Житомирський апеляційний суд
Категорія 54 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря Кучерявого О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №295/12786/18 за позовом ОСОБА_1 до комісії з припинення Державного професійно-технічного навчального закладу «Вище професійне училище міста Житомира» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Перекупки І.Г. в м.Житомирі,

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до комісії з припинення Державного професійно-технічного навчального закладу «Вище професійне училище міста Житомира» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обгрунтування позову вказувала, що наказом №06 від 28 серпня 2018 року її звільнено з посади викладача загальноосвітніх предметів Державного професійно-технічного навчального закладу «Вище професійне училище міста Житомира» у зв'язку із скороченням чисельності працівників, п.1 ст. 40 КЗпП України. Підставою для звільнення став наказ №234 від 26.06.2018 «Про скорочення штату працівників» та наказ №235 від 26.06.2018 «Про внесення змін до штатного розпису». При її звільненні не були дотримані вимоги ст.42 КЗпП України, оскільки вона являється особою яка має двох утриманців (двоє батьків пенсіонерів) та являється особою яка єдина мала у сім'ї самостійний заробіток, інша претиндентка на посаду ОСОБА_2 таких переваг не має. Відповідно до пункту 2 наказу №234 від 26.06.2018 відділ кадрів був зобов'язаний запропонувати всім працівникам, що підпадають під скорочення, переведення за їх згодою на інші вакантні посади. По відношенню до неї даний пункт не був виконаний, так як вакантні посади їй не пропонувались, а було запропонована одна декретна посада. Враховуючи вищевикладене просила, визнати незаконним та скасувати наказ №06 від 28 серпня 2018 року про її звільнено з посади викладача загальноосвітніх предметів Державного професійно-технічного навчального закладу «Вище професійне училище міста Житомира» у зв'язку із скороченням чисельності працівників, п.1 ст. 40 КЗпП України, та ноновити на зазначеній посаді, а також стягнути з відповідача на її користь оплату за вимушений прогул з 01.09.2018 по дату поновлення в сумі 342 грн 45 коп. за кожен день вимушеного прогулу.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2018 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Зокрема, вказує, що при її звільненні не були дотримані вимоги ст.42 КЗпП України, оскільки вона являється особою яка має двох утриманців (двоє батьків пенсіонерів) та являється особою яка єдина мала у сім'ї самостійний заробіток, інша претиндентка на посаду ОСОБА_2 таких переваг не має. При скороченні штату працівників їй було запропоновано тільки одну дикретну посаду. Судом не було встановлено чи були їй запропоновані усі наявні в навчальному закладі посади, у тому числі ті, що введені до штатного розпису до моменту її звільнення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 працювала на посаді викладача в Державному професійно-технічному навчальному закладі «Вище професійне училище міста Житомира».

Наказом Міністерства освіти та науки України №657 від 18.06.2018 припинено Державний професійно-технічний навчальний заклад «Вище професійне училище міста Житомира» шляхом приєднання до Житомирського професійного політехнічного ліцею. Створено на базі Державного професійно-технічного навчального закладу «Вище професійне училище міста Житомира» філію Ліцею за адресою: м. Житомир, вул. Корольова,12.

Наказом №228 від 25 червня 2018 року ОСОБА_1 попереджено про звільнення з 30 серпня 2018 року у зв'язку із припиненням Державного професійно-технічного навчального закладу «Вище професійне училище міста Житомира» шляхом приєднання до Житомирського професійного політехнічного ліцею та скорочення чисельності працівників п.1 ст.40 КЗпП України.

Згідно наказу №234 від 26 червня 2018 року скорочено штат працівників Державного професійно-технічного навчального закладу «Вище професійне училище міста Житомира», а саме викладачі - 4 штатні одиниці.

Наказом №235 від 26 червня 2018 року скорочено у штатному розписі Житомирського професійного політехнічного ліцею штатні одиниці, а саме викладачі - 4 штатні одиниці.

Наказом № 06 від 28 серпня 2018 року ОСОБА_1 було звільнено з посади викладача загальноосвітніх предметів Державного професійно-технічного навчального закладу «Вище професійне училище м. Житомира» у зв'язку із скороченням чисельності працівників, п.1 ст.40 КЗпП України.

Порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу або перетворення визначено положеннями ст. ст. 104-109 ЦК України.

У зв'язку з реорганізацією закладів професійної (професійно-технічної) освіти м. Житомира Міністерством освіти та науки України видано наказ від 18 червня 2016 року № 657 про припинення Державного професійно-технічного навчального закладу «Вище професійне училище міста Житомира» шляхом приєднання до Житомирського професійного політехнічного ліцею.

Ліцей є правонаступником всього майна, прав і обов'язків закладу.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників

Згідно з ч. 4 ст.36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч. 4 ст.36 КЗпП України).

При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст.40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи (п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»).

Матеріалами справи підтверджено , що дійсно у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Вище професійне училище міста Житомира» мали місце скорочення чисельності або штату працівників та власником дотримані норми законодавства, що регулюють вивільнення працівників.

Відповідно до частини 1 ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Згідно із ст.42 КЗпП України під час вирішення питання про працівника, який має більше переваг на залишення на роботі, спочатку вирішується питання про порівняльні характеристики кваліфікації і продуктивності праці працівників. Перевагу має той, працівник, показники якого більші. Якщо ж жоден із працівників не має більших показників за цими ознаками, тобто всі працівники рівні, то законом, як спосіб вирішення цього питання, установлено ряд додаткових ознак, які застосовуються у порядку черговості відповідно до ч. 2 вказаної статті.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку суд при розгляді трудового спору повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників.

За правилами ч.2 ст.49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

На посаді викладача загальноосвітніх предметів ( українська мова та література, ) в Державному професійно-технічному навчальному закладі «Вище професійне училище м. Житомира» працювали ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посади яких підпадали під скорочення.

В Житомирському професійно політехнічному ліцею до якого згідно наказу Міністерства освіти і науки №657 від 18 червня 2018 року було приєднано Державний професійно-технічний навчальний заклад «Вище професійне училище міста Житомира» на посаді викладача загальноосвітніх предметів (українська мова та література) працювали ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Остання перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3-х років, відповідно до наказу №66 від 21 березня 2016 року.

За правилами ч.3 ст.184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років ( до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини - інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім вмпадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3, яка має вищу категорію, звання «викладач-методист», безперервний стаж в ліцеї 41 рік, нагороджена Почесним званням «Відмінник освіти України». Результатом її роботи є досягнення учнями призових місць в Міжнародних мовно-літературних конкурсах.

Згідно довідки Житомирського професійно політехнічного ліцею № 59 від 18.02.2019 з 01.08.2018 по 31.08.2018 в даному навчальному закладі вакантних посад не було, крім декретної посади, викладача української мови та літератури.

Проте, ОСОБА_1 відмовилась від запропонованої посади викладача, яка перебуває у декретній видпустці, що підтверджується актом, складеним комісією із 5-х членів комісії по припиненню Державного професійно-технічного навчального закладу «Вище професійне училище міста Житомира».

В суді апеляційної інстанції позивачка ці обставини підтвердила.

В подальшому, 28.08.2018 ОСОБА_2 подала заяву, в якій вона погодилася зайняти посаду викладача української мови та літератури, яка перебуває у декретній видпустці.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд дійшов правильного висновку про те, що відповідачем не було порушено трудового законодавства при звільненні позивача з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Відповідач вжив всіх можливих заходів, спрямованих на працевлаштування позивача, а тому роботодавцем було дотримано вимог ст.49-2 КЗпП України при звільненні позивача.

З огляду на наведене, підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 28 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді