Справа № 381/4231/18 Головуючий в суді І інстанції Соловей Г.В.
Провадження № 22ц-824/7376/19 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

22 липня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Іванової І.В. та Матвієнко Ю.О.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київський метрополітен» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

27 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому посилалася на те, що 07 жовтня 2013 року на станції метро «Вокзальна» Київського метрополітену вона зайшла на ескалатор та, проїхавши половину шляху, раптом ескалатор почав рухатися дуже швидко і, не втримавшись, вона впала на сходи ескалатора та відчула різкий біль в лівому стегні, після чого каретою швидкої допомоги була доставлена до Київської обласної лікарні.

Вказує, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень довгий час лікувалася та змушена була витрачати кошти на лікування, загальний розмір яких склав 8694,20 грн. Крім того, вважає,що їй була завдана моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, розмір якої позивач оцінює в сумі 30 000 грн., які вона просить суд стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповного з`ясування обставин справи, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема, обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, посилається на те, що суд належним чином не дослідив наявних доказів у справі, не взяв до уваги те, що внаслідок неправильної роботи ескалатора, що належить відповідачу, вона на цьому механізмі отримала важкі травми, які призвели до її матеріальних затрат та моральних страждань, тому вважає відмову у задоволенні позову необґрунтованою.

У свою чергу, представник КП «Київський метрополітен» подав відзив на апеляційну скаргу, в якій погоджується із висновками суду першої інстанції, посилається на те, що підставою звернення ОСОБА_1 до суду стало отримання нею 07.10.2013 року тілесних ушкоджень внаслідок розриву лівого поручня ескалатора на станції Київського метрополітену «Вокзальна», однак жодних доказів на підтвердження цих обставин надано не було, і травмування позивачки сталося з її власної необережності та за обставин грубого порушення п. 4.5 розділу 4 Правил користування метрополітену, а тому просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачкою не надано належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, зокрема про наявність винних дій відповідача, що могли б призвести до отриманих позивачкою травм, то підстави для задоволення позову відсутні.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, КП «Київський метрополітен» належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва на підставі розпоряджень Кабінету Міністрів України від 30.06.98 N 464-Р та Київської міської державної адміністрації від 28.10.98 N 2155 "Про зарахування майна державного підприємства у комунальну власність територіальної громади м. Києва" і підпорядковано Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Відповідно Статуту метою та предметом діяльності підприємства, зокрема, є надання послуг з перевезень пасажирів.

В позовній заяві позивачка посилається на те, що 07 жовтня 2013 року на станції Київського метрополітену - «Вокзальна» вона зайшла на ескалатор, однак стався розрив лівого поручня ескалатору, через що вона впала на ескалатор та отримала тілесні ушкодження.

Відповідно до акту, складеного комісією у складі працівників метрополітену, 07.10.2013 року о 14:16 хв. на ескалаторі № 2, який працював на спуск, сидячи на східцях, спускалась ОСОБА_1 , яка вчасно не змогла піднятися зі східців ескалатора та при вставанні скаржилася різкий біль в коліні лівої ноги у зв`язку з чим було викликано швидку допомогу.

Відповідно до доповідною ДСЦП ст. Вокзальна ОСОБА_2 07.10.2013 року в 14 год. 16 хвилин їхала жінка, яка сиділа на східцях ескалатора і на попереджувальну інформацію, яка велася багато разів, вона не звертала уваги, та коли вона доїхала до низу сама вже піднятися не змогла і попросила їй допомогти двох пасажирів, які стояли за нею. Жінка назвалася ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає в АДРЕСА_1 . В подальшому, за її проханням викликали швидку, так як вона скаржилася на біль в коліні лівої ноги. При приїзді лікаря вона повідомила, що при сходженні зі східців вона відчула хруст в коліні лівої ноги.

З Доповідної МПМ ОСОБА_3 від 07.10.2013 року вбачається, що з 14 год.10 хвилин до 14 години 20 хвилин давала підміну на технічну перерву. О 14 год.15 хв. побачила, що по ескалатору №2, який працював на спуск, сидить на сходах жінка похилого віку. Вона одразу надала інформацію, щоб пасажирка піднялася зі східців, однак пасажирка не піднялася, вона повторила інформацію декілька разів, але пасажирка ігнорувала інформацію. При наближенні до нижньої гребінки жінка хотіла піднятися та не змогла. Два молоді хлопці які їхали за пасажиркою на прохання підхопили її під руки та вивели з ескалатора. Коли жінку вивели з ескалатора вона почала скаржитись на біль в нозі лівого коліна. Зі слів пасажирки, вона сіла на сходи через біль в ногах, а при вставанні відчула хруст та різкий біль в коліні лівої ноги.

Згідно акту про технічний стан ескалатора № 2 станції «Вокзальна» № 4/10 від 07.10.2013 року після випадку травмування пасажира на ескалаторі № 2 станції «Вокзальна» 2013 року о 14:18 хв., технічним розслідуванням встановлено, що під час проїзду на ескалаторі № 2 працюючого на спуск станції «Вокзальна» пасажирка ОСОБА_1 внаслідок особистої необережності сиділа на східцях ескалатора чим порушила правила користування метрополітеном. Ескалатор № 2 не зупинявся та знаходиться в технічно-справному стані та відповідає Правилам.

Позивачка в суді пояснила, що 07.10.2013 року вона їхала на ескалаторі на станції «Вокзальна» в м. Києві, а саме спускалася в низ, коли ескалатор почав швидше їхати та його начебто «хитало» від чого вона впала на східці ескалатора. При цьому спереду стояли люди. Вона кричала щоб зупинили ескалатор але її ніхто чув. Доїхавши до кінця їй допомогли зійти з доріжки ескалатора, та на її прохання викликали швидку допомогу. Коли вона вела розмову з працівником поліції метрополітену він їй повідомив, що вона їхала саме в час «пік» коли включається більша швидкість ескалатора і тому це призвело до її падіння.

Із висновку експерта Відділу судово-медичної експертизи потерпілих, звинувачених та інших осіб Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України Щепкіної О.І. від 03.08.2016 року за № 1336/Е, вбачається, що виявлене тілесне ушкодження у ОСОБА_1 відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості. Виявлене ушкодження немає ознак небезпеки для життя. Характер та морфологія виявленого тілесного ушкодження свідчать, про те, що воно утворилось від травматичної дії тупого предмету, не виключається внаслідок падіння потерпілої з вертикального чи близького до вертикального положення тіла на поверхню, за давністю може відповідати вказаному терміну.

З виписки з історії хвороби стаціонарного хворого КЗ КОР «Київська обласна клінічна лікарня» від 04.11.2013 року, вбачається, що ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в ортопедо-травматологічному центрі КЗ Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» з 07.10.2013 року по 04.11.2013 року з діагнозом - «Забій колінного суглобу. Закритий перелом н/3 стегнової кістки. Цукровий діабет, вперше виявлений в стадії субкомпенсації. ІХС. Атеросклеротичний кардіосклероз. С/н 1 ст. Артеріальна гіпертензія».

За загальним положенням про відшкодування шкоди, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ст.1166 ЦК України).

Відповідно до ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на правовій підставі (право власності, інше речове право тощо) володіє транспортним засобом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частина п`ята вказаної статті передбачає, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01 березня 2014 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до положень п. п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевий суд вищевказаних положень закону не врахував та не взяв до уваги, що відповідачем не було доведено належними та допустимими доказами наявність непереборної сили або умислу потерпілої у настанні нещасного випадку, в результаті якого позивака зазнала фізичного ушкодження, тому відповідач як особа, яка володіє джерелом підвищеної небезпеки (ескалатором) на відповідній правовій підставі, повинен відшкодувати завдану ним шкоду незалежно від вини. тому колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки суми майнової шкоди у розмірі 8694, 20 грн.

Однак, враховуючи характер та обсяг моральних страждань, які зазнала позивачка у зв`язку із отриманими ушкодженням та тривалим лікуванням, а також виходячи із змісту постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», принципу розумності і справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, та з урахуванням отримання позивачкою тілесних ушкоджень в тому числі і внаслідок власної необережної поведінки, колегія суддів вважає необхідним зменшити розмір моральної шкоди, стягнувши з відповідача на користь позивачки 3 000, 00 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням судом усіх обставин справи, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 259, 369, 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2019 року - скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з Комунального підприємства «Київський метрополітен» (код ЄДРПОУ - 03328913) на користь ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_1 ) 8694 (вісім тисяч шістсот дев`яносто чотири) грн. 20 коп. матеріальної шкоди та 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. моральної шкоди, а у задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: