю жінкою напали на нього і за цим фактом порушено кримінальне провадження за ч.2 ст.129 КК України, а тому просив довести дану інформацію до відома співробітників даної установи та вирішити питання про звільнення ОСОБА_10 з посади за дії несумісні з високим званням наукового співробітника та викладача.

Постановою Берегівського районного суду від 15.08.2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 119 грн.

Постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 27.09.2017 року дана постанова скасована, а матеріали про адміністративне правопорушення направлено до Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області.

Постановою Берегівського районного суду від 10 травня 2018 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП закрито в зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що викладена і поширена відповідачем ОСОБА_2 інформація в скарзі від 22.08.2017 року відносно позивача ОСОБА_10 є недостовірною, завдала шкоди честі, гідності та діловій репутації ОСОБА_1 , внаслідок чого спричинено останньому моральні страждання, а тому стягнув з відповідача на користь позивача 10 000грн. у відшкодування моральної шкоди.

Однак з такими висновками погодитися не можна, оскільки вони не відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Згідно зі ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та(або ) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими, особа має право звернутися до суду із позовом про захист її гідності. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема право на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації належить позивачеві.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Із роз`яснень, викладених у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, вбачається , що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся із скаргою щодо поведінки ОСОБА_1 за місцем його роботи - до Закарпатського регіонального центру соціально - економічних та гуманітарних досліджень Національної академії наук України, яка є державною установою і яка уповноважена перевіряти інформацію стосовно своїх працівників і вирішувати питання про припинення з ними трудових відносин.

На момент звернення ОСОБА_2 із скаргою (22.08.2017року) була прийнята постанова Берегівського районного суду від 15 .08. 2017 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, дана постанова була чинною. Постанова про закриття щодо ОСОБА_1 справи про адміністративне правопорушення судом винесена 10.05.2018 року, тобто майже через рік після подання ним вказаної скарги.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що по фактах, які вказані ОСОБА_2 у поданій скарзі, за заявою ОСОБА_2 внесені відомості в ЄДРДР, зареєстроване кримінальне провадження : 0000672 та проводиться досудове розслідування.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, не врахував вищенаведені фактичні обставини справи та вимоги закону, залишив поза увагою, що ОСОБА_2 в даному випадку реалізував своє право на звернення, тобто діяв в межах та у спосіб передбачений Конституцією України і чинним законодавством, а не поширював щодо ОСОБА_1 недостовірну інформацію.

У позовній заяві позивачем конкретно не зазначено, яка саме інформація є недостовірною та порочить гідність, честь ділову репутацію позивача. Суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі та в послідуючому при розгляді справи також не звернув увагу на дані обставини, не встановив і в рішенні не зазначив, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь ділову репутацію позивача.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов неправильних висновків, що відповідачем порушено особисті немайнові права позивача та наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, які є похідними від позовних вимог про визнання інформації недостовірною.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції, відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові з вищенаведених підстав.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подачу апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір в розмірі 1400,71 грн. Дана сума підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Виходячи з наведеного та керуючись приписами статей 141, 374, 376, 382 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 02 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1400,71 грн. понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 07 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: