КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2019 року місто Київ

справа № 761/3344/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 серпня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Пономаренко Н.В., повний текст рішення складений 07 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання зобов`язання припиненим і стягнення надлишково сплачених коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив:

визнати його зобов'язання за кредитним договором №490083006 від 04 серпня 2008 року, укладеного з АТ «Альфа-Банк» припиненим з 08 листопада 2018 року;

стягнути з ПАТ «Альфа-Банк» на його користь надлишково сплачені та зараховані на погашення заборгованості за кредитним договором №490083006 від 04 серпня 2008 року кошти у розмірі 87923,33 грн.

В мотивування вимог посилався на те, що 04 серпня 2008 року між ним та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір №490083006, відповідно до умов якого банк зобов'язувався надавати позичальнику кредит у розмірі 173993,40 грн., на придбання автомобіля, строком до 04 серпня 2013 року.

Зазначав, що 17 квітня 2009 року між ним та банком укладено договір про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору № 490083006 від 04 серпня 2008 року, відповідно до п.1 якого, було змінено п.2.3. розділу №1 «Базові умови кредитування» та викладено його в наступній редакції: «Дата остаточного повернення кредиту 04 серпня 2017 року».

Вказував, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 25 вересня 2014 року стягнуто з нього на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 114233,43 грн., а також 400 грн. третейського збору.

Посилався на те, що на підставі даного рішення Постійно діючого Третейського суду Новозаводським районним судом міста Чернігова 24 грудня 2014 року було видано виконавчий лист №751/12395/14 про стягнення з нього заборгованості у розмірі 114233,43 грн. та постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві було винесено постанову від 17 квітня 2015 року про відкриття виконавчого провадження №47269700 про примусове виконання виконавчого листа №751/12395/14 від 24 грудня 2014 року.

Вказував, що 12 листопада 2012 року близько 09 год. 00 хв. на перехресті вул. Тельмана та вул. Горького відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Кіа» д.н.з. НОМЕР_1 , під його керуванням та автомобіля «Деу», д.н.з. НОМЕР_2 та автомобіля «Фав», д.н.з. НОМЕР_3 . Внаслідок даного ДТП його автомобілю було завдано шкоди.

Зазначав, що ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» відмовилась виплачувати суму страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування від 08 серпня 2012 року, внаслідок чого, він звернувся до суду з позовом та рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2016 року стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» на його користь суму страхового відшкодування у розмірі 193336,76 грн.

Посилався на те, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2017 року рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2016 року змінено та викладено резолютивну частину рішення в частині стягнення страхового відшкодування в наступній редакції: «Стягнути з ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1 193336,76 грн., шляхом перерахування зазначених коштів в безготівковому порядку на рахунок № НОМЕР_4 в ПАТ «Альфа-Банк», МФО 300346 з метою погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Альфа-Банк» за кредитним договором №490083006 від 04 серпня 2008 року».

Вказував, що після звернення банку з позовом до Третейського суду про стягнення з нього заборгованості, останнім було здійснено наступні платежі: 04 серпня 2014 року на суму 3800 грн., 04 вересня 2014 року на суму 4000 грн., 03 лютого 2015 року на суму 1020 грн.

Крім того, згідно меморіальних ордерів: №282533 від 25 жовтня 2018 року, №280442 від 25 жовтня 2018 року, №229707 від 08 листопада 2018 року та №231563 від 08 листопада 2018 року на рахунок № НОМЕР_5 ПАТ «Альфа-Банк» від ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» в рахунок погашення його заборгованості за кредитним договором надійшли кошти у загальному розмірі 193336,76 грн.

Посилався на те, що його заборгованість за кредитним договором станом на 08 листопада 2018 року є погашеною у повному обсязі, а тому зобов`язання за кредитним договором є припиненими.

Вказував, що сума страхового відшкодування, яка була перерахована ПАТ «Альфа-Банк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором є більшою, ніж сума самої заборгованості, а відтак вважає, що надлишково сплачені ним кошти на рахунок ПАТ «Альфа-Банк» в якості погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 87923,33 грн. підлягають поверненню.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29 липня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано зобов'язання ОСОБА_1 за кредитним договором №490083006 від 04 серпня 2008 року, укладеного з АТ «Альфа-Банк» припиненим з 08 листопада 2018 року.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача надлишково сплачених та зарахованих на погашення заборгованості за кредитним договором №490083006 від 04 серпня 2008 року коштів в розмірі 87923,33 грн. відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Частково не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновку суду дійсним обставинам справи та неповне з'ясування обставин справи, просила рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача та постановити в цій частині нове, яким вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що позивач не оспорює правомірність перерахування коштів страховою компанією на рахунок ПАТ «Альфа-Банк» на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 25 вересня 2014 року у розмірі 193336,76 грн.

Однак, позивач вважає, що кошти у розмірі 87923,33 грн. - різниця між страховим відшкодуванням (193336,76 грн.), заборгованістю за кредитним договором (114233,43 грн.) та сплаченими ним коштами є безпідставно збереженими банком, тобто, дана сума виходить за межі договірних кредитних відносин банку та позивача і відповідач не має законного права зберігати у себе дані кошти.

Зазначала, що суд першої інстанції не надав оцінки обраному позивачем способу захисту порушеного права, не встановив факт порушеного права чи його відсутність, не перевірив чи відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення обраний спосіб захист цивільного права.

10 жовтня 2019 року відповідач ПАТ «Альфа Банк» надіслав на адресу Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити скаргу без задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 серпня 2019 року в частині визнання зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором №490083006 від 04 серпня 2008 року, укладеного з АТ «Альфа-Банк» припиненим з 08 листопада 2018 року апелянтом не оскаржується, а тому апеляційним судом в цій частині не перевіряється.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з ПАТ «Альфа-Банк» на користь позивача надлишково сплачених та зарахованих на погашення заборгованості за кредитним договором №490083006 від 04 серпня 2008 року коштів у розмірі 87923,33 грн., суд першої інстанції, виходив з того, що спірні кошти перераховувалися ОСОБА_1 на виконання зобов'язань за договором, тобто за наявністю правової підстави, що унеможливлює їх повернення відповідно до вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 серпня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №490083006, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 173993,40 грн. для придбання останнім автомобіля марки «KIA SORENTO», д.н.з. НОМЕР_1 , строком до 04 серпня 2013 року.

17 квітня 2009 року між позивачем та банком укладено договір про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору №490083006 від 04 серпня 2008 року, відповідно до п.1 якого, було змінено п.2.3. розділу №1 «Базові умови кредитування» та викладено його в наступній редакції: «Дата остаточного повернення кредиту 04 серпня 2017 року».

У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором, ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до Постійного діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішенням Постійного діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 25 вересня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №490083006 від 04 серпня 2008 року на загальну суму 114233,43 грн., з яких: 99422,39 грн. - заборгованість за кредитом; 5154,40 грн. - заборгованість по відсоткам; 1739,95 грн. - заборгованість за комісією; 7916,69 грн. - пеня.

На підставі вказаного рішення Постійно діючого Третейського суду Новозаводським районним судом міста Чернігова 24 грудня 2014 року було видано виконавчий лист №751/12395/14 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 114233,43 грн. та постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві було винесено постанову від 17 квітня 2015 року про відкриття виконавчого провадження №47269700 про примусове виконання виконавчого листа №751/12395/14 від 24 грудня 2014 року.

12 листопада 2012 року на перехресті вул. Тельмана - вул. Горького відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «KIA SORENTO», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , автомобіля марки «Деу», д.н.з. НОМЕР_2 , та автомобіля марки «Фав», д.н.з. НОМЕР_3 .

Відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту №-01 від 08 серпня 2012 року, укладеного між позивачем та ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» автомобіль «KIA SORENTO», д.н.з. НОМЕР_1 був застрахований у ПАТ «Страхова компанія «ВУСО».

Позивач вказував, що ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» відмовилась виплачувати суму страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування від 08 серпня 2012 року, внаслідок чого, він звернувся до суду з позовом та рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2016 року стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» на його користь суму страхового відшкодування у розмірі 193336,76 грн.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2017 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2016 року змінено та викладено резолютивну частину рішення в частині стягнення страхового відшкодування в наступній редакції: стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1 193336,76 грн. шляхом перерахування зазначених коштів в безготівковому порядку на рахунок № НОМЕР_4 в ПАТ «Альфа-Банк», з метою погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Альфа-Банк» за кредитним договором № 490083006 від 04 серпня 2008 року, зазначивши призначення платежу: страхове відшкодування для зарахування на п/р НОМЕР_5 , ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_6 , кредитний договір № від 04 серпня 2008 року, а/м Кіа Sorento, р/н НОМЕР_1 . Для погашення кредиту.

В решті рішення залишено без змін.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно меморіальних ордерів №280533 від 25 жовтня 2018 року, №280442 від 25 жовтня 2018 року, №229707 від 08 листопада 2018 року, №231563 від 08 листопада 2018 року на рахунок АТ «Альфа-Банк» в рахунок погашення заборгованості позивача за кредитним договором надійшли кошти у загальному розмірі 193336,76 грн.

У позовній заяві та апеляційній скарзі, позивач вказував на те, що після звернення банку з позовом до Третейського суду про стягнення з нього заборгованості, ним на виконання зобов`язань за кредитним договором було здійснено наступні платежі: 04 серпня 2014 року на суму 3800 грн., 04 вересня 2014 року на суму 4000 грн., 03 лютого 2015 року на суму 1020 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 16 листопада 2018 року.

Позивач вважає, що сума сплачена ним на виконання зобов`язань за кредитним договором № від 04 серпня 2008 року після звернення банку до Третейського суду та сплати ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» страхового відшкодування на користь ПАТ «Альфа-Банк» станом на день звернення з даною позовною заявою складає: 202156,76 грн. (193336,76 грн. + 3800 грн. + 4000 грн. + 1020 грн.), що є більшою, ніж сума самої заборгованості, а тому вважає, що кошти у розмірі 87923,33 грн. (202156,76 грн. - 114233,43 грн.) є надлишково сплаченими та підлягають поверненню.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, як на підставу для задоволення заявлених вимог щодо стягнення з відповідача на його користь надлишково сплачених та зарахованих на погашення заборгованості за кредитним договором №490083006 від 04 серпня 2008 коштів в розмірі 87923,33 грн. посилався на положення п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно з п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог, зокрема, про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна iякі не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Відповідно до змісту вказаної норми вимоги про повернення безпідставно набутого майна можуть бути пред`явлені власником до особи, яка його утримує або набула його собі.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що кошти у розмірі 193336,76 грн.були отримані кредитором від страховика на підставі рішення Апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2017 року у справі №752/11860/14-ц, яке набрало законної сили, а кошти, які були внесені позивачем: 04 серпня 2014 року на суму 3800 грн., 04 вересня 2014 року на суму 4000 грн., 03 лютого 2015 року на суму 1020 грн. перераховувалися ним на виконання зобов`язань за кредитним договором, тобто за наявністю правової підстави, що, в свою чергу, унеможливлює їх повернення відповідно до вимог чинного законодавства.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що питання про врахування сплачених позивачем коштів: 04 серпня 2014 року на суму 3800 грн., 04 вересня 2014 року на суму 4000 грн., 03 лютого 2015 року на суму 1020 грн. як на погашення заборгованості за кредитним договором №490083006 від 04 серпня 2008 року та про розмір наявної заборгованості на погашення якої має зараховуватися сума страхового відшкодування ОСОБА_1 повинен був ставити при розгляді справи №752/11860/14-ц.

А відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з ПАТ «Альфа-Банк» на користь позивача надлишково сплачених та зарахованих на погашення заборгованості за кредитним договором №490083006 від 04 серпня 2008 року коштів у розмірі 87923,33 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав оцінки обраному позивачем способу захисту порушеного права, не встановив факт порушеного права чи його відсутність, не перевірив чи відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, колегія суддів відхиляє, оскільки суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, характер правовідносин та застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги представника позивачазводяться лише до переоцінки доказів, яким суд надав відповідну правову оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядкуне підлягає.

Повний текст постанови складено 08 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: