Номер провадження: 22-ц/813/3412/19
Головуючий у першій інстанції Бобуйок І. А.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А.П.

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бойко Анастасії Вадимівни на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 05 грудня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності, ділової репутації та відшкодування моральної та матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_2 про захист честі та гідності, ділової репутації та відшкодування моральної та матеріальної шкоди та просив, визнати поширені відповідачем відомості, що ОСОБА_1 являється злісним неплатником комунальних платежів, такими, що не відповідають дійсності та принижують його честь, гідність та ділову репутацію. Разом з тим, зобов"язати ОСОБА_2 припинити неправомірні дії, що принижують честі, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 та провести зібрання з жителями будинку АДРЕСА_1 і принести офіційне вибачення. Крім того, просив стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 20 000 грн., матеріальну шкоду у розмірі 2 726,79 грн, витрати на юридичну допомогу в сумі 5000 грн. та судові витрати.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 05 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Бойко Анастасія Вадимівна подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 05 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позивача у повному обсязі.

Так, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що в нього відсутній борг за комунальні платежі, що підтверджується його листуванням з директором ТОВ „Керуюча компанія „Майстер" (а.с.09-11). Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки, які підтвердили той факт, що відповідач поширювали відносно позивача недостовірну інформацію, після чого у деяких мешканців будинку змінилося ставлення до позивача. Крім того, суд не взяв до уваги, що вказаними діями відповідача, погіршився стан здоров"я у позивача, який звертався до лікарів. Крім того, суд першої інстанції не прийняв до уваги докази позивача, що він є публічною особою.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 19 ЦК України, особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань. Самозахистом є застосування особою засобів протидії, які не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням. Способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Згідно зі ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, встановлено:

Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів (пункт 1).

Чинним законодавством України передбачена можливість спростування недостовірної інформації і таке право не є обмеженням свободи вираження поглядів.

Юридична особа так само як і фізична особа має право на спростування недостовірної інформації відповідно до ст. 277 ЦК України та право на недоторканість ділової репутації відповідно до ст. 299 ЦК України.

Підстави та порядок спростування недостовірної інформації регламентує стаття 277 ЦК України. Відповідно до частини першої наведеної статті ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право, зокрема, на спростування цієї інформації.

Відповідно до частини 4 статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.

Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (частина 7 статті 277 ЦК України).

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею Конвенції, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 Рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2015).

Суд вправі застосовувати способи захисту цивільних прав, які випливають із характеру правопорушень, а також повинен враховувати критерії "ефективності" таких засобів захисту та вимоги частин 2-5 статті 13 Цивільного кодексу України щодо недопущення зловживання свободою при здійсненні цивільних прав особою. Відповідний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 914/873/17 та від 07.02.2018 у справі № 923/970/16.

У постанові від 07.02.2018 у справі № 923/970/16 Верховний Суд також вказав, що оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з недоведеністю вимог позивача.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується у повному обсязі з наведених в цій постанові підстав.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є поширення ОСОБА_2 недостовірних відомостей відносно ОСОБА_1 , які ображають його честь, гідність та ділову репутацію, а саме висловлювання в адресу ОСОБА_1 , що він є злісним неплатником комунальних послуг квартири АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що:

- відповідно договору від 01.08.2017 року, ТОВ „КК „Майстер" зобов"язався надавати ОСББ „Мельницька -3" послуги з обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.35-39);

- відповідно договору від 13.06.2017 року ТОВ „КК „Майстер" зобов"язався надавати ОСББ „Мельницька - 3" послуги з управління житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.40-39);

- відповідно матеріалів справи, пояснень позивача та відповідача, 31 травня 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 відбувалися збори ОСББ „Мельницька-3";

- ОСОБА_2 будучи головою ОСББ`Мельницька-3», на загальних зборах 31.05.2018 року, виконуючи свої посадові обов`язки голови об`єднання співласників багатоквартирного будинку «Мельницька-3» в порядку денного озвучила відомості по боржникам за комунальні послуги, які були надані їй обслуговуючою компанією ТОВ „КК „Майстер", до складу яких входив і ОСОБА_1 , що підтвердили в судових засіданнях свідки, які були присутні на загальних зборах, зокрема ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ;

- доведена на загальних зборах ОСББ «Мельницька-3» інформація про наявність заборгованості ОСОБА_1 стосувалась квартири АДРЕСА_1 , яка відповідно до копії свідоцтва про право власності від 09.09.1999 року № 718/99 належить охоронно-детективному бюро „Гриф", засновником якого є ОСОБА_1

Допитаний в судовому засіданні першої інстанції ОСОБА_1 та його дружина також зазначали, що оплачують комунальні платежі не за всі послуги, оскільки перелік даних послуг голова ОСББ „Мельницька 3" з ними не обговорювала, тому вважають, що за деякі послуги вони не повинні сплачувати кошти.

З довідок, наданих представником відповідача вбачається, що за квартирою АДРЕСА_1 числиться заборгованість за комунальні послуги, яка станом на 31.12.2017 року складає 3 205,09 грн. (а.с.59); станом на 09.04.2018 року складає 3 751,94 грн.(а.с.57), а станом на 01.05.2018 року складає 4234,41 грн.(а.с.60).

В судовому засіданні першої інстанції ОСОБА_1 пояснив, що в судовому порядку нарахована заборгованість за комунальні послуги ним не оскаржувалася.

Допитана в судовому засіданні першої інстанції ОСОБА_2 пояснила, що на зборах, які відбулися 31 травня 2018 року, вона лише озвучила про наявність боргу за позивачем, його не ображала, ставиться до нього з повагою, особистої неприязні до позивача не має та відношення до нього не змінилося.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 пояснили, що відповідач ніяких образливих слів на позивача не говорила, а лише озвучила боржників за комунальні платежі, їх відношення до позивача не змінилося.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що позивач зривав збори та погрожував судом.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що позивач намагався зірвати збори та лише через півтори години вони почали їх проводити.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що відповідач озвучувала списки боржників, до яких входив Пукліч, це не сподобалося сусіду ОСОБА_9 , відношення якого змінилося до ОСОБА_1 Особисте відношення ОСОБА_12 до ОСОБА_1 не змінилося.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що коли він почув про борг ОСОБА_1 , його відношення до нього змінилося, так як вважає, що надані послуги повинні сплачуватися всіма мешканцями будинку та пояснив, що відповідач лише озвучила боржників, без особливих емоцій.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_13 , яка є дружиною позивача, пояснила, що відповідач назвала позивача злісним боржником. При цьому додала, що дійсно вони не сплачують деякі послуги, такі як наприклад за користування ліфтом, прибирання парадної, освітлення квартири.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що на зборах відповідач кричала до позивача, посилалася на якісь документи, після такого у всіх власників квартири змінилося ставлення до позивача.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що на зборах позивач кричав, звинувачував відповідача, після чого інші сусіди робили йому зауваження.

Таким чином, з пояснень свідків, які були на зборах, судом не встановлено, що відповідач ображала позивача та називала його злісним неплатником комунальних платежів, а також ставилася до нього у принизливій формі, оскільки всі свідки, крім дружини позивача, підтвердили, що відповідач лише озвучила списки боржників та позивача не ображала.

Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Вбачається, що ОСОБА_2 , виконуючи обов`язки голови правління ОСББ «Мельницька-3», на загальних зборах довела інформацію про заборгованість членів ОСББ по комунальних послугах. Дана інформація містилася у відповідних рахунках, виконаних на підставі актів звірки ОСББ з обслуговуючої компанією «Майстер», між якими існували договірні відносини.

Доказів існування окремих договірних відносин у ТОВ «Майстер» з членами ОСББ «Мельницька-3» та з охоронним-детективним бюро „Гриф", засновником якого є ОСОБА_1 до суду першої інстанції позивачем не представлено.

При таких обставинах, довідка ТОВ «Майстер» представлена апелянтом про відсутність у нього персональної заборгованості за надані ТОВ «Майстер» послуги в будинку АДРЕСА_1 не може підтверджувати недостовірність інформації, яка містилася в щомісячних звітах дебетових і недебетових операцій ОСББ «Мельницька-3» щодо заборгованості його членів, зокрема ОСОБА_1 , яка була озвучена головою ОСББ «Мельницька -32 ОСОБА_14 на загальних зборах ОСББ 31.05.2018 року.

Враховуючи наведене немає підстав для прийняття до уваги довідки ТОВ «Майстер» представлену апелянтом про відсутність у нього персональної заборгованості за надані ТОВ «Майстер» послуги в будинку АДРЕСА_1 .

Крім того, як вже зазначалося, відомості про наявність у позивача заборгованості за наданими комунальними послугами по квартирі АДРЕСА_1 , були озвучені ОСОБА_2 на загальних зборах ОСББ «Мельницька-№ 31.05.2018 року, саме як головою даного ОСББ, яке будучи юридичною особою, може виступати стороною або третьою особою у цивільній справі.

У відповідності до абз. 1, 2 ч.4 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.

Проте позивачем заявлені вимоги про спростування недостовірної інформації до фізичної особи ОСОБА_2 .

Уточнення позовних вимог до ОСОБА_2 , саме як до голови ОСББ «Мельницька-3» або заявлення вимог безпосередньо до ОСББ «Мельницька-3» (в тому числі наданням згоди на заміну відповідача або притягнення співвідповідачем) під час розгляду справи в районному суді позивачем ОСОБА_1 або його представниками, не здійснювалося.

Вказані мотивування наведені судом в оскаржуваному судовому рішенні.

Враховуючи все наведене у сукупності, немає підстав для скасування рішення суду щодо відмови у задоволенні вимог про визнання поширених відповідачем відомостей, що ОСОБА_1 являється злісним неплатником комунальних платежів, такими, що не відповідають дійсності та принижують його честь, гідність та ділову репутацію та про зобов`язання ОСОБА_2 припинити неправомірні дії, що принижують честі, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 та провести зібрання з жителями будинку АДРЕСА_1 і принести офіційне вибачення.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення моральної шкоди, яка полягає у приниженні честі, гідності та ділової репутації позивача, який вказує, що він є публічною особою.

При цьому приниження честі, гідності та ділової репутації позивач пов`язує з поширенням відносно себе недостовірної інформації, що він є злісним неплатником комунальних платежів.

Проте обставини щодо поширення ОСОБА_2 , як фізичною особою, до якої заявлені відповідні вимоги, недостовірної інформації відносно ОСОБА_1 останнім не доведені.

Однак наведені у частині першій статті 277 ЦК України та ст. 280 ЦК України способи захисту є самостійними способами правового захисту. Закон не передбачає похідного характеру вимоги щодо відшкодування моральної шкоди та не обумовлює стягнення моральної шкоди вирішенням судом судом питання щодо спростування недостовірної інформації.

Поширена інформація сама по собі будучи негативною в певних передбачених законом випадках може спричинити моральну шкоду.

Визначальним в такому випадку є доведення спричинення моральної шкоди.

Позивачем не надано достовірних, належних і достатніх доказів. Крім того, як вже зазначалося, позивачем не доведено порушення його немайнового права саме фізичною особою ОСОБА_2 , до якої він заявив відповідні вимоги про стягнення моральної шкоди.

Також позивач не довів належними, допустимими та достатніми доказами, що погіршення стану його здоров`я та перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я з 21.06.2018 року до 06.07.2018 року дійсно має причинно-наслідковий зв`язок з поширенням 31.05.2018 року інформації про наявність заборгованості по комунальним платежам.

Представлені позивачем чеки на купівлю ліків датовані періодом з 28.06.2018 року до 25.07.2018 року - тобто під час проходження лікування в КУ «ГКЛ-1» м. Одеси та після виписки з лікарні також не можуть достовірно та беззаперечно свідчити про погіршення стану здоров`я внаслідок поширення 31.05.2018 року інформації про наявність заборгованості по комунальним платежам.

При таких обставинах, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог.

Доводи апеляційної скарги зведені виключно до незгоди з висновками районного суду і до переоцінки доказів, яким судом надано справедливу і вірну оцінку, засновану на вимогах цивільно-процесуального законодавства.

Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Між тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Поняття розумних строків розгляду справи в контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нетотожне (неідентичне) поняттю процесуальних строків в національних системах права. Право Європейського Суду з прав людини є «автономним» і його тлумачення Судом Конвенції не пов`язане з тлумаченням права національними судами.

ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СУД з прав людини оцінює «розумність» тривалості провадження з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливість предмета спору для заявника (див., серед інших джерел, рішення у справі «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France) [ВП], заява № 30979/96, п. 43, ECHR 2000-VII). Українські справи: «Світлана Науменко проти України», рішення від 09 листопада 2004 року; «Меріт проти України», рішення від 30.03.2004 року; «Єфименко проти України», рішення від 18 липня 2006 року, «Івань та інші проти України», рішення від 12 січня 2017 року, п.п.7, 8; «Аніфер проти України», рішення від 26 липня 2018 року п.6, та інші.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

З початку січня 2019 року по 15.07.2019 року внаслідок автоматизованого розподілу до судді Таварткіладзе О.М. надійшло 491 справа.

З урахуванням надмірного навантаження, яке виходить за межі фізичних можливостей, недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.), суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження у справі, призначити справу до розгляду, вирішити інші процесуальні питання, пов`язані з розглядом справи, та розглянути справу у строки, передбачені національним законом.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бойко Анастасії Вадимівни - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст судового рішення складено: 15.07.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін