Справа № 2-784/09
Провадження № 22-ц/801/60/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Овсюк Є.М.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 рокуСправа № 2-784/09м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого : Копаничук С.Г.

суддів: Оніщука В.В., Денишенко Т.О.

за участю секретаря Богацької О.М.

прокурора прокуратури Вінницької області Гущіної Н.В.

представника АТ «Державний ощадний банк України» - Сілагін Г.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м .Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 27.03.2009 року у справі за позовом прокурора Ленінського району м. Вінниці в інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України» - філії Вінницьке міське відділення №8672 до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про стягнення суми простроченої заборгованості ,-

В с т а н о в и в :

10.12.2008 року прокурор Ленінського району м. Вінниці в інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України» через філію Вінницьке міське відділення №8672 (далі- Банк) звернувся з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про стягнення простроченої заборгованості за договором іпотечного кредиту №1375 від 04.03.2008 року .Зазначив ,що між Банком і відповідачкою ОСОБА_6 було укладено зазначений договір ,на виконання якого остання отримала кредит в сумі 987 000 грн. зі сплатою 15 % річних строком до 04.03.2027 року та погашенням згідно додатків 1,2 .Виконання зобов'язань по вказаному договору ОСОБА_6 забезпечено порукою на підставі трьохсторонього договору поруки №677 ОСОБА_5 та іпотечним договором №797 ,відповідно до якого позичальник передала в іпотеку житловий будинок та земельну ділянку ,площею 0,10 га по АДРЕСА_1 , що придбані позичальницею на підставі договору купівлі-продажу від 04.03.2008 року ,право власності на які виникне в майбутньому. В зв'язку з недотриманням термінів погашення наданого кредиту та відсотків, станом на 10.12.2008 року допустила прострочену заборгованість 53052,18 грн. Зазначаючи ,що у випадку порушення п.п.4.2.2.,4.3.3. кредитного договору банк має право, зокрема, при виникненні простроченої заборгованості більш ніж за 2 місяці, дострокового повернення кредиту зі сплатою процентів та інших платежів за фактичний час користування ним, а також на те, що ВАТ «Державний ощадний банк України» є державним банком України ,а фізичні особи, які в порушення умов договору своєчасно не розраховуються за наданий кредит завдають збитки безпосередньо державі, посилаючись на ст. ст. 526,530.534,536,541,543,1054,1055 ЦК просив задовольнити позов, стягнувши солідарно з відповідачів суму заборгованості ,що складалась із прострочених відсотків - 52 023,09 грн. та пені - 1029,09 грн.

В ході розгляду справи Банк збільшив позовні вимоги ,просив стягнути з відповідачів солідарно прострочену на 25.02.2009 року заборгованість у загальній сумі 102 354 грн. ,що складається з прострочених відсотків - 73111,44 грн , простроченої суми основного кредиту - 25 595,4 грн. та пені -3647,27 грн.(а.с.58,53)

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 27.03.2009 року задоволено позов прокурора Ленінського району м. Вінниці в інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України» через філію Вінницького міського відділення №8672 до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про стягнення суми простроченої заборгованості. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_5 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» філії Вінницьке міське відділення №8672 заборгованість в сумі 102354,11 грн., а також судові витрати по оплаті судового збору в сумі 30 грн.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10.12.2018 року було поновлено ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить зазначене рішення суду скасувати повністю і в задоволенні позову відмовити. Зазначив, що стягнуті кошти не є збитками в розумінні ст.22 ЦК України ,суд невірно оцінив докази, що вказували б саме на такий розмір заборгованості ,відсутні докази видачі кредитних коштів ОСОБА_6 та підтверджуючих розмір заборгованості ,суд не вживав заходів щодо повідомлення його про розгляд справи. Крім того, суд не звернув увагу на те, що його порука припинена, так як до нього заявлені вимоги після 6 місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Заперечуючи у відзиві проти скарги позивач вважає рішення суду законним і обгрунтованим, а доводи скарги безпідставними. Зазначив, з врахуванням дії законів та інших нормативно правових документів у часі, що до даних правовідносин необхідно застосовувати норми права, що діяли під час постановлення рішення. Відтак, на підставі ст.ст.6 ,15 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ,особи, що не проживають за адресою, що зареєстрована як їх місце проживання більше одного місяця і мають невиконані майнові зобов'язання за судовим рішенням зобов'язані письмово повідомляти орган реєстрації про своє місце перебування і несуть відповідальність за його порушення. Зазначив, що строки апеляційного оскарження були поновлені ОСОБА_5 безпідставно, оскільки він знав раніше про зміст оскаржуваного ним рішення ,так як останнє протягом усього часу перебувало на примусовому виконанні ,в процесі якого був накладений арешт на належний відповідачу автомобіль та обмежено право користування ним; він виступав відповідачем у справі за позовом ОСОБА_7 до нього про зняття арешту ,в якій визнав позовні вимоги та просив справу розглядати у його відсутність (рішення Ленінського районного суду від 14.11.2011 року у справі №2-4458/11) ,зловживає процесуальними правами і пропустив строк апеляційного оскарження ,який поновленню не підлягав.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06.02.2018 року було застосовано до ОСОБА_5 заходи процесуального примусу за зловживання процесуальними правами.

Відповідно до п.9 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України в редакції Закону №2147 -VІІІ від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ,позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції . Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідача, вивчивши заяви відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 ,що просили розглядати справу в їх відсутність, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги , заявлених позовних вимог та підстав позову ,суд апеляційної інстанції вважає що скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам закону відповідає.

Судом першої інстанції встановлено , що між ВАТ «Державний ощадний банк України» і ОСОБА_6 укладено договір про іпотечний кредит №1375 від 04.03.2008 року ,згідно якого остання отримала кредит на суму 987 000 грн. к строком до 04.03.2027 року зі сплатою 15% річних на умовах та в порядку передбаченому договором .В забезпечення виконання зобов'язання за вказаним договором ОСОБА_6 було укладено іпотечний договір відповідно до якого остання передала в іпотеку житловий будинок по АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу та земельну ділянку за вказаною адресою, право власності на яку виникне в майбутньому. Також за виконання зобов'язань ОСОБА_6 по даному договору поручився ОСОБА_5 ,підписавши тристоронній договір поруки. В зв'язку з недотримання термінів погашення кредиту та відсотків ОСОБА_6, станом на 25.02.2009 року виникла прострочена заборгованість в сумі 102 354,11 грн., чим позивачу причинені матеріальні збитки.

Правовідносини відповідно до встановлених обставин регулюються главами 48,49,71 ЦК України, зокрема,ст.ст.526,530,549-552,1048-1054 ЦК України .

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи солідарно з відповідачів суму простроченої заборгованості, пославшись на п. п. 2.1,4.2.2.,4.3.3. договору та ст.ст.526,530,549-552,1048-1054 ЦК України ,суд виходив з того, що зобов'язання підлягають виконанню у строк, встановлений договором, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, а наслідками порушення позичальником зобов'язання щодо чергової частини суми кредиту та у випадку виникнення простроченої заборгованості за кредитом ,процентами більше ніж на 2 місяці , є право вимагати повернення усієї суми кредиту в примусовому порядку. При цьому поручитель відповідає по зобов'язаннях боржника перед кредитором у тому ж обсязі ,що і боржник.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України в редакції, що діяла на момент розгляду справи судом першої інстанції, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини справи щодо укладення сторонами договорів про іпотечний кредит та поруки підтверджуються належними і допустимими доказами : договором про іпотечний кредит №1375 від 04.03.2008 року та додатками до нього ,договором поруки №677 від 04.03.2008 року та іпотечним договором від 04.03.2008 року (а.с.7-21),розрахунками сум простроченої заборгованості ,у тому числі станом 25.02.2009 року (а.с.6,42,53),з якого вбачається ,що на цю дату сума простроченої заборгованості за основним боргом складає 25 595,4 грн., простроченої заборгованості за процентами - 73 111 ,44 грн. ,пеня - 3 647,27 грн., що разом складає 102 354,11 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 в 2009 році приймала участь в судових засіданнях, позов не визнавала і хоча оскаржувала рішення суду, проте недоліки апеляційної скарги у вигляді оплати витрат на ІТЗ в розмірі 220 грн. не усунула, а тому скарга була їй повернута ухвалою апеляційного суду від 12.05.2009 року .

Не оспорюючи укладення та підписання договорів ,відповідач заперечує причинення збитків банку порушенням зобов'язання та вказує на відсутність належним чином оформлених первинних документів, що позбавляють його дати власну оцінку отриманню кредиту та правильності розрахунків заборгованості.

Проте ці обставини були встановлені судом на основі внутрішнього переконання на підставі належних і допустимих доказів ,а також враховуючи те ,що в судовому засіданні позичальниця ОСОБА_6 не оспорювала надані позивачем розрахунки ,а відтак розмір заборгованості за даним кредитом .Також вона не надала суду належних і допустимих доказів того ,що в 2008 році в зв'язку з питаннями отримання кредиту, вона дійсно стала жертвою шахрайських дій .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про те, що в порушення процесуальних норм суд першої інстанції не вживав заходів щодо його повідомлення ,є безпідставними .

Судом при розгляді справи у 2009 році вживались усі передбачені ст.74 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи) дії щодо повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи , судові повістки надсилалась поштою рекомендованим листом із повідомленням відповідачу за вказаною ним у договорі поруки адресою місця проживання ,проте не отримувались останнім з невідомої причини та повертались до суду.(а.с.38,48) Оскільки адреса місця проживання була відома ,доводи апелянта про не здійснення судом оголошення в пресі є надуманими.

В той же час ,як вбачається з матеріалів справи, наданих АТ «Державний ощадний банк України» доказів , про зміст оскаржуваного рішення ОСОБА_5 не міг не знати, оскільки останнє з 2009 року перебувало на примусовому виконанні в державній виконавчій службі ,в процесі якого був накладений арешт на належний йому автомобіль ЗАЗ - DAEWOO Sens T13110 та обмежено право користування ним. В 2011 році ОСОБА_5 виступав відповідачем у справі №2-4458/11 за позовом ОСОБА_7 до нього про зняття арешту з цього авто ,в якій визнав позовні вимоги та просив справу розглядати у його відсутність.

Проте до 2018 року відповідач рішення суду, що примусово виконувалось відносно нього, не оскаржував ,як і встановлені ним обставини .

Враховуючи викладене , колегія суддів вважає ,що суд вірно встановив обставини справи та інші фактичні дані, які мають значення для її розгляду , в порядку ст.212 ЦПК (в редакції на час розгляду справи ) оцінив докази , правильно визначив спірні правовідносини і застосував норми права, а тому дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову шляхом солідарного стягнення простроченої заборгованості із відповідачів.

Доводи апеляційної скарги про невірний висновок суду про те, що неналежним виконанням кредитного договору позивачу причинені збитки, не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Згідно ч.2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Як вбачається з матеріалів справи , відповідачі брали на себе зобов'язання : відповідачка згідно п.п.1.1-1-3,1.6 договору про іпотечного договору - повернути отриманий на придбання житлового будинку кредит в сумі 987000 грн. в строк не пізніше 04.03.2027 року під 15% річних рівними частинами, дотримуючись графіку платежів ; відповідач - згідно п.п.1,2 договору поруки - відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором і додатками до нього.

Як вбачається з графіку платежів та розрахунків ,Банк розраховував при умові належного виконання зобов'язання за договором іпотечного кредиту станом на 25.02.2008 року отримати повернення частини кредиту -25595,40 грн. та отримати дохід у вигляді процентів за користування грошовими коштами в розмірі 73 111,44 грн ., які не отримав через порушення зобов'язання відповідачкою. Відтак ,держава в особі ВАТ «Державний ощадний банк України» отримала збитки.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 , про те, що первинними документами не підтверджується отримання кредиту ОСОБА_6 спростовуються відсутністю результату оскарження самою ОСОБА_6 зазначених обставин . Крім того, як вбачається з п.1.2 іпотечного договору, ОСОБА_6 саме в день отримання кредиту - 04.03.2008 року придбала у власність за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу житловий будинок по вул. Грушевського ,22 в с. Зарванці , який передала банку в іпотеку, що свідчить про отримання нею кредиту. А також ,колегія суддів враховує обгрунтовані пояснення представника позивача щодо неможливості надання первинних касових документів про отримання кредиту через сплив терміну їх зберігання та зловживання відповідачем своїми процесуальними правами, який знаючи про наявність оскаржуваного рішення оскаржив його майже через 10 років.

Посилання у скарзі на те, що суд не звернув увагу ,що порука є припиненою ,оскільки банк пропустив 6-місячний строк на пред'явлення вимог до поручителя, безпідставні.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не

встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука

припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя

протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як вбачається з розділу 4 договору поруки, остання ,зокрема, припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання зобов'язань по кредитному договору №1375 від 04.03.2008 року не пред'явить вимоги до поручителя.

З договору іпотечного кредиту вбачається, що строк виконання зобов'язань по поверненню всіх коштів банку - не пізніше 04.03.2027 року ; чергові щомісячні платежі згідно додатку №1(а.с.15-19) та розрахунків банку (а.с. 6,42,53) перестали сплачуватись ОСОБА_6 ,починаючи з серпня 2008 року, тобто строк виконання зобов'язань за серпень настав відповідно до п.п.1.5, 1.6, 1.6.1 кредитного договору в останній робочий день серпня місяця 2008 року ,а з позовом до поручителя банк звернувся 10.12.2008 року ,тобто протягом 6 місяців від настання строку виконання зобов'язання. Відтак, порука не є припиненою ,а доводи скарги безпідставні. З цієї ж підстави не пропущений банком і строк позовної давності щодо вимог по виконанню боржником кожного окремого зобов'язання по сплаті щомісячного чергового платежу ,що обраховується відносно кожного окремого платежу з моменту порушення строку його погашення.

Відповідно до змісту ст. 257,п.1 ч.2 ст.258 ЦК (в редакції на час розгляду справи) загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не перевірив при розгляді справи наявність на час надання кредиту у ВАТ ««Державний ощадний банк України» відповідної ліцензії на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг у вигляді кредитування також не заслуговують на увагу, оскільки жодна сторона не оспорювала цих фактів та договір іпотечного кредиту ,а відповідно до ч.3 ст.560 ЦПК (станом на час розгляду справи) доказуванню підлягають обставини, які мають значення для

ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які

беруть участь у справі, виникає спір.

Крім того ,жодних клопотань до суду з цього приводу сторонами не заявлялось. Не надав доказів щодо неможливості здійснення банком такого кредитування і заявник апеляційної скарги ОСОБА_5

Інші доводи скарги щодо порушення судом норм процесуального права правильних висновків суду не спростовують, не свідчать про їх незаконність і не є підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність порушення прав позивача діями (бездіяльністю) відповідачів та необхідність їх захисту.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Відповідно до п.п. «в» п. 4 ч.1 статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати залишаються за учасником справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368,374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення .

Рішення Ленінського районного суду від 27.03.2009 року залишити без змін .

Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на заявника апеляційної скарги .

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути

оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Копаничук С.Г.

Судді: Денишенко Т.О.

Оніщук В.В.

Згідно з оригіналом

Суддя Копаничук С.Г.