Постанова

Іменем України

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 214/239/17-ц

провадження № 61-40252св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2018 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення порядку користування жилим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 лютого 2016 року вона є власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, інша 1/2 частка зазначеної квартири належить її чоловіку - ОСОБА_3

Квартира є двокімнатною, кімнати у ній ізольовані. Оскільки вона та ОСОБА_3 не можуть домовитись про користування спільною квартирою, відповідач не визнає її права на користування вказаною квартирою, тому вона вирішила звернутись до суду з вимогою встановити порядок користування квартирою.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1: виділити їй у користування житлову кімнату площею 17,3 кв. м, у користуванні ОСОБА_3 залишити житлову кімнату площею 11, 7 кв. м; у загальному користуванні співвласників залишити: коридор площею 7,5 кв. м, ванну кімнату площею 2,7 кв. м, вбиральню площею 1,0 кв. м, кухню площею 7,1 кв. м, шафу - 0,3 м.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином: у користування ОСОБА_1 виділено житлову кімнату площею 17,3 кв. м; у користуванні ОСОБА_3 залишено житлову кімнату площею 11,7 кв. м; у спільному користуванні сторін залишено: кухню - 7,1 кв. м, вбиральню - 1,0 кв. м, ванну кімнату - 2,7 кв. м, коридор - 7,5 кв. м, шафу - 0,3 кв. м.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що сторони є співвласниками по 1/2 частці спірної квартири, проте домовитись про порядок володіння та користування спільним сумісним майном не можуть, тому оскільки кімнати у квартирі є ізольованими, суд визначив порядок користування квартирою, не порушуючи інтереси співвласників, врахувавши загальну та житлову площу спірної квартири й те, що з ОСОБА_1 постійно проживає їх спільний син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2018 року рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 жовтня 2017 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що ОСОБА_1, звернувшись до суду з цим позовом, посилалась на норми статей 355, 356, 358 ЦК України щодо непорушності прав співвласника на користування своїм майном. Проте у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Однак у своєму позові ОСОБА_1 не наводить обставин та не зазначає чим саме, якими діями порушені її права, як співвласника майна, на користування цим майном з боку відповідача, які перешкоди чиняться.

При цьому позивач у спірній квартирі не проживає та не має наміру наразі в ній проживати, у квартирі проживає ОСОБА_3, який користується квартирою, тому підстав для визначення порядку користування спірною квартирою немає.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив, уточнивши її, скасувати оскаржуване судове рішення і залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 31 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 214/239/17-ц з Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

11 вересня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30 січня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування жилим приміщенням призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не звернув уваги на те, що відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Оскільки сторони не можуть дійти домовленості у користуванні квартирою, відповідач не визнає права позивача та їхнього сина на користування квартирою, що є їх спільною власністю, чинить перешкоди у користуванні квартирою, тому ОСОБА_1 вирішила звернутись до суду з вимогою про встановлення порядку користування квартирою.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У жовтні 2018 року ОСОБА_3 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначено, що оскаржуване судове рішення є законними і обґрунтованими, апеляційний суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дав належну правову оцінку доказам, наданим сторонами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 лютого 2016 року визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та визнано за кожним право власності на 1/2 частку вказаної квартири (а.с. 4-5).

Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 вона є двокімнатною, житлова площа - 29,0 кв. м, у тому числі: 1 кімната 17,3 кв. м, 2 кімната 11,7 кв. м, кухня 7,1 кв. м, ванна кімната 2,7 кв. м, вбиральня 1,0 кв. м, коридор 7,5 кв. м, вбудована шафа 0,3 кв. м. Загальна площа квартири 47,6 кв. м, кімнати у квартирі ізольовані (а.с. 44-45).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Відповідно до положень статей 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Таким чином, порядок користування житловими приміщеннями у будинку, який належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у будинку.

Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року № 6-1500цс15.

Сторони у справі є суб'єктами спільної часткової власності квартири АДРЕСА_1

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України (частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи із загальної житлової площі спірної квартири в розмірі 29,0 кв. м, на позивача і на відповідачів припадає по 14,5 кв. м.

Площа кімнати, яку ОСОБА_1 просила виділити їй у користування, з урахуванням того, що з нею постійно проживає син - ОСОБА_4, складає 17,3 кв. м, що є більшою лише на 2,8 кв. м за житлову площу, що припадає на її частку у праві власності на квартиру.

Ураховуючи, що сторони домовитись про порядок володіння та користування спільним сумісним майном не можуть, неможливість у добровільному порядку встановити порядок володіння і користування спільним майном, з урахуванням статті 358 ЦК України, суд першої інстанції правильно встановив порядок користування квартирою АДРЕСА_1, який не порушує право власності інших співвласників.

Посилання апеляційного суду на те, що позивачем обрано неправильний спосіб судового захисту її порушеного права, є безпідставними, оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається. Разом з тим рішення про визначення порядку користування жилим приміщенням не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Отже, суд першої інстанції, встановивши всі обставини справи, надав їм належну правову оцінку та ухвалив законне рішення.

Вказане свідчить, що апеляційним судом безпідставно скасовано рішення суду першої інстанції, яке відповідає вимогам закону.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, рішення апеляційного суду згідно зі статтею 413 ЦПК України підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Ураховуючи задоволення касаційної скарги, скасування рішення апеляційного суду і залишення в силі рішення суду першої інстанції, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, у розмірі 1 280,00 грн.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2018 року скасувати, рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 жовтня 2017 року залишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, у розмірі 1 280,00 грн (одна тисяча двісті вісімдесят грн).

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк