ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року

м. Харків

Справа № 635/11120/13-ц

Провадження № 22-ц/818/1153/19

Категорія: інші

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1,

суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Пузікової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу заапеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 12 грудня 2018 року у складі судді Пілюгіної О.М.,

у справі №635/11120/13-ц за скаргою ОСОБА_2 на рішення та дії старшого державного виконавця міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м.Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3,

стягувач: ОСОБА_4,-

встановив:

25.10.2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою в якій просив визнати неправомірними дії старшого державного виконавця міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3 при виконанні виконавчого провадження № 42293281 в частині ухвалення постанов від 02 жовтня 2018 року про встановлення тимчасового обмеження божника ОСОБА_2: у праві виїзду за межі України; у праві керування транспортними засобами; у праві полювання; у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; постанов від 12 жовтня 2018 року про накладення штрафу та про арешт коштів боржника; також просить скасувати вказані постанови та зобовязати старшого державного виконавця міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3 та скасувати вказані постанови.

В обґрунтування вимог скарги ОСОБА_2 посилався на те, що на виконанні старшого державного виконавця міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3 перебуває виконавче провадження № 42293281 по примусовому виконанню виконавчого документу № 635/11120/13-ц від 10 січня 2014 року про стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь стягувача ОСОБА_4 аліментів на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 516 грн., щомісячно. Розмір заборгованості станом на 01 травня 2018 року складає 22393,60 грн. розмір заборгованості по аліментам станом на 01 липня 2018 року складає 22909,60 грн.

15 жовтня 2018 року із сайту автоматизованої системи виконавчого провадження мережі Інтернет він дізнався, що у вказаному виконавчому провадженні державним виконавцем 02 жовтня 2018 року ухвалені постанови про встановлення тимчасового обмеження його, як божника: у праві виїзду за межі України; у праві керування транспортними засобами; у праві полювання; у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; 12 жовтня 2018 року ухвалені постанови про накладення штрафу та про арешт коштів боржника.

ОСОБА_2 вважає рішення державного виконавця незаконними, вказуючи, що постанови винесені після набуття чинності Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 02.06.2016 року в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилання захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» № 2234-VІІІ, який набув чинності 06 лютого 2018 року в редакції № 2475 VІІІ від 03.07.2018 року, і після набуття чинності цим законом він не має заборгованості по сплаті аліментів, а державний виконавець в супереч положенням ч. 1 ст. 58 Конституції, ч. 1, ч. 2 ст. 5 ЦК України, які закріплюють принцип дії закону в часі, застосував закон яким посилюється відповідальність особи та рахував, суми заборгованості, що утворилась до набрання сили Законом України № 2475 VІІІ від 03.07.2018 року. За вказаних обставин заявник звернувся до суду зі скаргою.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12 грудня 2018 року відмовлено у задоволені скарги ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити його скаргу в повному обсязі.

Обґрунтовуючи скаргу ОСОБА_2 вказує, що зміни в законодавстві, визначені в ч.4 ст.11, п.1-4 ч.9, ч.14 ст.71 закону №1404-УІІІ, в редакції закону №2475-УІІІ від 03.07.2018 р., можуть бути застосовані щодо боржника в тих випадків (виникнення у нього заборгованості зі сплати аліментів в обсягах, зазначених в законі), які будуть виникати після 28.08.2018 р. - дати набуття законом №2475-УІІІ від 03.07.2018 р. чинності.

На заборгованість по сплаті аліментів, яка існувала у боржника до 28.08.2018 р., її розмір та час існування, вказані зміни законодавства, з урахування положень ст.58 Конституції України не розповсюджуються. Штрафи і інші санкції та обмеження прав, передбачені ч.4.ст.11, п.1-4 ч.9, ч.14 ст.71 закону №1404-УІІІ в редакції закону №2475-УІІІ від 03.07.2018 р., не можуть застосовуватись до існуючої у боржника заборгованості по сплаті аліментів, яка виникла до 28.08.2018 р.

Заборгованість яка виникла у нього по сплаті аліментів в період з 28.08.2018 р. по 01.11.2018 р. не перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці. В такому випадку обмеження прав боржника, згідно положень ст.71 закону №1404-УІІІ в редакції закону №2475-УІІІ - не можуть застосовуватись. Таким чином суд першої інстанції при розгляді справи і постановлені ухвали від 12.12.2018 року, не врахував конституційний принцип дії закону у часі, положення ст.58 Конституції України, застосував закон, яким встановлена відповідальність до правовідносин, які виникли до набрання чинності цим законом.

В наданому апеляційному суду відзиві державний виконавець Васильєва А.С. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін, оскільки нею вжиті заходи до боржника у відповідності із законом, а доводи ОСОБА_2 є помилковими і не ґрунтуються на законі та фактичних обставинах.

ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Заслухавши суддюю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 01.11.2018 року загальний розмір заборгованості по сплаті аліментів скаржника складає 22393,60 грн., що перевищує суму платежів за 6 місяців. У зв'язку з цим наявні підстави для встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; тимчасового обмеження у праві полювання; тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами; тимчасове обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, у відповідності до вимог п.п. 1-4 частини 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції. Вважає, що цих висновків суд дійшов з дотриманням норм діючого законодавства.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Матеріалами справи підтверджується, що 07 лютого 2014 року відкрито виконавче провадження № 42293281 за виконавчим листом № 635/11120/13-ц від 10 січня 2014 року про стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь стягувача ОСОБА_4 аліментів на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 516 грн. щомісячно, починаючи з 27 листопада 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, що складена державним виконавцем, ОСОБА_2 станом на 01 листопада 2018 року має борг по сплаті аліментів на утримання дочки ОСОБА_2 Крістіни у розмірі 22393,60 грн., аліменти у розмірі 516 гривень сплачені в період з травня 2018 року по жовтень 2018 року.

Постановою державного виконавця від 02 жовтня 2018 року у виконавчому провадженні № 42293281 встановлено тимчасове обмеження божника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Постановою державного виконавця від 02 жовтня 2018 року у виконавчому провадженні № 42293281 встановлено тимчасове обмеження божника ОСОБА_2 у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Постановою державного виконавця від 02 жовтня 2018 року у виконавчому провадженні № 42293281 встановлено тимчасове обмеження божника ОСОБА_2 у праві полювання.

Постановою державного виконавця від 02 жовтня 2018 року у виконавчому провадженні № 42293281 встановлено тимчасове обмеження божника ОСОБА_2 у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії.

Постановою державного виконавця від 12 жовтня 2018 року у виконавчому провадженні № 42293281 на божника ОСОБА_2 накладено штраф у розмірі 12228,8 грн.

Постановою державного виконавця від 12 жовтня 2018 року у виконавчому провадженні № 42293281 накладено арешт на кошти божника ОСОБА_2

Суду надана копія виконавчого провадження № 42293281, копії чеків про сплату аліментів, рішення суду про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_4 Крістіни, розрахунки заборгованості по сплаті аліментів, копії судових рішень з Єдиного державного реєстру судових рішень.

За змістом ст.ст. 447, 451 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, а згідно із ст. 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положенням статей 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження» зобов'язано виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

За змістом наведених положень закону метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб, а посадові особи державної виконавчої служби при здійсненні виконавчого провадження наділені широким колом повноважень та зобов'язані неухильно дотримуватись прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

06 лютого 2018 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», яким внесено зміни до ряду законодавчих актів, в тому числі і Закон України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до ч.ч. 9, 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Разом з тим, відповідно до п. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі:1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування; 2) використання боржником транспортного засобу у зв'язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю; 3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції; 4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.

Таким чином у разі незгоди боржника із застосованим до нього тимчасовим обмеженням у праві керувати транспортними засобами, він має довести в суді наявність хоча б однієї з вищезазначених підстав.

Таких даних апеляційна скарга та матеріали справи не містять.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Скаржником не надано доказів на спростування наявної у нього заборгованості зі сплати аліментів. Також не надано до суду доказів неможливості застосувань тимчасових обмежень до нього у відповідності до п. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Виходячи із змісту наведеної правової норми, у випадку виникнення заборгованості зі сплати аліментів закон зобов'язує державного виконавця виносити постанови про тимчасові обмеження прав боржника.

Відповідно до довідки-розрахунку по сплаті аліментів заборгованість боржника ОСОБА_2 станом на 01.11.2018 року становить 22393,60 грн. (а.с.143), що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців виходячи з розміру середньої заробітної плати.

Суд правомірно не прийняв до уваги посилання боржника як на підставу незаконності оскаржуваних постанов те, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» від 07 грудня 2017 року, який набрав чинності 06 лютого 2018 року не має зворотної дії в часі, а тому положення ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» можуть бути застосовані тільки при перевищенні суми відповідних платежів за шість місяців, які повинні обчислюватися з 06.02.2018 року, оскільки визначення розміру заборгованості, за наявності якої до боржника застосовуються відповідні обмеження, є саме порядком визначення заборгованості, а не встановленням відповідальності боржника.

Частиною 4 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що строк для застосування обмежень, передбачених ч. 9 ст.71 цього Закону обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а не з дня набрання чинності Законом від 07 грудня 2017 року № 2234-19.

Врахування заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла у боржника за період до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», яким внесено зміни в ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», не можна розцінювати як надання цій нормі зворотної сили.

Приймаючи рішення про винесення постанов, передбачених частиною дев'ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець має враховувати, що відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування до боржника тимчасових обмежень обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

В Прикінцевих положеннях Закону України від 07 грудня 2017 року № 2234-19 відсутні вказівки щодо відкладеного набрання чинності частиною 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», а отже вона підлягає застосуванню одразу із набранням чинності даним Законом в цілому, із 06 лютого 2018 року.

Ухвала суду першої інстанції постановлена у відповідності до положень ст. 451 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення порушення судом норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскарженої ухвали.

Посилання скаржника на те, що він не ухиляється від свого обов'язку утримувати доньку, тому відсутні підстави для вжиття заходів обмеження боржника - не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки ознака «ухилення боржника від виконання рішення суду по сплаті аліментів» не має значення у даній справі. Підставою винесення постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев'ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», є саме наявність заборгованості зі сплати аліментів, яка утворилася після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Доводи ОСОБА_2 про те, що оскаржувані постанови державного виконавця порушують його конституційні права, - спростовуються вимогами закону. Тимчасові обмежувальні заходи, вжиті державним виконавцем на підставі ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», не посилюють відповідальність, а вдосконалюють порядок примусового стягнення, спрямовані на забезпечення належного виконання рішень щодо стягнення аліментів з метою зменшення розміру їх заборгованості, забезпечення захисту інтересів та належного утримання осіб, які їх отримують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи. Порушень норм процесуального права не допущено.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 12 грудня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 лютого 2019 року

Головуючий П.В. Кісь

Судді: І.В. Бурлака

ОСОБА_6