Справа № 462/3016/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

22 липня 2019 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

судді Постигач О.Б.

секретаря Зубрицької О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 . Свої позовні вимоги мотивує тим, що вказана квартира належить їй на праві власності, у ній зареєстрований ОСОБА_2 , син колишнього власника квартири, не проживає у ній, витрат по утриманню квартири не несе. Зазначила, що реєстрація відповідача у квартирі порушує її права, як власника, володіти, користуватися та розпоряджатися житловим приміщенням, на підставі чого просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом.

22.07.2019р. від позивачки надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій вона не заперечила проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, повідомлявся про розгляд справи належним чином. На адресу суду повернувся поштовий конверт із відміткою «за закінченням терміну зберігання», відтак, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами справи та ухвалення заочного рішення на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

Оглянувши матеріали справи, дослідивши усі наявні докази у справі, суд виходив з наступного.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. З ч. 1 ст. 346 ) із зняттям останнього з реєстрації.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності позивачці ОСОБА_1 , що підтверджується договорм купівлі-продажу квартири (а.с.8) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.9).

Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописку, виданої ЛКП «Граніт» №1115 від 28.03.2019 року у даній квартирі зареєстровані позивачкаОСОБА_3 (чоловік позивачки) та ОСОБА_2 .

Як вбачається із довідки ЛКП «Граніт» №1230 від 08.04.2019р. у вказаній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_2 .

Також встановлено, що відповідач впродовж тривалого часу не проживає у даній квартирі. Наведене підтверджується актами ЛКП «Граніт» від 01.04.2019 року, 02.05.2019 року, /а.с. 22-23/.

З долучених квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг вбачається, що у спірній квартирі зареєстрована 1 особа - ОСОБА_1 (а.с. 19-21, 38-39).

Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач відсутній за місцем своєї реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 і не проживає в цьому житлі понад один рік, в судовому засіданні не встановлено домовленості між ним і власником житла щодо порядку користування житловим приміщенням, добровільно виписатись із квартири позивача відповідач не бажає, тим самим створює перешкоди позивачу у здійсненні свого конституційного права власності на спірне житло, яким вона вправі володіти, користуватися і розпоряджатися на власний розсуд, а тому відповідача слід визнати таким, що втратив право користування житловим будинком.

В порядку ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача в користь позивачки 768,40 грн. судового збору.

Крім того, позивач на підтвердження понесених витрат на правову допомогу долучила копію корінця квитанції №830 від 10.05.2019р. Разом з тим, в матеріалах справи відсутній належний розрахунок вартості правової допомоги, що відповідав би фактичному об`єму такої допомоги, акт приймання-передачі виконаних робіт тощо. Тому , суд не бере до уваги зазначений доказ й приходить до висновку про недоведеність розміру витрат на правову допомогу, що є підставою для відмови в їх стягненні

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.12, 89, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування приміщенням квартири АДРЕСА_1 .

В задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 1200 грн. 00 коп. - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Залізничний районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає АДРЕСА_2 , НОМЕР_1

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації АДРЕСА_3

Повне заочне рішення складено 22.07.2019р.

Суддя Постигач О.Б.