ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року

м.Суми

Справа F592/1795/19

Номер провадження 22-ц/816/2875/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів -   Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об’єднання» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 лютого 2019 року в складі судді Катрич О.М., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 19 лютого 2019 року,

в с т а н о в и в:

31 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об’єднання» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «СМНВО» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати у сумі 38 585,20 грн.

Стягнуто з ПАТ «СМНВО» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 жовтня 2018 року по 19 лютого 2019 року в розмірі 15 522,50 грн.

Стягнуто з ПАТ «СМНВО» в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ПАТ «СМНВО» оскаржило його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. В доводах апеляційної скарги ПАТ «СМНВО» зазначається, що наданий позивачем розрахунковий лист не підтверджує факт заборгованості із виплати грошових коштів.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на день звільнення ОСОБА_1 з роботи заробітна плата у розмірі 38585,20 грн йому виплачена не була, тому вважав, що вказана сума заборгованості та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 жовтня 2018 року по 19 лютого 2019 року, тобто, за 50 робочих днів, у розмірі 15522,50 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи із розміру середньоденної заробітної плати в сумі 310,45 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПАТ «СМНВО», а 18 жовтня 2018 року позивача було звільнено за власним бажанням у зв'язку із невиконанням власником умов колективного договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Вказані обставини підтверджуються даними трудової книжки ОСОБА_1 (а.с. 6).

Згідно даних наданого позивачем розрахункового листа станом на жовтень 2018 року заборгованість відповідача перед позивачем з виплати заробітної плати складала 38585,20 грн (а.с. 7).

Крім того, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно вимог статей 94, 97, 115 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати встановлюється за погодженням сторін, у відповідності до форм і систем оплати праці, норм праці, а також з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Як передбачено ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що право позивача на своєчасне отримання заробітної плати за виконану ним роботу при звільненні порушено з боку відповідача, оскільки встановлено, що останній станом на жовтень 2018 року не виплатив позивачу заробітну плату за виконану роботу, тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції визначено статтею 367 ЦПК України. Зокрема, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 110 КЗпП України слідує, що обов'язок повідомляти працівника про розмір загальної суми заробітної плати, розміри і підстави відрахувань та суми заробітної плати, що належить до виплати, покладено саме на власника або уповноважений ним орган.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 лютого 2019 року відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного провадження, витребувано з ПАТ «СМНВО» довідку про розмір середньоденної та середньомісячної заробітної плати (а.с. 11).

Дана ухвала отримана ПАТ «СМНВО» 07 лютого 2019 року (а. с. 13).

Проте, вказана довідка про розмір середньоденної та середньомісячної заробітної плати не була надана, про причини невиконання ухвали суду не повідомлено.

А тому суд першої інстанції вирішив позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі на підставі наданих позивачем доказів, які відповідачем не спростовані.

Крім того, оскільки позивачу своєчасно при звільненні з ПАТ «СМНВО» не було виплачено сум, що належали йому від підприємства, то є підстави і для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідач, у свою чергу, не надав належних і допустимих доказів для підтвердження факту відсутності заборгованості по заробітній платі та вихідної допомоги перед позивачем або наявності заборгованості у меншому розмірі, ніж заявлено у позові.

Відтак, колегія суддів вважає, що судом з'ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, його висновки відповідають вимогам закону та обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому таке судове рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 лютого 2019 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 15 травня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик

Судді: О.Ю. Кононенко

ОСОБА_2