Справа № 369/4402/18 Головуючий в суді І інстанції Ковальчук Л.М.
Провадження № 22ц-824/8977/19 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

26 липня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Іванової І.В. та Матвієнко Ю.О.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, та обґрунтовувала його тим, що вона перебувала з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі до 01 березня 2011 року, та від шлюбу сторони мають трьох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (прізвище та ім`я було змінено на « ОСОБА_4 »), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 31 березня 2011 року було стягнуто з ОСОБА_2 на утримання дітей аліменти в сумі по 600 грн. на кожну дитину по досягнення старшою дитиною повноліття, і старший син ОСОБА_4 вже досягнув повноліття та навчається на денній формі навчання в Коледжі інженерії та управління НАУ.

Вказує, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, та по догляду за дитиною з обмеженими можливостями, оскільки їхній спільний син з відповідачем ОСОБА_7 має інвалідність з дитинства та потребує особливого догляду, тому вона не має можливості працювати та допомагати сину поки він навчається, а відповідач ОСОБА_2 відмовляється утримувати їхніх спільних дітей, через що вона вимушена звернутися до суду із цим позовом та просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на період навчання у розмірі 2000 грн. щомісячно.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 березня 2019 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 200, 00 грн. щомісячно на період навчання, починаючи з 19 квітня 2018 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ОСОБА_4 23 років, у задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 704, 80 грн. судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, посилається на те, що суд належним чином не дослідив наявних доказів у справі, не взяв до уваги, що стягнутий судом розмір аліментів є недостатнім для утримання сина, який продовжує навчання, і що дружина відповідача є засновником підприємства, тому матеріальне становище відповідача є таким, що дозволяє надавати йому матеріальну допомогу сину, тому вважає висновок суду про відмову у задоволенні інших позовних вимог необґрунтованим.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що син сторін ОСОБА_4 навчається на денній бюджетній формі навчання у ВНЗ, потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, та враховуючи матеріальний стан відповідача, наявність у нього на утриманні інших дітей, яких він повинен утримувати та стан його здоров`я з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання сина у розмірі 200, 00 грн. щомісячно, починаючи з 19 квітня 2018 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення сином 23 років.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 лютого 2011 року розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Від шлюбу сторони мають трьох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (прізвище та ім`я було змінено на « ОСОБА_4 »), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31 березня 2011 року позов ОСОБА_8 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі по 600 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення з 21.01.2011 року і до виповнення найстаршою дитиною повноліття.

Згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 , видане 16.10.2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_8 змінила прізвище на « ОСОБА_10 ».

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 червня 2018 року збільшено розмір аліментів та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_12 в розмірі 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 20 квітня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_4 навчається в Коледжі інженерії та управління Національного авіаційного університету з 01.03.2019 року за рахунок коштів державного замовлення, академічну чи соціальну стипендію у І семестрі 2018-2019 навчального року не отримував.

З довідки ТОВ «Фін Проджект Груп» за вих. № 08/18 від 17.05.2018 року, виданої на ім`я ОСОБА_2 , вбачається, що він дійсно працює в ТОВ «Фін Проджект Груп» на посаді водія з 28.03.2018 року, його щомісячна заробітна плата становить 4000 грн., сума до сплати з утриманням податків складає 3 220 грн.

Згідно довідки про доходи № 1 від 29 серпня 2018 року, видана на ім`я ОСОБА_2 загальна сума його доходу за період з 02 квітня 2018 року по 31 липня 2018 року без урахування аліментів становить 17 000 грн.

Згідно довідки про доходи, виданої ТОВ «Фін Проджект Груп» за № 1/19-1 від 14.01.2019 року, загальна сума доходу ОСОБА_2 з 01.07.2018 року по 31.12.2018 року без урахування аліментів становить 3015 грн.

Згідно довідки-розрахунку, виданої державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на 01 вересня 2018 року становить 24 533 грн.

Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно вимог ст. ст. 199-200 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, і право на таке утримання припиняється у разі припинення навчання. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Частиною 1 ст. 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 6 від 15.05.2006 судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно 76-80, 89 ЦПК України та правильно виходив з того, що повнолітній син сторін ОСОБА_4 потребує у зв`язку із продовженням навчання матеріальної допомоги, при цьому врахував майновий стан відповідача, наявність у нього інших дітей, яких він повинен утримувати, стан здоров`я, а також те, що повнолітній син навчається на бюджетній формі, тому дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання сина у розмірі 200, 00 грн. щомісячно.

Доводи апеляційної скарги про те, що дружина відповідача є власником підприємства, тому його майновий стан дозволяє йому сплачувати аліменти у розмірі 2000, 00 грн. щомісячно, колегія суддів вважає формальними, оскільки питання про визначення розміру аліментів суд враховує усі докази та обставини справи в їх сукупності, а також виходить з обґрунтованості розміру аліментів та достатності суми, яка стягується, чи відповідає вона потребам дитини та принципу рівності кожного з батьків щодо обов`язку надавати матеріальну допомогу дитині.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

У свою чергу, відповідачем ОСОБА_2 судове рішення про стягнення аліментів не оскаржено, тому суд апеляційної інстанції перевіряє оскаржуване рішення у межах доводів і вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст. 367 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 369, 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 березня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: