Ухвала

19 липня 2019 року

м. Київ

справа № 757/69475/17-ц

провадження № 61-12761ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного міста Києва від 14 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджі» про скасування нарахованої заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся 20 листопада 2017 року до суду з позовом до Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджі», в якому просив зобов`язати відповідача скасувати нараховану йому заборгованість в сумі 1 107,26 грн станом на 01 листопада 2017 року на підставі пункту 6 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Позовні вимоги мотивовані тим, що він та його дружина ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , в якій зареєстровані і фактично проживають. Також у даній квартирі зареєстрований їх син ОСОБА_3 , який в 1999 році виїхав за межі України та в квартирі не проживає. Незважаючи на неодноразові звернення до Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджі» щодо перерахування платежів за спожитий газ на двох фактично проживаючих осіб протягом 2012-2017 років, відповідач проводить нарахування за спожитий природний газ по нормах споживання на трьох осіб.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 14 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення суду першої інстанції - залишено без змін.

ОСОБА_1 через канцелярію Касаційного цивільного суду Верховного Суду подав 10 липня 2019 року касаційну скаргу на рішення Печерського районного міста Києва від 14 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 травня 2019 року у вищевказаній справі.

У своїй касаційній скарзі ОСОБА_1 просить, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховний Суд вважає, що ця справа є малозначною в силу своїх властивостей, при цьому суд врахував предмет позову та характер правовідносин, у яких виник спір.

Крім того, при визначенні справи малознаною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Касаційна скарга ОСОБА_1 та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного міста Києва від 14 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджі» про скасування нарахованої заборгованості відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков