Справа № 450/2018/18 Провадження № 2/450/324/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2019 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук І. І.

при секретарі Лаба С. П.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» в особі Пустомитівського РЕМ до ОСОБА_2 про відшкодування вартості спожитої електроенергії, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, з врахуванням уточнення позовних вимог, просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за спожиту електроенергію в розмірі 15025,65 грн. та 1762,00 грн. судового збору.

В обґрунтування вказує, що за адресою с. Старе Село, вул. 1-го травня, буд. 123, Пустомитівського району Львівської області зареєстровано особовий рахунок 084/238 на споживача електроенергії ОСОБА_2. Зобовязанння в частині своєчасної оплати за спожиту електоенергію відповідачем не виконано, борг за 29 місяців, за період з моменту утворення заборгованості по дату відключення 20.08.2018 року становить 15025,65 грн. згідно перерахунку суми заборгованості, здійсненого після контрольного огляду приладу обліку 24.09.2018 року. Рішенням по справі № 464/9024/16-ц від 27.03.2018 року, яке вступило в законну силу встановлено, що ОСОБА_2 проживає у придбаному нею приватному будинку з 23.01.2001 року, від послуг електропостачання не відмовлялася, їх отримувала, тобто між сторонами наявні фактичні договірні зобовязання з приводу електропостачання, що відповідає ч. 1 ст. 218 ЦК України та узгоджується зі правовим висновком ВС України від 30.10.2013 року у справі № 6-59цс13 від 18.11.2015 року, а тому відповідач зобовязана оплатити вартість спожитої нею електроенергії. Проте свої зобовязання в частині своєчасної оплати за спожиту електроенергію споживач ОСОБА_2 не виконала, внаслідок чого утворився борг за спожиту електроенергію за період з 01.01.2016 року по 01.08.2018 року в розмірі 15025,65 грн. Таким чином, з врахуванням обовязку відповідача вносити плату за спожиту електроенергію та наявності заборгованості перед позивачем, останній змушений звернутись із позовом до суду.

18.07.2018 року провадження у справі відкрито.

21.08.2018 року в задоволенні заяви позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

17.10.2018 року прийнято до розгляду уточнені позовні вимоги та відмовлено в прийнятті до розгляду зустрічної позовної заяви ОСОБА_2, зупинено провадження для вирішення питання про відвід головуючого-судді Мельничук І. І. за заявою відповідача ОСОБА_2

18.10.2018 року в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про відвід головуючого-судді Мельничук І. І. відмовлено.

30.11.2018 року зупинено провадження для вирішення питання про відвід головуючого-судді Мельничук І. І. за заявою відповідача ОСОБА_2

04.12.2018 року в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про відвід головуючого-судді Мельничук І. І. відмовлено.

17.12.2018 року відмовлено ОСОБА_2 в прийнятті заяви про уточнення позовних вимог до зустрічного позову до матеріалів справи та закрито підготовче судове засідання у справі, справу призначено до судового розгляду на 17.01.2019 року о 15 год. 00 хв.

В судовому засіданні 17.01.2019 року представник позивача ОСОБА_1 подав пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві та уточненнях до позовної заяви, уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі просить суд позов задоволити, оскільки в добровільному порядку заборгованість ОСОБА_2 не погашена.

В судовому засідання 17.01.2019 року відповідач ОСОБА_2 позов заперечила, просить суд в задоволенні такого відмовити в повному обсязі. В обґрунтування зазначила, що розмір заборгованості за спожиту нею електричну енергію позивачем значно завищена, договір про користування електричною енергією між нею та позивачем не укладено. Окрім того позивач не має права звернення до суду із позовом, оскільки на її адресу надійшла квитанція від ТзОВ «Львівенергозбут» про сплату боргу за спожиту електроенергію у розмірі 15025,65 грн. Відповідач зазначає, що позивач відмовляється від укладення з нею договору про користування електричною енергією відповідно до нових Правил розбірного ринку електричної енергії, які набрали чинності 11.06.2018 року.

27.01.2019 року в задоволенні заяви позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

В судовому засіданні 20.02.2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Просить суд позов задоволити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не зявилася. Подала на адресу суду заяву про відкладення розгляду справи. Враховуючи думку представника позивача, суд вважає безпідставним клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки відповідач попередньо неодноразово в період між призначеними у справі засіданнями зявлялася до суду для надання їй матеріалів справи для ознайомлення, зокрема під час перебування її згідно наданих суду довідок у період захворювання, а тому розцінює таке як свідоме затягування відповідачем розгляду справи, беручи до уваги, що пояснення по суті спору відповідачем були надані у судовому засідання 17.01.2019 року та вважає за можливе завершувати розгляд справи у відсутності відповідача ОСОБА_2

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються,приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про електроенергетику» від 16 жовтня 1997 року № 575/97-ВР електрична енергія, що виробляється на обєктах електроенергетики є товарною продукцією, призначеною для купівлі-продажу.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 27.03.2018 року у справі № 464/9024/16-ц, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 24.07.2018 року та набрало законної сили встановлено, що ОСОБА_2 проживає в приватному будинку за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Старе Село, вул. 1-го Травня, буд. 123, який придбаний нею 23.01.2001 року та в Пустомитівському відділенні електропостачання ПАТ «Львівобленерго» за вказаною адресою зареєстрована, як побутовий споживач послуг електропостачання, якій присвоєно особовий рахунок № 084 СТАРЕ СЕЛО/238.

Судом встановлено, що письмовий договір про користування електричною енергією між сторонами не укладений, проте, водночас, судом встановлено, що позивач від послуг електропостачання не відмовлялась, їх отримувала, тобто між позивачем та відповідачем наявні фактичні договірні зобовязання з приводу електропостачання.

В силу частини 1 статті 218 Цивільного кодексу України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність.

Згідно правового висновку викладеного у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 18 листопада 2015 року у справі №6-582цс15, споживачі зобовязані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обовязку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Таким чином, судом встановлено у період з 01.01.2016 року по 01.06.2018 року факт споживання ОСОБА_2 електроенергії за адресою її проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 за особовим рахунком споживача - № 084 СТАРЕ СЕЛО/238.

Згідно поданої суду довідки від 16.10.2018 року заборгованість ОСОБА_3 за особовим рахунком № 084 СТАРЕ СЕЛО/238 перед ПАТ «Львівобленерго» за період з 01.01.2016 року по 01.08.2018 року в кількості 360 кВт/год., що становить 15025,65 грн.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.38 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 енергопостачальник зобовязався забезпечувати надійне постачання електричної енергії споживачу, а споживач відповідно до п.42 ПКЕЕН зобовязаний оплачувати спожиту електричну енергію.

Згідно п.19 Правил користування електричною енергією для населення розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку.

Відповідно до п.20 Правил користування електричною енергією для населення, розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Відповідно до 23 Правил користування електричною енергією для населення, що оплата за спожиту електроенергію здійснюється споживачем шляхом зарахування коштів виключно на розподільчий рахунок енергопостачальника в уповноваженому банку.

Відповідно до п. 48 Правил користування електричною енергією для населення, споживач несе відповідальність згідно із законодавством за порушення Правил користування електричною енергією.

Як зазначено в ст. 27 Закону України «Про електроенергетику» від 16 жовтня 1997 року № 575/97-ВР, правопорушення в електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством України, в т. ч. і цивільну відповідальність.

Як випливає із п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 власники жилих приміщень зобовязані своєчасно вносити плату за комунальні та інші послуги.

Як вбачається із усних заперечень відповідача, наданих суду в судовому засіданні 17.01.2019 року ОСОБА_2 проти позову заперечує у повному обсязі, разом з тим, жодних доказів правомірності нездійснення нею оплати за спожиту електроенергію, факт споживання якої не заперечила у судовому засіданні, відповідач суду не подала і доводи позивача про наявність боргу за спожиту електроенергію у сумі 15025,65 грн. належними та допустимими доказами відповідачем не спростовано.

З огляду на зазначене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки відповідач добровільно сплатити заборгованість перед ПАТ «Львівобленерго» відмовляється.

Задовольняючи позов, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1762,00 грн., сплачений при поданні до суду позовної заяви.

Керуючись ст.ст.2,81,258,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.11, 15, 16, 611, 901, 903 ЦК України, п.п.37, 53 Правил користування електроенергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року №1357, суд -

в и р і ш и в :

позов Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» в особі Пустомитівського РЕМ до ОСОБА_2 про відшкодування вартості спожитої електроенергії задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ПрАТ «Львівобленерго» в особі Пустомитівського РЕМ, , вартість спожитої електроенергії в сумі 15025,65 (пятнадцять тисяч двадцять пять гривень 65 копійок) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ПрАТ «Львівобленерго» в особі Пустомитівського РЕМ, суму сплаченого судового збору в розмірі 1762,00 (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00 копійок) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення складено 01 березня 2019 року.

СуддяОСОБА_4