Справа № 353/1054/17
Провадження № 2/353/3/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 рокум.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Лущак Н.І.

з участю секретарів судового засідання - Круховської С.М., Риндич О.М.

позивача-відповідача ОСОБА_1 та її представника - адвоката Новосільської О.Б.

відповідача-позивача ОСОБА_2 та його представника - адвоката Раврика І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тлумачі цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку, господарських будівель та споруд і зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку та визнання особистої приватної власності,-

в с т а н о в и в :

15.11.2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку, господарських споруд та земельної ділянки в натурі. Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.12.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1504, номер спадкової справи 179/06, їй на праві власності належить 1/2 частка житлового дерев`яного будинку житловою площею 18,6 кв.м., загальною площею 50,9 кв.м. і відповідна частина господарських будівель та споруд - літньої кухні, стайні, стодоли, навісу, колодязя, огорожі та воріт, які знаходяться по АДРЕСА_1 . Другим співвласником даного будинковолодіння є відповідач по справі ОСОБА_2 , який відповідно до довідки Тлумацької міської ради об`єднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області зареєстрований і проживає в даному господарстві і за ним числиться земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства - 02270 га та для обслуговування житлового будинку - 0,05 га.

Відповідно до технічного паспорту на садибний житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленого 05.10.2017 року, спадкове майно складається з житлового будинку площею 69,1 кв.м. вартістю 64513 грн., прибудови площею 12,64 кв.м. вартістю 9908 грн., прибудови площею 15,54 кв.м. вартістю 30668 грн., тераси площею 3,84 кв.м. вартістю 4414 грн., всього на суму 109503 грн.

До спадкового майна також належить стайня площею 26,3 кв.м. вартістю 15652 грн., стодола площею 23,9 кв.м. вартістю 7832 грн., три навіси загальною площею 42.1 кв.м. вартістю 11754 грн., погреб площею 8 кв.м. вартістю 2234 грн., колодязь площею 8 кв.м. на суму 3207 грн., огорожа площею 33 кв.м. вартістю 1803 грн., ворота площею 6,7 кв.м. вартістю 7358 грн., хвіртка вартістю 274 грн., ворота площею 5,7 кв.м. вартістю 1619 грн., вимощення площею 15,2 вартістю 3494 грн., всього на суму 55227 грн.

Таким чином загальна сума спадкового майна становить 164730 грн.

Зазначила, що земельна ділянка з розташованими на ній житловим будинком та навірними господарськими спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 належить їй та відповідачу на праві спільної власності з визначенням часток кожного із співвласників, яка складає 1/2 частку цього майна.

Оскільки між нею та відповідачем не досягнуто домовленості про поділ в натурі житлового будинку та земельної ділянки, що призвело до неможливості вчинити договір про поділ цього майна, в порядку, передбаченому ч.3 ст. 367 ЦК України, вона має право на звернення до суду за захистом свого майнового права шляхом здійснення поділу житлового будинку, надвірних споруд та виділу земельної частки в натурі, відповідно до частки кожної із сторін.

Як випливає з технічного паспорту житлового будинку його конструктивні елементи збудовані таким чином, що кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним входом.

Просила позов задовольнити, провести поділ в натурі житлового будинку площею 69,1 кв.м. та надвірних споруд, що знаходяться по АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки площею 0,05 га, яка надана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на якій розташований цей житловий будинок, визнавши за нею та відповідачем право власності на відокремлені частини житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки, що відповідають розміру 1/2 частки кожного із сторін у спільному майні. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь витрати, пов`язані з веденням справи та наданням юридичної допомоги.

15.11.2017 року цивільну справу було внесено до системи автоматизованого розподілу, однак згідно протоколу щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями призначення не відбулося, оскільки не вистачало потрібної кількості суддів для розподілу справи. Після виходу судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області Лущак Н.І. з відпустки, протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 27.11.2017 року дану справу передано останній для розгляду.

Ухвалою судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської Лущак Н.І. від 29.11.2017 року позовну заяву залишено без руху та надано ОСОБА_1 п`ятиденний строк для усунення недоліків, з часу отримання копії ухвали.

06.12.2017 року ОСОБА_1 на адресу Тлумацького районного суду Івано-Франківської області подала заяву, в якій усунула недоліки позовної заяви та відмовилася від заявлених нею позовних вимог в частині поділу земельної ділянки в натурі.

Ухвалою судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської Лущак Н.І. від 08.12.2017 року позовну заяву в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки в натурі повернуто ОСОБА_1 , відкрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку та господарських споруд.

15.12.2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України та згідно п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції 15.12.2017 року, встановлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Оскільки провадження по даній справі було відкрито до набрання чинності ЦПК України у редакції Закону № 2147, розгляд справи повинен відбуватися у відповідності до правил, які почали діяти після набрання чинності даної редакції ЦПК України, тобто з 15 грудня 2017 року.

До початку розгляду справи по суті, а саме 09.01.2018 року, відповідач ОСОБА_2 подав через канцелярію Тлумацького районного суду Івано-Франківської області зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , в якій просить визнати за ним право приватної власності на наступні добудови до житлового будинку по АДРЕСА_1 : коридор загальною площею 7,7 кв.м. зазначений у плані «1-5» технічного паспорту від 05.10.2017 року, санвузол загальною площею 4,6 кв.м. зазначений у плані «1-6», терасу та кухню загальною площею 9,0 кв.м. зазначену у плані «1-7», та наступні господарські споруди: навіс зазначений у плані літерою «Е», ворота №5, вимощення «І», та виділити їх йому в натурі; поділити між ним та ОСОБА_1 житловий будинок по АДРЕСА_1 , виділивши йому у в натурі житлову кімнату площею 16,5 кв.м. зазначену у плані «1-4» технічного паспорту від 05.10.2017 року, коридор зазначений у плані «1-1» загальною площею 12,2 кв.м.; виділити йому в натурі 1/2 частину сараю (стайні) зазначеної у плані літерою «В» та 1/2 частину сараю (стодоли) зазначеної у плані літерою «Г», 1/2 частину навісу зазначеного у плані літерою «Д», 1/2 частину навісу зазначеного у плані літерою «Ж», 1/2 частину погребу зазначеного у плані літерою «З», 1/2 частину колодязя зазначеного у плані №1, 1/2 частину огорожі зазначеної у плані №2, 1/2 частину хвіртки зазначеної у плані №4, 1/2 частину воріт зазначених у плані №3. Судові витрати по справі покласти на ОСОБА_1 .

В судовому засіданні 16.02.2018 року, до початку розгляду справи по суті, представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Новосільська О.Б. подала заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог, в якій просила визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку прибудови літ. «А1» (переобладнану літню кухню) площею 9,0 кв.м. вартістю 9908 грн.; прибудову літ. «А2» площею забудови 15,54 кв.м. (коридор 7,7 кв.м., санвузол 4,6 кв.м.) вартістю 30668 грн.; терасу площею забудови 3,84 кв.м. вартістю 4414 грн.; погріб літ. «З» вартістю 2234 грн.; навіс літ. «Ж» вартістю 1044 грн.; навіс літ. «Е» вартістю, що входить до складу будинковолодіння по АДРЕСА_1 ; провести ОСОБА_1 виділ в натурі 1/2 частки із майна, що є спільною частковою власністю, а саме будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 16.02.2018 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку та визнання особистої приватної власності прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку, господарських будівель та споруд при збільшеному розмірі позовних вимог, та об`єднано в одне провадження.

До початку розгляду справи по суті, а саме 23.04.2018 року, відповідач-позивач ОСОБА_2 через канцелярію суду подав заперечення на клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, в якому вказав, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна (правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 30.09.2015 року у справі № 6-286цс15). Враховуючи те, що у спірному будинковолодінні є багато самочинних прибудов, як до житлового будинку, так і до господарських споруд, неможливо провести у спірному будинковолодінні судову будівельно-технічну експертизу по питаннях його поділу, адже у будиноковолодінні є багато нерухомого майна без юридичного статусу, даний спір можливо вирішити тільки в добровільному порядку. Тому просив відмовити в задоволенні клопотання позивача про призначення судової будівельно-технічної експертизи.

Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 31.05.2018 року по справі призначено судову будівельно - технічну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту Самулевичу В.М.

05.06.2019 року позивач-відповідач ОСОБА_1 через канцелярію суду подала заяву, разом з підтвердженням про направлення її копії відповідачу-позивачу ОСОБА_2 , в якій вказала, що проведення реального розподілу в натурі будинковолодіння по АДРЕСА_1 , згідно даних технічного паспорту від 05.10.2017 року між двома співвласниками у співвідношенні 1/2 та 1/2 відповідно до будівельних норм та результатів огляду з врахуванням відсутності відміток та штампів, що підтверджують чи спростовують наявність самочинного будівництва в технічному паспорті від 05.10.2017 року, здійснити технічно можливо.

За результатами проведеної судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи, згідно наданого висновку експерта № 83 від 30.10.2018 року, просила виділити їй, як другому співвласнику, приміщення згідно запропонованого експертом першого варіанту розподілу житлового будинку. Згідно запропонованого розподілу господарських будівель та споруд (поєднувати з першим варіантом розподілу житлового будинку) просить виділити їй відповідно до третього варіанту розподілу, як другому співвласнику.

Однак, у випадку, якщо суд прийде до висновку, що реальному поділу підлягає будинковолодіння, успадковане нею та ОСОБА_2 в складі житлового будинку, господарських будівель та споруд, згідно технічного паспорта від 07.11.2006 року, просить виділити їй, як першому співвласнику. З господарських будівель та споруд виділити їй приміщення згідно першого варіанту розподілу, як першому співвласнику.

В судовому засіданні позивач-відповідач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Новосільська О.Б. позовну заяву, при збільшеному та уточненому розмірі позовних вимог після проведення судової будівельно-технічної експертизи, підтримали з підстав зазначених в ній, просили її задовольнити та провести розподіл спірного будинковлодіння згідно запропонованих варіантів поділу. Позивач-відповідач ОСОБА_1 пояснила, що спірне будинковолодіння по 1/2 частці кожному вона з братом - відповідачем-позивачем ОСОБА_2 отримали як спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Її мати постійно проживала в даному житловому будинку, але протягом 2003-2004 років вона забирала на зиму маму до себе в м. Тлумач Івано-Франківської області, а весною мати поверталася в село. Після смерті матері вона з братом отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак саме будинковолодіння між собою не ділили, оскільки жили дружно і жодних суперечок щодо спадкового майна у них не було. В даному будинку вона проживала до 1986 року. Коли її чоловік отримав однокімнатку квартиру, вони переїхали проживати в м. Тлумач Івано-Франківської області. Також періодично продовжували проживати і в с. Тарасівка Тлумацького району Івано-Франківської області, робили ремонти, обробляли городи, вели господарство. Брат ОСОБА_2 переїхав проживати у спірне будинковолодіння десь у березні-квітні 2006 року. Ствердила, що починаючи з 2010 року по 2017 рік вона разом зі своєю сім`єю та брат ОСОБА_2 проводили певні роботи по благоустрою будинковолодіння, внаслідок яких було здійснено перебудови та добудови певних приміщень до будинку, а також побудовано деякі господарські будівлі та споруди. Вона, її чоловік та сини постійно приймали участь при проведенні всіх добудов і будівельних робіт, проплачували роботи, придбавали матеріали. Через деякий час міжнею та братом виникли суперечки, внаслідок яких на даний час відповідач-позивач ОСОБА_2 не допускає її до майна, яке належить їй на праві власності, тому просила поділити домоволодіння в натурі, щоб вона могла ним користуватися, виділити їй в натурі 1/2 частину із майна, що є в спільній частковій власності, а саме будинковолодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 , згідно варіантів розподілу житлового будинку, господарських будівель і споруд запропонованих у її заяві від 05.06.2019 року.

Представник позивача адвокат Новосільська О.Б. вказала, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 після отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері, ставши співвласниками спірного майна, за спільною згодою використовували дане майно та проводили різні роботи. Проте, що дане будинковолодіння набуло після робіт більшої вартості не заперечується сторонами. На роботи, які були проведені, зокрема обмурування будинку, не потрібно будь-якої документації. Добудови були проведені без порушення будівельно-технічних норм. Це підтверджується як техпаспортом, в якому немає жодних відміток та штампів про самочинне будівництво, так і висновком експерта. Прибудова була здійснена за погодженням органу місцевого саморядування - Тарасівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області на підставі рішення від 09.09.2011 року. Тому немає підстав для визнання прибудов по АДРЕСА_1 самочинними. Вважає, що виходячи з теперішнього стану будинковолодіння, може ставитися питання про реальний поділ будинковолодіння. Відповідно до висновку експерта, вважає за доцільне поділити будинковолодіння так, щоб не залишилося жодних приміщень в спільному користуванні. Тому просила поділити будинковолодіння згідно запропонованих ОСОБА_1 варіантів.

Відповідач-позивач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Раврик І.Д. зустрічну позовну заяву підтримали з підстав зазначених в ній, просили її задовольнити. Вказали, що дане будинковолодіння було побудовано в 1939 році. Будинок був в поганому стані, тому потрібно було провести ряд робіт для того, щоб в ньому можна було комфортно проживати. Оскільки ОСОБА_2 проживав в даному будинку, то більшість робіт по його благоустрою робив він самостійно. Газифікацію будинку робив також він сам. Оплачував роботи, які проводилися будівельниками. Сестра частково брала участь в будівельних роботах, однак основні витрати ніс він самостійно.

Представник відповідача позивача - адвокат Раврик І.Д. вказав, що, крім рішення Тарасівської сільської ради Тлумацького районну Івано-Франківської області від 09.09.2011 року, на проведення добудови чи перебудови житлового будинку по АДРЕСА_1 інших рішень не було і з ніким це питання не погоджувалося. Відповідно до п. 2 вказаного рішення ОСОБА_2 було рекомендовано звернутися в проектну організацію для виготовлення необхідної документації, однак останній цього не зробив і добудови та перебудови проводилися без будь-яких документів. В розумінні ст. 376 ЦК України, проведені роботи є самочинним будівництвом, на які немає дозвільної документації, тому не підлягають поділу. Вказав, що дана позиція також висловлена Верховним Судом у постанові від 04.04.2019 року у справі № 750/4445/17. Із запропонованих експертом варіантів поділу по 1/2 частці житлового будинку, господарських будівель та споруд їм жоден не підходить. Вважає, що позов позивача-відповідача ОСОБА_1 є необґрунтованим, тому слід відмовити в його задоволенні, однак зустрічний позов ОСОБА_2 є підставним і підлягає до задоволення.

Свідок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснили, що вони як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 добре не знають. Брали участь у проводенні робіт по залиттю фундаменту у будинку, який знаходиться біля церкви в с. Тарасівка Тлумацького району Івано-Франківської області, точну адресу будинку вказати не можуть. На будівництві працювало біля 5 чоловік. При проведенні даних робіт більшу участь брав ОСОБА_2 , однак ОСОБА_1 також приїжджала, готувала їсти майстрам. Хто саме придбавав будівельні матеріали для робіт, що проводилися, сказати не можуть.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які є синами позивача-відповідача ОСОБА_1 , та ОСОБА_8 , який є чоловіком позивача-відповідача ОСОБА_1 , в судовому засіданні поянили, що по АДРЕСА_1 проживала їхня бабуся (теща) ОСОБА_3 . Вони постійно приїжджали до бабусі (тещі) в село, допомагали по господарству, обробляли город, оскільки бабуся (теща) не могла самостійно це робити. Також перекривали стайню, стодолу, малювати бляху, привозили блоки та цеглу, яку використовували для обмуровки спірного будинку. Влітку 2010 року почалася добудова будинку. Ініціаторами добудови була ОСОБА_1 (мати, дружина, позивач-відповідач) та ОСОБА_2 (дядько, швабро, відповідач-позивач), які спільно несли витрати при будівельних роботах. Добудовували ванну кімнату та коридор. Вони особисто брали участь майже у всіх роботах, що проводилися по благоустрою будинку. ОСОБА_6 вказав, що коли проводили воду до будинку, він особисто виготовляв проект водовідведення та проводив роботи по проведенню води. На той час стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були добрими, вони погіршилися вже десь в 2013-2014 роках. На даний час доступу до будинку вони з ОСОБА_1 (мати, дружина, позивач-відповідач) не мають.

Свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснили, що є знайомими позивача-відповідача ОСОБА_1 , остання ще за життя своєї матері ОСОБА_3 постійно приїжджала та допомагала матері по господарству, а також допомагала обробляти земельну ділянку. В цей період відповідач приїжджав дуже рідко. Сказали, що коли в 2010 році почалися будівельні роботи спірного будинку, позивач-відповідач ОСОБА_1 разом з чоловіком ОСОБА_8 привозили цеглу та будівельні матеріали, брали участь у всіх роботах по благаустрою будинку, їхні діти також допомагали на будові. Конфлік між позивачем-відповідачем ОСОБА_1 та її братом відповідачем-позивачем ОСОБА_2 виник близько 4 років тому. Вказали, що їм відомо, що на даний час позивач-відповідач ОСОБА_1 не має можливості користуватися своїм майном, яке отримала у спадщину від матері, оскільки відповідач-позивач ОСОБА_2 чинить в цьому їй перешкоди, не дає доступу до спірного майна.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що працював разом з відповідачем-позивачем ОСОБА_2 . Йому відомо, що останній в 2009-2010 році робив реконструкцію та ремонт в будинку в с. Тарасівка Тлумацького району Івано-Франківської області, возив будівельні матеріали. Він бачив товарно-транспортні накладні на дані будівельні матеріали, однак чи використовувалися дані матеріали на будівництві йому невідомо.

Заслухавши думку сторін та їх представників, пояснення свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 при збільшеному та уточненому розмірі позовних вимог, та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.12.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1504, ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем майна ОСОБА_3 , на праві власності належить 1/2 частка (половина) житлового дерев`яного будинку житловою площею 18,6 кв.м., загальною площею 50,9 кв.м., зазначений в плані літерою «А» і відповідної частини господарських будівель: літньої кухні «Б», стайні «В», стодоли «Г», навісу «Д», колодязя «1», огорожі «2», воріт «3», які знаходяться по АДРЕСА_1 (Том 1 а.с. 8). Дані відомості також підтверджуються копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13127689 від 03.01.2007 року (Том 1 а.с. 9).

Також, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.12.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1502, ОСОБА_2 , який є спадкоємцем майна ОСОБА_3 , на праві власності належить 1/2 частка (половина) житлового дерев`яного будинку житловою площею 18,6 кв.м., загальною площею 50,9 кв.м., зазначений в плані літерою «А» і відповідної частини господарських будівель: літньої кухні «Б», стайні «В», стодоли «Г», навісу «Д», колодязя «1», огорожі «2», воріт «3», які знаходяться по АДРЕСА_1 (Том 1 а.с. 57). Дані відомості також підтверджуються копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13127666 від 03.01.2007 року (Том 1 а.с. 58).

Згідно повідомлення Тлумацької міської ради об`єднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області № 60/02-24 від 11.05.2017 року за господарством АДРЕСА_1 числиться земельна ділянка для ведення ОСГ - 0,2270 га (згідно державного акту НОМЕР_1 ) та для ОЖБ - 0,05 га (а.с. 14).

Зазначені технічні характеристики житлового будинку відповідають технічному паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 від 07.11.2006 року (Том 1 а.с. 10-13).

Рішенням VI сесії VI демократичного скликання Тарасівської сільської ради Тлумацької районної ради Івано-Франківської області № 102 від 09.09.2011 року надано дозвіл жителю с . Тарасівка Тлумацького району Івано- Франківської області ОСОБА_2 на добудову житлового будинку по АДРЕСА_1 та рекомендовано звернутися в проектну організацію для виготовлення необхідної документації (Том 1 а.с. 62).

Відповідно до виписки з інвентаризаційних матеріалів садибного (індивідуального) житлового будинок АДРЕСА_1 від 05.10.2017 року, виданою суб`єктом господарювання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_13 за період з 2011року по 2017 рік загальна площа житлового будинку змінилася з 50,9 кв.м. на 72,6 кв.м., житлова - з 18,6 кв.м. на 35,1 кв.м. через переобладнання літньої кухні літ. «Б» в одне з приміщень житлового будинку, а саме кухню (на схемі технічного паспорта - прибудова «А1»); добудову прибудови «А2». Дозволу на переобладнання та добудови немає. Пропущено при первинній інвентаризації навіс літ. «Ж» та погріб літ. «З», хвіртку літ. «№4». В 2013 році побудований навіс літ. «Е», в 2017 році поставлені ворота «№5» та в 2011 році додано вимощення «І» - згідно Інструкції з техінвентаризації дозвіл на побудову навісів, погребів та господарських споруд не вимагається (Том 1 а.с. 19).

Зазначені технічні характеристики житлового будинку відповідають технічному паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 від 05.10.2017 року (Том 1 а.с. 15-18).

З матеріалів справи та пояснень сторін і їх представників вбачається, що після отримання зазначеного будинку у спадщину, сторонами було здійснено перебудови та добудови певних приміщень до будинку в період часу з 2011 року по 2017 рік, внаслідок чого загальна площа житлового будинку змінилася з 50,9 кв.м. на 72,6 кв.м., житлова - з 18,6 кв.м. на 35,1 кв.м., було здійснено переобладнання літньої кухні літ. «Б» в одне з приміщень житлового будинку, а саме кухню «1-7» площею 9,0 кв.м. (на схемі технічного паспорта - прибудова «А»1); добудову прибудови «А2», змінилися розміри приміщень житлового будинку, а саме: приміщення «1-1» з 13 кв.м. зменшилося до 12,2 кв.м.; приміщення «1-2» з 3,9 кв.м. збільшилося до 4,0 кв.м.; приміщення «1-4» з 15,4 кв.м. збільшилося до 16,5 кв.м.; добудовано приміщення «1-5» площею 7,7 кв.м. та санвузол «1-6» площею 4,6 кв.м., крім того, збільшилася кількість господарських будівель та споруд, дані зміни в житловому будинку та господарських будівлях і спорудахвідбражені в технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 від 05.10.2017 року.

Відповідно до Висновку експерта № 83 за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи по цивільній справі № 353/1054/17 від 30.10.2018 року експертом встановлено, що у спірному житловому будинку проводились переобладнання та добудови приміщень. При обстеження господарства за адресою: АДРЕСА_1 експертом не виявлено будь-яких інших будівель та споруд, які зазначені в технічному паспорті від 05.10.2017 року. В даному технічному паспорті відсутні відмітки та штампи про самочинне будівництво. Експерт прийшов до висновку, що, проаналізувавши вимоги чинних будівельних норм, співставивши результати огляду та враховуючи відсутність відміток та штампів, що підтверджують чи спростовують наявність самочинного будівництва в технічному паспорті від 05.10.2017 року, встановлено, що здійснити реальний розподіл житлового будинку по АДРЕСА_1 , згідно технічного паспорта від 05.10.2017 року, відповідно до часток співвласників, технічно можливо.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами третьою, четвертою статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна у порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 55 від 18.06.2007 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за № 774/14041 від 06.07.2007 року(далі - Інструкція).

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Відповідно до п. 2.3 Розділу 2 Інструкції, не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Згідно п. 3.11. Розділу 3 вказаної Інструкції за наявності самочинно збудованих (реконструйованих, перепланованих) об`єктів нерухомого майна документи щодо виділу готуються тільки після визнання права власності на них відповідно до закону. Самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна до розрахунку не включаються.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься у пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009. «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 22 липня 2009 року № 295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна кількості приміщень, створення нових, втручання в несучі конструкції).

За змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Таким чином, за змістом статей 357, 376 ЦК України, пункту 3 ДБН власник може самостійно здійснювати такі переобладнання об`єкта нерухомого майна, які не підпадають під ознаки реконструкції або перебудови, не суперечать закону, не порушують прав та охоронюваних інтересів інших осіб.

В судовому засіданні знайшло своє підтвердження посилання як позивача-відповідача ОСОБА_1 , так і відповідача-позивача ОСОБА_2 на те, що ними без будь-яких дозволів, передбачених законодавством, проектів тощо було проведено перебудову та добудову певних приміщень до спірного будинку в період часу з 2011 року по 2017 рік, внаслідок чого загальна площа житлового будинку змінилася з 50,9 кв.м. на 72,6 кв.м., житлова - з 18,6 кв.м. на 35,1 кв.м., було здійснено переобладнання літньої кухні літ. «Б» в одне з приміщень житлового будинку, а саме кухню «1-7» площею 9,0 кв.м. (на схемі технічного паспорта - прибудова «А1»); добудову прибудови «А2», змінилися розміри приміщень житлового будинку, добудовано приміщення «1-5» площею 7,7 кв.м. та санвузол «1-6» площею 4,6 кв.м., крім того, побудовано господарські будівлі та споруди.

Таким чином, внаслідок самочинного будівництва (реконструкції, перебудови), спірний будинок втратив тотожність з тим, який ОСОБА_14 та ОСОБА_15 отримали у власність згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.12.2006 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

В судовому засіданні судом також встановлено, що жодна із сторін не бажає одержати від іншого співвласника грошову або іншу матеріальну компенсацію вартості своєї частки, хоча позивачем-відповідачем ОСОБА_1 та її представником - адвокатом Новосільською О.Б. неодноразово заявлялися клопотання про відкладення розгляду справи з метою укладенні мирової угоди для мирного вирішення спору. Крім того, у матеріалах справи відсутні відомості про спроби сторін оформити право власності на прибудови до будинку у позасудовий спосіб.

Таким чином, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку, господарських будівель та споруд і зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку та визнання особистої приватної власності, відповідно до варіантів поділу запропонованих експертом у висновку експерта № 83 за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи по цивільній справі № 353/1054/17 від 30.10.2018 року, зважаючи на наявність самочинного будівництва (реконструкції, перебудови) спірного житлового будинку, у зв`язку з чим такий втратив тотожність з тим, на який сторонами отримано право власності.

Дана позиція суду повністю відповідає позиції Верховного Суду викладеної в постанові від 04.04.2019 року у справі за № 750/4445/17.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При такому вирішенні спору, суд вважає, що документально підтверджені судові витрати по справі понесені позивачем-відповідачем ОСОБА_1 по сплаті судового збору в загальній сумі 1528,45 грн. (квитанція № 30 від 13.11.2017 року на суму 640,00 грн. (Том 1 а.с. 1), квитанція № ПН6828 від 06.12.2017 року на суму 183,65 грн. (Том 1 а.с. 28), квитанція № ПН122610 від 14.02.2018 року на суму 704,80 коп. (Том 1 а.с. 78)); витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 800 грн. 00 коп. (квитанція № 002723 (Том 2 а.с. 169), акт виконання робіт по наданню правничої допомоги від 24.05.2019 року (Том 2 а.с. 170), витяг з договору № 01/18 від 30.01.2018 року (Том 1 а.с. 75)), а також витрати по оплаті за проведення судової будівельно-технічну експертизи в сумі 13156 грн. (квитанція від 06.08.2018 року (Том 2 а.с. 172)) слід покласти на її рахунок.

Також, суд вважає, що документально підтверджені судові витрати по справі понесені відповідачем-позивачем ОСОБА_2 по сплаті судового збору в сумі 1409,60 грн. (квитанція № 47.40.1/10090149 від 09.01.2018 року (Том 1 а.с. 48)) слід покласти на його рахунок.

Враховуючи викладене, ст.ст. 181, 183, 316, 317, 356, 357, 358, 364, 367, 376 ЦК України, Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні первісного позову ОСОБА_1 при збільшеному та уточненому розмірі позовних вимог - відмовити.

Судові витрати по справі понесені ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителькою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , покласти на її рахунок.

В задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 - відмовити.

Судові витрати по справі понесені ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованим по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , покласти на його рахунок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГоловуючийН. І. Лущак

Повний текст судового рішення складено «16» липня 2019 року.