ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/364/19
У Х В А Л А

"01" березня 2019 р. смт. Петриківка

Суддя Петриківського районного суду Дніпропетровської області Говоруха В.О. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом тимчасового обмеження відповідача у праві виїзду за межі України, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

28 лютого 2019 року до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2М про розірвання шлюбу та стягнення аліментів в які позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх доньок ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі у розмірі 2027 гривен щомісячно, з моменту звернення до суду з цим позовом, до досягнення ОСОБА_3 повноліття, з коррекцією суми виплат згідно Закону України «Про державний бюджет» в частині визначення прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років.

Крім того, в порядку забезпечення позову, обмежити відповідача ОСОБА_2 в можливості покинути межі України. Вжиття такого заходу забезпечення позову обґрунтовано тим, що відповідач не є громадянином України, постійно виказує думку про від'їзд в іншу державу та бажання покинути її з дітьми напризволяще, не виплачуючи аліменти.

Дослідивши зміст позову в частині заяви про забезпечення позову та долучені до неї матеріали, суд вважає, що в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобовязань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобовязань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті це обмеження субєктивних прав, свобод та інтересів відповідача або повязаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника) (правова позиція у справі за № 6-605 цс16).

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року № 9 суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою.

При визначенні виду забезпечення позову суд має перевіряти чи заходи забезпечення не перешкоджають господарській діяльності юридичної або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону, як підприємець.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд приходить до висновку, що відсутні будь-які обєктивні дані, які вказують на існування ризику залишення відповідачем території України з метою ухилення від виконання свого обовязку щодо утримання свої дітей. При цьому, лише існування у відповідача громадянства іншої держави жодним чином не свідчити про існування такого ризику. Крім того, твердження позивача, що відповідач виказує думку про від'їзд в іншу державу та бажання покинути її з дітьми напризволяще, не виплачуючи аліменти не підтверджено жодним належним та допустимим доказом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Суд зазначає, що безпідставне вжиття заходів забезпечення позову, у спосіб, обраний заявником, може привести до порушення права відповідача на свободу, що з огляду на практику Європейського суду з прав людини, при вирішенні справ щодо порушення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року, є неприпустимим в правовій державі та не відповідає завданням цивільного судочинства.

Виходячи з наведеного та керуючись статтями 149-153, 441 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом тимчасового обмеження відповідача у праві виїзду за межі України, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в п'ятнадцятиденний строк, з дня складення повного судового рішення, апеляційної скарги.

Суддя:ОСОБА_5