УХВАЛА

08 травня 2019 року

м. Київ

справа № 229/1919/18

провадження № 61-4233ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Журавель В. І. розглянув касаційну скаргу комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 27 вересня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 22 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» про захист прав споживачів,

встановив:

У травні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом до комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (далі - КП «Компанія «Вода Донбасу») про захист прав споживачів, посилаючись на те, що вони є споживачами послуг у сфері водопостачання та водовідведення у квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У квартирі встановлений квартирний засіб обліку холодної води, який 11 вересня 2013 року пройшов періодичну повірку та був прийнятий в експлуатацію. 21 жовтня 2016 року позивачі отримали від відповідача повідомлення про те, що з 01 вересня 2016 року у зв'язку з закінченням міжповірочного інтервалу лічильника холодної води нарахування послуг за водопостачання та водовідведення відбувається за затвердженнями нормами водоспоживання.

З урахуванням наведеного, просили суд визнати незаконними дії КП «Компанія «Вода Донбасу» щодо нарахування оплати за послуги з водопостачання та водовідведення за особовим рахунком № НОМЕР_1 з вересня 2016 року по червень 2017 року згідно з установленими нормативами (нормами) споживання; визнати незаконною бездіяльність КП «Компанія «Вода Донбасу» щодо неповідомлення про настання строку проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки та непроведення періодичної повірки, в тому числі демонтажу, транспортування та монтажу, лічильника холодної води КВ-1,5 заводський № 021254, який встановлений в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов'язати КП «Компанія «Вода Донбасу» провести перерахунок нарахувань за послуги з централізованого водопостачання і водовідведення по особовому рахунку НОМЕР_1 з 01 вересня 2016 року по 01 червня 2017 року, враховуючи фактичні показання лічильника обліку холодної води; стягнути з відповідача кошти як безпідставно набуте майно, сплачені за проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки у сумі 111, 68 грн.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 27 вересня 2018 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 22 січня 2019 року, позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до КП «Компанія «Вода Донбасу» про захист прав споживачів задоволено частково.

Визнано незаконними дії КП «Компанія «Вода Донбасу» щодо нарахування оплати за послуги з водопостачання та водовідведення за особовим рахунком НОМЕР_1 , відкритому на ім'я ОСОБА_1 , з 01 вересня 2016 року по 26 травня 2017 року згідно з установленими нормативами (нормами) споживання.

Визнано незаконною бездіяльність КП «Компанія «Вода Донбасу» щодо непроведення періодичної повірки, в тому числі демонтажу, транспортування та монтажу, лічильника холодної води КВ-1,5 заводський № 021254, який встановлений в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов'язано КП «Компанія «Вода Донбасу» провести перерахунок нарахувань за послуги з централізованого водопостачання і водовідведення по особовому рахунку НОМЕР_1 , відкритому на ім'я ОСОБА_1 : за період з 01 вересня по 01 грудня 2016 року - за показаннями квартирного засобу обліку холодної води; з 01 грудня 2016 року по 26 травня 2017 року - згідно із середньомісячними показаннями засобу квартирного обліку холодної води за попередні три місяці.

Стягнуто з КП «Компанія «Вода Донбасу» на користь ОСОБА_2 витрати по оплаті опломбування засобу квартирного обліку холодної води у сумі 37, 75 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У квітні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга КП «Компанія «Вода Донбасу» на вищевказані судові рішення.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, у якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі у частині вимог щодо стягнення витрат по оплаті опломбування засобу квартирного обліку холодної води становить 37, 75 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн * 100 = 192 100 грн).

Отже, зазначена справа у вказаній частині вимог є малозначною в силу вимог закону.

Крім того, відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд касаційної інстанції вважає, що ця справа у частині вимог про визнання незаконними дій щодо нарахування оплати за послуги з водопостачання та водовідведення за особовим рахунком, визнання незаконною бездіяльності щодо непроведення періодичної повірки, зобов'язання провести перерахунок нарахувань за послуги з централізованого водопостачання і водовідведення по особовому рахунку є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України та частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Із урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 27 вересня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 22 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» про захист прав споживачів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Журавель