КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 755/12365/18

Апеляційне провадження 22-ц/824/9007/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі Борисенко Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач Комунальний заклад «Театрально-видовищний заклад культури

«Київський муніципальний академічний театр ляльок на лівому березі Дніпра»

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2019 року, ухвалене під головування судді Арапіної Н.Є., у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Київський муніципальний академічний театр ляльок на лівому березі Дніпра» за участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

у серпні 2018 рокуОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Київський муніципальний академічний театр ляльок на лівому березі Дніпра», в якому просив визнати наказ № 90-к від 05.07.2018 про звільнення його у зв`язку із прогулом за п. ст. 40 КЗпП України незаконним та скасувати; поновити його на посаді режисера - постановника; стягнути на його користь середній розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодувати моральну шкоду у розмірі 20 000 грн та судові витрати.

В обґрунтування позову зазначав, що 23.09.2016 наказом відповідача № 177-к його прийнято на посаду заступника режисера-постановника. 05.07.2018 наказом тимчасово виконуючого обов`язки керівника Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Київський муніципальний академічний театр ляльок на лівому березі Дніпра» № 90-к його звільнено з посади режисера-постановника відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України (за прогул). Вважає своє звільнення незаконним, оскільки прогулів він не вчиняв, та відповідачем не було отримано згоду профспілкового органу на його звільнення. Незаконне звільненням призвело до істотних змін у його життєвих стосунках, чим заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в 20 000 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.04.2019 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подавапеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, судом не взято до уваги покази свідків щодо практики надання відпусток у закладі і те, що адміністрація театру була обізнаною про його виїзд у творчих справах. Він подав заяву про надання відпустки за власний рахунок з 21 по 27 червня 2018 року та вважав, що перебуває у відпустці, оскільки до подачі заяви між ним та директором ОСОБА_4 існувала усна домовленість про надання такої відпустки. Начальник бюро по кадрам не повідомила його про відмову у наданні згоди на відпустку. Крім того, він виїхав з метою прийняти участь у заходах в рамках міжнародного театрального фестивалю «Порто-Франко», який проводився у м. Івано-Франківськ, а відповідно до контракту та посадової інструкції режисера - постановника його участь у заходах мистецького фестивалю відноситься до його посадових обов`язків. Його відсутність на робочому місці не вплинула на постановку вистави, оскільки репетиції бути призначені лише з 15.08.2018. Суд не звернув уваги на те, що акти про відсутність його на робочому місці складені і у вихідні дні і за 29.06.2018, коли він вже вийшов на роботу на майданчик театру по вул. Миропіській, 1, проте на майданчику працівників не було, але акт про його відсутність вже був складений. 28.06.2018 він проінформував ОСОБА_3 про свою присутність в м. Києві, а надалі надав пояснення щодо причин своєї відсутності на роботі в ті дні, за які складено акти. Судом не враховано ступінь дисциплінарного проступку та відсутність згоди профспілкового органу на його звільнення, оскільки голоси членів профспілки розділись навпіл щодо надання згоди на звільнення.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін посилаючись на законність та обґрунтованість рішення. Заява про відпустку за власний рахунок надається лише за згодою сторін, проте такої згоди відповідач не надав. Позивачу було відмовлено у наданні відпустки у зв`язку з тим, що готувалася вистава, яка вимагала присутності позивача. У цей період інший режисер перебував у щорічній відпустці, а театр не може працювати без режисера. Будь - яких відряджень на фестиваль «Порто-Франко» працівників театру не було. Згода профспілкового комітету на звільнення позивача отримана у встановленому законом порядку. Крім того, позивач і раніше вчиняв порушення трудової дисципліни, не виконував вимоги посадової інструкції, а з кожним роком його робота погіршувалась, а тому вирішуючи питання про звільнення ці обставини були враховані.

У судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник відповідача Вінніченко Т. В . та третя особа ОСОБА_3 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.09.2016 наказом в.о. директора Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Київський муніципальний академічний театр ляльок на лівому березі Дніпра» (надалі Закладу) № 177-к ОСОБА_1 прийнято на посаду режисера-постановника з 24.09.2016 на умовах укладеного контракту від 23.09.2016 терміном на 1 рік.

19.09.2017 наказом № 178-к продовжено дію контракту від 23.09.2016 з ОСОБА_1 , режисером-постановником, терміном на три роки з 24.09.2017 по 23.09.2020.

04.07.2018 рішенням профспілкового комітету Закладу надано попередню згоду на звільнення позивача за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП.

05.07.2018 наказом № 90-к позивача звільнено з посади режисера-постановника за прогули 20, 21, 22, 23, 24, 26, 27 та 29 червня 2018 року без поважних причин відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача здійснено з дотриманням вимог трудового законодавства, за об`єктивно підтверджених фактів прогулу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП Українитрудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно ч. 1 ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Відповідно до ст. 149 цього ж Кодексудо застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

За матеріалами справи встановлено, що позивач був відсутній на роботі з 20 по 27 червня 2018 року. Відсутність на робочому місці у зазначений період позивачем не заперечується.

Позивач посилається на те, що така відсутність була з поважних причин, а саме він подав заяву про надання відпустки за власний рахунок, узгодив дане питання з керівництвом та вважав, що перебуває у відпустці. Про те, що у наданні відпустки за власний рахунок йому відмовлено відповідач його не повідомив.

Проте, такі пояснення відповідача суперечать встановленим обставинам справи.

Так, свідок ОСОБА_7 , який є головним режисером театру вказав на те, що на нараді, яка відбувалася 21.06.2018 десь о 10 чи 11 год постало питання про відсутність на роботі ОСОБА_1 . Після наради він зателефонував ОСОБА_1 з метою з`ясування питання щодо його відсутності, на що останній попросив ОСОБА_7 забрати його заяву про надання відпустки за власний рахунок на стійці охорони у будинку, за своїм місцем проживання. ОСОБА_7 забрав цю заяву, написав резолюцію, що не заперечує проти надання відпустки та передав заяву до відділу кадрів Закладу. Відповідно до копії заяви така заява отримана відділом кадрів 21.06.2018 о 17 год. Відповідно до резолюції у наданні відпустки відмовлено.

У судовому засіданні 12.03.2019 позивач у поясненнях підтвердив, що заяву про надання відпустки за власний рахунок передав через ОСОБА_7 та останній забрав цю заяву без його особистої присутності. Про те, що у наданні відпустки за власний рахунок йому відмовлено він дізнався у четвер ввечері перед від`їздом, проте не став виходити на роботу, оскільки знав, що вже складено акти про його відсутність на роботі. При цьому позивач вважає, що відповідач підступно підлаштував ситуацію для його звільнення.

Позивач не подав завчасно заяву про надання відпустки за власний рахунок, така заява подана уже після того, як він був відсутній на роботі і 20 і 21 червня 2018 року (до подачі заяви). Таку заяву позивач подав не особисто, не став чекати рішення керівництва щодо розгляду цієї заяви, не підписував наказу про надання такої відпустки, та вже знаючи про те, що у наданні відпустки відмовлено не повернувся на робоче місце, а самовільно поїхав на мистецький фестиваль «Порто франко» на запрошення Івано - Франківського академічного театру ляльок ім. Марійки Підгірянки.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що позивачем вчинено прогул без поважних причин протягом тривалого часу, а відтак відповідач мав право на застосування до позивача такого виду стягнення, як звільнення.

Доводи апеляційної скарги про те, що участь у фестивалі відноситься до посадових обов`язків позивача не спростовують висновків суду щодо наявності підстав для звільнення за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки до обов`язків позивача входить участь у мистецьких фестивалях, у яких приймає участь відповідач, та саме відповідач вирішує питання про склад учасників фестивалю, а також про те, у яких саме фестивалях відповідач приймає участь.

Позивач не заперечував, що відповідач участі у мистецькому фестивалі «Порто франко» не приймав, його особисто на участь у цьому фестивалі відповідач не уповноважував та будь - яких рішень з цього питання (відрядження, направлення тощо) не приймав. Відтак суд першої інстанції правильно виходив з того, що поїздка на мистецький фестиваль без дозволу на це відповідача та без узгодження даного питання з керівництвом Закладу не є поважною причиною відсутності позивача на роботі.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Згідно з протоколом профкому від 04.07.2018 профспілковий комітет Закладу надав попередню згоду на звільнення позивача за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП.

Позивача звільнено 05.07.2018, у місячний строк з дня надання згоди на звільнення.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення профкому не можна вважати таким, що прийняте, оскільки голоси розділися порівну колегія суддів не може визнати обґрунтованими, оскільки у засіданні профкому приймало участь 5 осіб. За звільнення проголосувало 2 особи та проти звільнення проголосувало 2 особі. ОСОБА_3 не прийняла участь у голосуванні як член профкому, оскільки на той час виконувала обов`язки керівника Закладу, проте при розгляді подання врахована думка ОСОБА_3 , яка підтримувала подання про звільнення позивача з роботи.

Крім того, якщо за доводами представника позивача вважати, що профспілковий комітет не розглянув у встановлений строк належним чином питання про звільнення позивача, то за положеннями ч. 4 ст. 43 КЗпП України вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації дав згоду на розірвання трудового договору.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлено 16.07.2019.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик