АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1035/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія : на ухвалу Льон О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року

м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.,

секретар: Торопенко Н.М.

учасники справи:

скаржник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - старший державний виконавець Канівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Шамсутдінова Ю.В.,

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20 травня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Канівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Шамсутдінової Ю.В., -

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Канівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Шамсутдінової Ю.В.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 вказував, що відповідно до виконавчого документу у справі №697/141/14-ц, виданого Канівським міськрайонним судом Черкаської області, 15.04.2019 старшим виконавцем Канівського МР ВДВС ГТУЮ у Черкаській області винесено наступні постанови: постанову про встановлення тимчасового обмеження його у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, постанову про встановлення обмеження боржника у праві полювання, постанову про встановлення обмеження у праві виїзду за межі України, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, а також винесено 16.04.2019 постанову про накладення штрафу.

18.04.2019 лист, в якому містилися вказані постанови, через пошту отримали батьки скаржника за його фактичним місцем реєстрації.

Вказані постанови скаржник отримав по приїзду в м. Канів 26.04.2019.

Про існування постанови про накладення штрафу від 16.04.2019 він дізнався лише 26.04.2019, після того як в результаті особистої зустрічі з державним виконавцем, отримав ідентифікатор доступ до виконавчого провадження.

Вважає, що діями старшого державного виконавця під час виконання судового рішення порушено його права та свободи. Так, дійсно існує виконавчий лист №697/141/14-ц, виданий 01.04.2014 Канівським міськрайонним судом про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Протягом періоду з квітня 2014 року по листопад 2016 року за обставин анексії АР Крим, він не міг виконувати дане рішення, оскільки стягувач постійно проживала в АР Крим. Він кожного місяця протягом двох років сплачував аліменти, але всі суми коштів поверталися на його рахунок у зв`язку з відсутністю будь-якої співпраці банківських установ держави Україна та Російської Федерації в АР Крим.

У листопаді 2016 року стягувач переїхала проживати на материкову частину України і одночасно передала на виконання до Канівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області зазначений виконавчий лист.

04.11.2016 відкрито виконавче провадження №52810771 та проведено розрахунок заборгованості по сплаті аліментів за цей період, який на той час склав близько 30 000 грн.

Вже з січня 2016 року і по даний час ОСОБА_1 виконував обов`язок щодо сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Заборгованість по сплаті аліментів за період з березня 2014 по січень 2016 років складає близько 25000 грн.

На думку скаржника, старший державний виконавець Канівського МР ВДВС ГТУЮ у Черкаській області Шамсутдінова Ю.В. при винесені оскаржуваних постанов допустила помилку, оскільки законодавцем заходи відповідного примусу щодо боржника за невчасну сплату аліментів введено в законну дію лише з 06.02.2018 згідно Закону № 2234-ІІI від 07.12.2017.

Просив суд поновити строк для подання скарги, визнати дії виконавця, що полягають у винесенні оскаржуваних постанов про відкриття виконавчого провадження протиправними, скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 15.04.2019, постанову про встановлення обмеження боржника у праві полювання від 15.04.2019, постанову про встановлення обмеження у праві виїзду за межі України від 15.04.2019, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 15.04.2019, постанову про накладення штрафу від 16.04.2019, як незаконні.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20 травня 2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку для подання скарги на дії державного виконавця відмовлено, скаргу залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку для її подання.

Судове рішення мотивовано тим, що скарга на дії державного виконавця подана на 19-й день, тобто з пропуском строку, встановленого у ч. 1 ст. 449 ЦПК України.

Вказаною нормою передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. З урахуванням висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 07.07.1998 № 11-рп/98, термін «дні», якщо він вживається у зазначених правових актах без застережень, означає лише календарні дні.

Згідно зі ст. 74 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів ДВС щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Таким чином Законом України №1404-VIII на оскарження дій державного виконавця надано 10 робочих днів.

Вважаючи норми ЦПК України спеціальними відносно до норм, закріплених в Законі України «Про виконавче провадження», місцевий суд дійшов висновку про пропуск строку для подачі скарги на дії державного виконавця. У зв`язку з необґрунтованістю клопотання про поновлення пропущеного строку суд відмовив у його задоволенні та залишив скаргу без розгляду на підставі ч. 2 ст. 126 ЦПК України.

07 квітня 2019 року надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на вказану ухвалу.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом невірно оцінені докази на підтвердження поважності пропуску строку на звернення із скаргою. Крім того, судом невірно пораховано процесуальні строки. Суд безпідставно відмовив у клопотанні про поновлення строку на оскарження дій державного виконавця, у зв`язку з чим скарга залишена без розгляду без достатніх на те підстав.

Посилаючись на незаконність судового рішення, порушення судом норм процесуального та матеріального права, просив скасувати оскаржувану ухвалу, постановити нове судове рішення про задоволення вимог скарги в повному обсязі.

На апеляційну скаргу надійшов відзив від Канівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, згідно з яким останній погоджується з висновками місцевого суду щодо пропуску скаржником строку на оскарження постанов державного виконавця без поважних причин. Стверджує, що аргументи скаржника про роботу за межами м. Канева не відповідають дійсності. Рішення суду вважає законним, а доводи апеляційної скарги безпідставними. Просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши скаржника та його представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим приписами ЦПК України (статті 175, 177), з урахуванням особливостей, визначених у частині четвертій статті 74 Закону України "Про виконавче провадження".

У разі відсутності спеціальних приписів щодо вирішення певних питань, які виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, для розгляду таких скарг мають застосовуватися приписи ЦПК України, якими врегульовані аналогічні питання, зокрема, щодо учасників цивільного процесу, їхніх прав і обов`язків (статті 42-47, 55-64), судових викликів і повідомлень (статті 128 - 131), заходів процесуального примусу глава 9 розділу III), відкриття провадження у справі (глава 2 розділу III), розгляду справи по суті (глава 6 розділу III), апеляційного та касаційного оскарження судових рішень (глави 1, 2 розділу V).

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно з частиною 6 вищезазначеної статті, про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Статтею 449 ЦПК України імперативно встановлено два строки для звернення до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Так, скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що при обчисленні строку для подання скарги на дії державного виконавця слід керуватись нормами ст. 449 ЦПК України як спеціальної по відношенню до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому суд вірно застосував правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №920/149/18, відповідно до яких процесуальний кодекс у відповідній галузі права (в тому числі і цивільний процесуальний кодекс) є спеціальним до Закону України «Про виконавче провадження» в частині визначення строку для подання скарги на рішення, дії або бездіяльності виконавців.

Що стосується аналізу підстав для поновлення пропущеного строку для звернення із скаргою, то суд виходить із такого.

Відповідно до положень ст. 122 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За ч. 3 ст. 124 ЦПК України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Відповідно до ч.6 ст. 124 ЦПК України, строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

З відомостей щодо відстеження поштового направлення з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» (а.с. 96) вбачається, що поштовий конверт з оскаржуваними постановами направлено на адресу ОСОБА_1 17.04.2019 року, вручено особисто ОСОБА_1 18.04.2019 року.

Посилання скаржника на те, що скарга до суду подана 06.05.2019 року спростовується датою на штемпелі на поштовому конверті, відповідно до якого скарга подана засобами поштового зв`язку саме 07.05.2019 року (а.с. 106).

Відповідно до доданого до апеляційної скарги листа ПАТ «Укрпошта» за вх. №3 від 28 травня 2019 року рекомендований лист 966 на ім`я ОСОБА_1 вручений 18.04.2019 ОСОБА_2 , матері адресата (а.с. 142).

Відповідно до доданої до апеляційної скарги довідки вих. №31/05-19 від 31.05.2019 року, виданої ТОВ «ТІМ КЛІМАТ», ОСОБА_1 в період з 16.04.2019 року по 25.04.2019 року виконував проведення монтажних робіт з встановлення системи вентиляції за адресою: м. Київ, вул. Метрологічна, буд 40 А, згідно з договором №15/04/19-Р від 15.04.2019 року (а.с. 143).

Згідно із положеннями ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Скаржник не обґрунтував причини неможливості подання вищевказаних доказів до суду першої інстанції.

З огляду на це, колегія суддів не може прийняти як належні, допустимі, достовірні та достатні докази в розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України надані скаржником докази поважності пропущення строку (зокрема, лист ПАТ «Укрпошта» від 28 травня 2019 року та довідку ТОВ «ТІМ КЛІМАТ» від 31.05.2019 року).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

З матеріалів справи вбачається, що усі процесуальні документи в рамках виконавчого провадження направлялись за адресою боржника ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 . При цьому жодних заяв про зміну місця перебування від боржника матеріали справи не містять.

Посилання ОСОБА_1 на те, що поштовий конверт вручено його матері під час його відсутності за місцем проживання, не є доказом неналежного повідомлення самого скаржника.

Як визначено Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженими постановою КМ від 5.03.2009 №270, підлягають доставці додому рекомендовані поштові картки, листи, рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів (п.92 Правил).

Рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним (п.99 Правил).

За таких обставин вручення поштового переказу матері ОСОБА_1 є підтвердженням належного повідомлення самого адресата.

Крім того, копії листа ПАТ «Укрпошта» від 28 травня 2019 року та довідки ТОВ «ТІМ КЛІМАТ» від 31.05.2019 року не посвідчені у спосіб, визначений належним відповідно до закону.

Надані до апеляційної скарги докази не свідчать про те, що строк пропущено з об`єктивних підстав, які не залежали від волі скаржника.

Проте, вирішуючи питання щодо поважності пропуску строку, колегія суддів враховує, що в оскаржуваних постановах державного виконавця від 15.04.2019 року (а.с. 98, 98 зв., 99, 99 зв.) в резолютивних частинах вказано, що вони підлягають оскарженню до суду протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про їх винесення, а у постанові про накладення штрафу від 16.04.2019 року (а.с. 100) старший державний виконавець зазначив, що постанова може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Тобто, боржника було повідомлено про те, що постанови, винесені органом державної виконавчої служби, можуть бути оскаржені протягом саме десяти робочих днів.

Вважаючи, що строк на звернення зі скаргою на рішення державного виконавця слід відраховувати з 19.04.2019 року (п`ятниця), то десятий робочий день припадає на 07.05.2019 року.

Вбачається, що ОСОБА_1 скаргу направив засобами поштового зв`язку 07.05.2019 року, тобто на десятий робочий день після 19.04.2019 включно (а.с. 106).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що та обставина, що органом державної виконавчої служби було повідомлено боржника, що винесені постанови підлягають до оскарження саме в десятиденний строк, з уточненням про робочі дні, тому такий факт дає підстави вважати поважною причиною пропуску строку, який встановлений спеціальним законом та підтверджений правовою позицією Верховного Суду.

Такий висновок апеляційного суду відповідає загальновизнаному принципу забезпечення доступу до правосуддя.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя. Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист та доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це право не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу до суду потребує регулювання з боку держави. Для такого регулювання Держави-учасниці Конвенції мають певну свободу розсуду, але застосовані ними обмеження не повинні звужувати чи не применшувати можливості доступу до суду в такий спосіб або настільки, що нівелюється сама сутність цього права (mutatis mutandis рішення у справі «ПринцЛіхтенштейну Ганс-Адамс ІІ проти Німеччини» («Prince Hans-Adam II Of Liechtenstein v. Germany») від 12 липня 2001 року, заява № 42527/98, § 44).

З огляду на викладене, апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для поновлення скаржнику строку на оскарження дій старшого державного виконавця Канівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Шамсутдінової Ю.В., оскільки обставини справи свідчать, що скаржником цей строк пропущений з поважних причин і підлягає поновленню.

З огляду на це, оскаржувану ухвалу про залишення скарги ОСОБА_1 без розгляду не можна визнати законною, а тому вона відповідно до п. 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підлягає до скасування як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, з направленням справи для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20 травня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає до оскарження в касаційному порядку.

Повний текст постанови складений 11 липня 2019 року.

Судді: Н.І. Гончар

Ю.В.Сіренко

Т.Л. Фетісова