Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2019 р.

м. Київ

справа № 755/19220/18

провадження № 2/755/4265/19

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Проценко Н.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про визнання заповіту недійсним,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, відповідно до якого просить визнати недійсним заповіт на однокімнатну квартиру, розташовану по АДРЕСА_1 , укладений між батьком позивачки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Позивач мотивує свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_4 , після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке налічує однокімнатну квартиру по АДРЕСА_1 та однокімнатну квартиру по АДРЕСА_2 . Позивач в шестимісячний строк звернулася із заявою в Десяту Київську державну нотаріальну контору про прийняття спадщини, але згідно з інформаційними довідками КВ-2015 № 16700 та КВ-2015 № 16699 виданих КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації», квартира по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 не зареєстрована. Як з`ясувалося, зазначене спадкове спірне майно заповідане відповідачу ОСОБА_3 . Однак, позивач вважає заповіт недійсним у порядку ч. 1 ст. 215 ЦК України, оскільки спадкодавець зловживав спиртними напоями, тому його волевиявлення у момент складання заповіту не було вільним.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Гонтарєв Р.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, що містить зміст позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечила в повному обсязі, вказуючи на те, що волевиявлення спадкодавця на час складання оспорюваного заповіту було вільним і відповідало його внутрішній волі, та спадкодавець не мав алкогольної залежності.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази та показання допитаних у судовому засіданні свідків, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою ОСОБА_4 , що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві від 07.11.2014 року, актовий запис № 693. (а.с. 35)

01.07.2003 року ОСОБА_4 склав заповіт, яким на випадок своєї смерті належну йому на праві власності квартиру № АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_3 . (а.с. 85-86)

19.02.2005 року на підставі Договору дарування, посвідченого нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 передано у дар ОСОБА_3 квартиру № АДРЕСА_1 . (а.с. 90)

Згідно Інформаційної довідки, виданої КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності» від 16.06.2015 року, квартира № АДРЕСА_1 , на праві власності зареєстрована за ОСОБА_3 на підставі договору Дарування, посвідченого Сьомою Київською державною нотаріальною конторою 19.12.2005 року, № 4у-289. (а.с. 29)

За даними свідоцтва про смерть, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 07.11.2014 року, актовий запис № 1747, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 76 років. (а.с. 36)

18.12.2015 року державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори прийнято постанову, якою відмовлено доньці спадкодавця ОСОБА_1 в оформленні свідоцтва про право на спадщину на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 (а.с. 28, 35)

Постанову мотивовано тим, що спадкоємцем ОСОБА_1 не подано правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності на вищевказане майно.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. (ч. 1 ст. 69, ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до ч. 1 ст. 90 Цивільного процесуального кодексу України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 показала, що вона є знайомою позивача, знала її батька ОСОБА_4 тільки з позитивної сторони, однак чула від позивача, що її батько зловживав алкоголем, часто був у неадекватному стані, що було причиною його розлучення із матір`ю позивача.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_8 показав, що він є сином позивача та онуком спадкодавця ОСОБА_4 , знав дідуся як порядну, добру людину, який все життя займався спортом, однак зловживав алкольними напоями, при цьому дідусь не був агресивним, не проходив лікування від алкогольної залежності.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що вона є подругою відповідача ОСОБА_3 та з 2003 року була знайома із спадкодавцем ОСОБА_4 , якого знала лише з позитивної сторони, як чуйну людину. Спадкодавець ОСОБА_4 інколи вживав алкоголь, однак свідок не бачила зловживання з його боку алкоголем.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні дав показання аналогічні показанням свідка ОСОБА_9 .

Згідно статті 1233 Цивільного кодексу України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою ст. 203 ЦК України. Тобто, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його волі.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. (ч. 2 ст. 1257 Цивільного кодексу України)

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення учасників справи, надавши оцінку показанням свідків, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним заповіту від 01.07.2003 року, складеного спадкодавцем ОСОБА_4 відносно квартири № АДРЕСА_1 , - оскільки позивачем не доведено той факт, що волевиявлення заповідача під час складання заповіту не було вільним і не відповідало його волі, позивачем не надано жодного доказу того, що спадкодавець, її батько ОСОБА_4 , дійсно страждав на алкогольну залежність, що могло вплинути на його волю під час складання спірного заповіту, та допитані в судовому засіданні свідки не підтвердили алкогольну залежність спадкодавця, охарактеризувавши його лише з позитивної сторони.

Крім того, ураховуючи, що підставою звернення позивача з позовом про визнання недійсним заповіту від 01.07.2013 року, складеного її батьком щодо квартири № АДРЕСА_1 , є намір позивача на отримання свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом на вказану квартиру, суд вважає за необхідне зазначити, що квартира № АДРЕСА_1 спадкодавцем ОСОБА_4 за життя передана у дар його дружині, відповідачу по справі ОСОБА_3 , на підставі Договору дарування від 19.02.2005 року, тому дана квартира не являється складовою спадкової маси після смерті ОСОБА_4

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про визнання заповіту недійсним, є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 3, 6, 11, 202, 203, 215, 1233, 1257 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 15 липня 2019 року.

Суддя: В.І. Галаган