П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Будулуци М.С.

суддів: Біляєвої О.М., Кішкіної І.В.,

за участю секретаря судового засідання Сергєєвої К.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Стуліков Артур Вікторович , на ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 26 грудня 2018 року в цивільній справі № 234/19945/18 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна за представництвом Прокуратури Донецької області, Краматорської місцевої прокуратури про стягнення моральної шкоди, (суддя Пікалова Н.М., повний текст ухвали складено 26 грудня 2018 року),-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Держави Україна за представництвом Прокуратури Донецької області, Краматорської місцевої прокуратури про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29 травня 2018 року Стуліков Артур Вікторович , як представник потерпілого ОСОБА_1 , звернувся до начальника Першого слідчого відділу Слідчого управління Прокуратури Донецької області із заявою-повідомленням про вчинення кримінального правопорушення та притягнення до кримінальної відповідальності старшого слідчого Слідчого відділу Краматорського відділу поліції та начальника Слідчого відділу Краматорського відділу поліції за викрадення, привласнення особливо важливих офіційних документів, шляхом зловживання особи своїм службовим становищем, а так саме - їх умисне знищення чи приховування, а також здійснення таких самих дій відносно приватних документів, що знаходяться на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форм власності, вчинене з корисливих мотивів або в інших особистих інтересах, за складання службовою особою завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів, яке полягало в складанні протоколів виїмки від 28 квітня 2014 року по кримінальній справі № 40-11-032688 та протоколу тимчасового доступу до документів по кримінальному провадженню № 000290 від 06 грудня 2014 року

Але, начальник Першого слідчого відділу Слідчого управління Прокуратури Донецької області відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вніс, витяг з ЄРДР заявнику не надав, розслідування обставин, викладених в заяві - повідомленні від 29 травня 2018 року про вчинене кримінальне правопорушення, не розпочав. Факт неправомірної бездіяльності прокурора підтверджується ухвалою Краматорського міського суду від 05 червня 2018 року №1-кс/234/2890/18 по справі № 234/7649/18..

Позивач ОСОБА_1 вважав, що Держава Україна за представництвом Прокуратури Донецької області в особі начальника Першого слідчого відділу Слідчого управління прокуратури Донецької області Руденко І.О. порушила його право, гарантоване ст. 40 Конституції України на звернення до державного органу, його розгляд та надання обґрунтованої відповіді у встановлений строк, та гарантоване ст. 3 Конституції України, ст.ст.1, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод право на ефективний засіб юридичного, правового захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Посилаючись на те, що протиправною бездіяльністю прокурора порушено законні права позивача на розгляд звернення, внаслідок чого завдано моральну шкоду, яка полягає у глибоких душевних стражданнях, просив стягнути з Держави Україна в особі Прокуратури Донецької області на його користь у відшкодування моральної шкоди 134 028 гривень.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 26 грудня 2018 року у відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна за представництвом Прокуратури Донецької області, Краматорської місцевої прокуратури про стягнення моральної шкоди відмовлено на підставі пункту 1 частини 2 статті 186 ЦПК України, мотивуючи тим, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Стуліков А.В. , просить скасувати ухвалу і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд при прийнятті ухвали не врахував, що дана справа виникає з цивільних правовідносин щодо охорони прав і свобод людини і громадянина, охорони суспільства від злочинних посягань, а також не врахував рішення Конституційного Суду України № 19-рп/2011, згідно якого реалізація конституційного права на оскарження забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом. Посилання суду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі №818/1688/16 є безпідставним, оскільки правовідносини у цій справі не є тотожними до спору позивача ОСОБА_1

Позивач ОСОБА_1 та його представник Стуліков А.В. в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Представники Прокуратури Донецької області, Краматорської місцевої прокуратури в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відмовляючи у відкритті провадження у цивільній справі за вказаним позовом ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що даний позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки є публічно - правовим спором та відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

Але з такими висновками погодитись неможливо, виходячи з наступного.

Пунктами 1, 2 ч.1 ст. 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, а публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Термін «суб'єкт владних повноважень» Кодексом адміністративного судочинства визначено як орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

З позовної заяви вбачається, що одним із предметів спору у даній справі є визнання неправомірною бездіяльності Прокуратури Донецької області, яка полягала в невиконанні начальником Першого слідчого відділу Слідчого управління прокуратури Донецької області Руденко І.О. дій щодо внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після подання заяви-повідомлення про вчинення кримінального правопорушення та притягнення до кримінальної відповідальності слідчого Слідчого відділу Краматорського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області та начальника слідчого відділення зазначеного органу поліції за викрадення, привласнення особливо важливих офіційних документів, шляхом зловживання особи своїм службовим становищем, а так само їх умисне знищення чи приховування, а також здійснення таких самих дій відносно приватних документів, що знаходяться на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форм власності, вчинене з корисливих мотивів або в інших особистих інтересах, за складання службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів, яке полягало в складенні протоколів виїмки від 28 квітня 2012 року по кримінальній справі № 4-11-032688 та протоколу тимчасового доступу до документів по кримінальному провадженню № 000290 від 06 грудня 2014 року. Начальник Першого слідчого відділу Слідчого управління Прокуратури Донецької області Руденко І.О. не пізніше 24 годин після подання заяви - повідомлення не вніс відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань заявнику Стулікову А.В. не надав та розслідування обставин, викладених в заяві-повідомленні від 29 травня 2018 року, не розпочав.

Внаслідок цього, на думку позивача, йому було спричинено моральну шкоду, яку він просив відшкодувати, стягнувши з Держави Україна в розмірі 134 028 грн. шляхом списання з єдиного казначейського рахунку.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Стуліков А.В., наголошує, що цим були порушені права ОСОБА_1

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 3 КПК України, прокурор - це особа, яка обіймає посаду, передбачену статтею 17 Закону України «Про прокуратуру», та діє у межах її повноважень.

Згідно із ч. 1 ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього кодексу, є самостійним у його процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов'язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

На підставі ч. 3 ст.17 Закону України «Про прокуратуру» під час здійснення повноважень, пов'язаних з реалізацією функцій прокуратури, прокурори є незалежними, самостійно приймають рішення про порядок здійснення таких повноважень, керуючись при цьому положеннями закону, а також зобов'язані виконувати лише такі вказівки прокурора вищого рівня, що були надані з дотриманням вимог цієї статті.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що на прокуратуру покладається, зокрема, функція нагляду за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове слідство.

Коло повноважень прокурора у процесі здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням передбачене частиною другою статті 36 КПК України.

Відповідно до абз. 2 ч.1 ст. 45 Закону України «Про прокуратуру», рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу встановлено факти порушення прокурором прав осіб або вимог закону, таке рішення може бути підставою для дисциплінарного провадження.

Право на звернення до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів із дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти (частина друга статті 45 Закону України «Про прокуратуру»).

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора, що можуть бути оскаржені слідчому судді на етапі досудового провадження, визначений у частині першій статті 303 КПК України, серед яких в пункті 9-1 зазначено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи законні інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право оскаржити прокурору вищого рівня недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування.

Тобто, під час досудового розслідування прокурор виконує процесуальні функції, які не можна охарактеризувати як управлінські, і для оскарження його рішень, дій чи бездіяльності визначений спеціальний порядок.

Здійснюючи функції прокуратури, прокурор є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску, втручання і керується у своїй діяльності лише Конституцією та Законами України (частина друга статті 16 Закону України «Про прокуратуру»).

Виходячи з аналізу пунктів 2 і 3 частини першої статті 16 Закону України «Про прокуратуру», незалежність прокурора забезпечується, зокрема, порядком здійснення повноважень, визначеним процесуальним та іншими законами; забороною незаконного впливу, тиску чи втручання у здійснення повноважень прокурора.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Гарантоване статтею 55 Конституції України та конкретизоване у Законах України право на судовий захист слід застосовувати, враховуючи принцип дружнього ставлення до міжнародного права (див. абзац 3 пункту 2.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016, абзац 4 пункту 2.2 мотивувальної частини рішення цього суду від 8 вересня 2016 року № 6-рп/2016), у світлі пункту 1 статті 6 Конвенції та його інтерпретації Європейським судом з прав людини.

Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це право не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу до суду потребує регулювання з боку держави. Для такого регулювання Держави-учасниці Конвенції мають певну свободу розсуду, але застосовані ними обмеження не повинні звужувати чи не применшувати можливості доступу до суду в такий спосіб або настільки, що нівелюється сама сутність цього права (див. mutatis mutandis рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс ІІ проти Німеччини» («Prince Hans-Adam II Of Liechtenstein v. Germany») від 12 липня 2001 року, заява № 42527/98, § 44).

Згідно з частиною третьою статті 124 Конституції України у редакції Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», що набрав чинності 30 вересня 2016 року, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

На підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Поняття «справа, яка не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства», стосується як справ, які не можуть розглядатися за правилами цивільного судочинства, так і тих справ, які взагалі не можуть розглядатися у суді.

Як вказав в позові ОСОБА_1 , протиправною бездіяльністю прокуратури Донецької області, що полягала в невиконанні обов'язку начальника Першого слідчого відділу Слідчого управління Прокуратури Донецької області Руденко І.О. внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою-повідомленням від 29 травня 2018 року, поданої представником Стуліковим А.В. в його інтересах, не наданням витягу з Єдиного реєстру досудового розслідування заявнику, не розслідуванням обставин, викладених в заяві-повідомлені від 29 травня 2018 року, йому спричинено моральну шкоду, яку він визначив в розмірі 134 028 грн.

В апеляційній скарзі адвокат Стуліков А.В. зазначив, що предметом позову ОСОБА_1 є визначення розміру моральної шкоди, спричиненої начальником Першого слідчого відділу Слідчого управління прокуратури Донецької області Руденко І.О. внаслідок умисного невиконання вимог статті 214 КПК України та наказу Генерального прокурора України від 06 квітня 2012 року № 139.

Водночас, як зазначено в п. 39 постанови Великої палати Верховного Суду 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц (провадження № 14-185 цс 18), Закони України не передбачають право особи звертатися з окремим позовом до прокурора, в тому числі вищого рівня про визнання протиправними його рішень, дій чи бездіяльності, вчинених як учасником судового процесу у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в позовній заяві заявлена вимога про стягнення з Держави Україна за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 - 134 028 грн. за спричинену моральну шкоду, обумовлену також іншими порушеннями прав ОСОБА_1 :

- права, гарантованого ст. 40 Конституції України, на звернення до державного органу, його розгляд та надання обґрунтованої відповіді у встановлений строк;

- права, гарантованого ст. 3 Конституції України, ст.ст.1, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, на ефективний засіб юридичного, правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (а.с. 1 - 4), які, на думку апеляційного суду, розглядаються в порядку цивільного судочинства за умови належного оформлення заяви, відповідно до вимог ЦПК України.

Оскільки судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини, що мають значення для вирішення питання про відкриття провадження, порушено норми процесуального права, що є підставами для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, то відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 374, п.п. 1, 4 ч.1. ст. 379 ЦПК України, оскаржувану ухвалу слід скасувати і справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, частково задовольнивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Стуліков Артур Вікторович .

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Стуліков Артур Вікторович, задовольнити частково.

Ухвалу судді Краматорського міського суду Донецької області від 26 грудня 2018 року скасувати і справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 14 травня 2019 року

Головуючий суддя Донецького апеляційного суду Будулуца М.С.