01.03.2019 227/821/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2019 року м.Добропілля

Суддя Добропільського міськрайонного суду Донецької області Левченко А.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на неповнолітню дитину з ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаною заявою, в якій просить: стягнути аліменти на свою користь на утримання неповнолітної дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з ОСОБА_2.

Вивчивши заяву та наявні матеріали, встановлено, що заявлені вимоги не підлягають розгляду в порядку наказного провадження, у зв'язку з чим, у видачі судового наказу слід відмовити виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 167 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до п. 4 ч. 1ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Згідно ч. 3 ст. 165 ЦПК України, у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов'язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу(п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України).

Так, у заяві про видачу судового наказу заявниця просить стягнути аліменти на утримання однієї дитини у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, проте, п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України передбачено стягнення 1/4 від заробітку доходу платника аліментів на одну дитину.

З огляду на вищенаведене суддя доходить висновку, що у видачі судового наказу слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.3-6 ч.1 ст.165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст. ст.161,165,166,353 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу за її заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на неповнолітню дитину з ОСОБА_2.

Роз'яснити заявниці, що відмова у видачі судового наказу унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою.

Заявниця має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд або безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя А.М. Левченко