ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/807/1634/19
Головуючий в 1-й інстанції – Геєць Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача

Кухаря С.В.,

суддів:

Крилової О.В., Полякова О.З.,

секретар

Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2019 року, постановлену в м. Запоріжжі у справі за заявою ОСОБА_6 про повторну видачу виконавчих листів,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 звернулася до суду з заявою про повторну видачу виконавчих листів та виправлення в них описки. В заяві зазначила, що на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2018 року, позивачці 23.06.2018 року видано виконавчі листи без печатки суду. У зв’язку з відсутністю печатки суду головний державний виконавець Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві повернув виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». Заявниця, посилаючись на зазначене, просить суд внести виправлення та видати виконавчі листи для повторного звернення до виконавчої служби з гербовою печаткою.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2019 року, заяву ОСОБА_6 про повторну видачу виконавчих листів – задовольнити частково.

Видано ОСОБА_6 виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_5, (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_6, (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що мешкає за адресою: АДРЕСА_2) аліменти на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.09.2016 року і до повноліття дитини, з урахуванням рішення Запорізького апеляційного суду від 22.12.2018 року, оформленого відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Видано ОСОБА_6 виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_5, (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_6, (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що мешкає за адресою: АДРЕСА_2) понесені судові витрати за надану правову допомогу та витрати за участь у експертизі на загальну суму 11 920 грн.,з урахуванням рішення Запорізького апеляційного суду від 22.12.2018 року, оформленого відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість висновків суду, порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те що, діючим законодавством не передбачено повторну видачу оригіналів виконавчих документів. Судом першої інстанції необґрунтовано ухвалено видати нові виконавчі листи при цьому попередні два виконавчі листи не визнані такими, що не підлягають виконанню.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_6, зазначає, що судом першої інстанції винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв’язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положенням ч. 1 п. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу – без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2018 року позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_5, (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_6, (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що мешкає за адресою: АДРЕСА_2) аліменти на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.09.2016 року і до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_5, (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_6, (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що мешкає за адресою: АДРЕСА_2) аліменти на утримання колишньої дружини ОСОБА_6, в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), починаючи з 16.09.2016 року і до досягнення дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3,трьохрічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Стягнуто з ОСОБА_5, (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_6, (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що мешкає за адресою: АДРЕСА_2) понесені судові витрати за надану правову допомогу та витрати за участь у експертизі на загальну суму 11 920 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5, (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1) в дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

В задоволенні решти позовних вимог про стягнення аліментів у визначеному позивачем розмірі, відмовлено.

На підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2018 року, позивачу 23.06.2018 року видано виконавчі листи.

Не погоджуючись з рішенням суду, 10.07.2018 року відповідачем подано апеляційну скаргу.

Повідомленням головного державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 11.07.2018 року, на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто оригінал виконавчого документа стягувачу про стягнення з ОСОБА_5, (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_6, (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що мешкає за адресою: АДРЕСА_2) аліменти на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.09.2016 року і до повноліття дитини, без прийняття до виконання, оскільки виконавчий документ не скріплено печаткою.

Повідомленням головного державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 11.07.2018 року, на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто оригінал виконавчого документа стягувачу про стягнення ОСОБА_5, (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_6, (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що мешкає за адресою: АДРЕСА_2) понесені судові витрати за надану правову допомогу та витрати за участь у експертизі на загальну суму 11 920 грн., без прийняття до виконання, оскільки виконавчий документ не скріплено печаткою.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 22.12.2018 року апеляційна скарга ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_9 залишена без задоволення, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2018 року у цій справі залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення вимог заявника, суд першої інстанції зазначив, що, питання, які ставить на вирішення суду заявниця, не є опискою в розумінні ст. 432 ЦПК України, а стосуються неналежного оформлення виконавчого документу у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження», тому підлягає задоволенню вимога заявника саме в частині видачі ОСОБА_6 виконавчих листів, з урахуванням рішення Запорізького апеляційного суду від 22.12.2018 року, оформлених відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Відповідно до вимог пункту 29.1. розділу 29 Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах м. Києва та Севастополя, апеляційному суді Автономної республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року № 173 (далі – Інструкція), звернення до виконання судових рішень здійснюється з урахуванням положень Закону України «Про виконавче провадження», а також інших актів законодавства.

Згідно із ч. 3 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов’язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов’язаний мати таку печатку.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України та статті 18 ЦПК України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

За наведених обставин, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про видачу виконавчих листів в даному випадку правильними, оскільки попередні виконавчі листи не були прийняті до виконання через відсутність печатки суду і це не може призвести до подвійного стягнення за одним і тим же рішенням суду.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов’язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Доводів, які б вказували на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали апеляційна скарга не містить.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2019 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 15 травня 2019 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: О.В. Крилова

О.З. Поляков