Постанова

Іменем України

15 липня 2019 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/8040/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду м. Києва

в складі судді Литвинової І.В.

від 07 лютого 2019 року

у справі №757/43406/18-ц Печерського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства «Київгаз», Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи»

про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київгаз» (далі - ПАТ «Київгаз»), Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи» (далі - ДП «КиївГазЕнерджи») про встановлення факту надання послуг з постачання природного газу неналежної якості та про зобов`язання здійснити перерахунок розміру плати з газопостачання, у зв`язку з наданням послуги неналежної якості та кількості.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він - пенсіонер МВС з 2005 року, є споживачем послуг з газопостачання до квартири АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві власності (далі - квартира).

В квартирі крім нього зареєстровані мати ОСОБА_2 та донька ОСОБА_3 .

У зв'язку з тим, що мати не проживає в квартирі з дня реєстрації (19.12.1993), а донька не проживає в квартирі з 11.09.2015, він в червні та в подальшому в липні 2016 року звертався до відповідачів з заявами про здійснення перерахунку розміру плати за постачання природного газу.

Зазначив, що не зважаючи на подані ним заяви про не проживання членів його сім`ї в квартирі, нарахування розміру плати за постачання природного газу здійснюється на трьох осіб.

Вважав таке нарахування розміру плати з газопостачання не тільки на нього, а і на його матір та доньку, які зареєстровані, але не проживають в квартирі, неправомірним.

Також вказав, що з листопада 2015 року він отримує рахунки, в яких відсутні відомості про врахування його пільги, як пенсіонера МВС, на 50% знижку на оплату житлово-комунальних послуг.

Посилаючись на те, що відповідачі грубо не виконують своїх обов`язків з надання послуг належної якості, вимагають сплати за надуманими рахунками за споживання природного газу, кількість якого не отримано, чим порушують його конституційні права, просив суд: визнати дії (бездіяльність) відповідачів (виконавців послуг) щодо споживача ОСОБА_1 в період з 25 липня 2007 року по час звернення до суду протиправними; встановити факт надання відповідачами (виконавцями послуг) житлово-комунальних послуг з постачання природного газу неналежної якості споживачу ОСОБА_1 в період з 25 липня 2007 року по теперішній час; зобов`язати відповідачів у місячний строк здійснити перерахунок розміру плати за надані ОСОБА_1 , який є споживачем, пенсіонером МВС з 2005 року, комунальних послуг з постачання природного газу, у зв`язку з їх наданням неналежної кількості та якості, з врахуванням не проживання матері ОСОБА_2 , в період з липня 2007 року та не проживання доньки ОСОБА_3 , в період з 11 вересня 2015 року по в квартирі АДРЕСА_1 , відповідно до пунктів 4, 4.2. Порядку, затвердженого Рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 №409/1843 «Про порядок звільнення наймачів (власників) квартир (приватних будинків) та членів їх сімей за період їх тимчасової відсутності від оплати за комунальні послуги (гаряче та холодне водопостачання, водовідведення, газопостачання)».

Відповідач ПАТ «Київгаз» позов не визнав та зазначив, що ПАТ «Київгаз» надавав послуги з постачання природного газу по 30.06.2015 року. У зв`язку з реформуванням газової сфери, 30.06.2015 ліцензію ПАТ «Київгаз» на провадження господарської діяльності з постачання природного газу анульовано. Визнав, що в період, на який посилається позивач, а саме в 2007-2015 ПАТ «Київгаз» постачав природний газ за адресою: АДРЕСА_1, але постачання газу здійснювалося не безпосередньо позивачу, а КП по УЖХ «Печерська брама» на підставі договору на постачання природного газу №604206 від 01 квітня 2006 року. У спірний період ПАТ «Київгаз» не здійснював нарахувань позивачу за спожитий газ, оскільки побутові споживачі укладали договори з комунальними підприємствами. Надані позивачем розрахунки свідчать, що у цей період позивач перебував у відносинах з КП по УЖХ «Печерська брама». Вважав, що у зв`язку з недоведеністю позовних вимог, а також у зв`язку з пропуском позовної давності, у задоволенні позову слід відмовити (а.с. 90).

Відповідач ДП «КиївГазЕнерджи», заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив, що у період з 2007 по 01.07.2015 року не надавав послуг з постачання природного газу позивачу, оскільки ліцензійну діяльність з постачання природного газу здійснює лише з 01.07.2015 року. В липні 2016 року за адресою позивача встановлений та прийнятий в експлуатацію газовий лічильник та відповідно нарахування за спожитий природний газ проводяться за показниками газового лічильника, а не відповідно до кількості зареєстрованих осіб. Вказали, що позивач не звертався до ДП «КиївГазЕнерджи» у строки передбаченні чинним законодавством, які дають право на проведення перерахунку, з відповідними письмовими заявами та не надавав відповідні підтверджуючі документи. Листи долучені позивачем до матеріалів справи не містять доказів надіслання чи отримання їх ДП «КиївГазЕнерджи». Докази долучені позивачем до матеріалів даної справи на підтвердження тимчасової відсутності дочки позивача ОСОБА_3 за місцем реєстрації проживання, не є належними та допустимими доказами, оскільки вона не є стороною договору оренди від 11.09.2015. Наданий позивачем договір оренди, який укладено між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , не підтверджує факт проживання дочки позивача ОСОБА_3 не за місцем реєстрації, а інші докази позивачем не надані. Докази долучені позивачем до матеріалів даної справи на підтвердження тимчасової відсутності матері позивача ОСОБА_2 не є належними та допустимими доказами, оскільки докази, які підтверджують оплату комунальних послуг ОСОБА_2 за адресою: м . Курганськ Краснодарського краю РФ не дають право на звільнення від оплати за надані комунальні послуги за місцем реєстрації останньої.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права; висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неповністю з'ясовано обставини справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги наявні в матеріалах справи докази, які підтверджують факт не проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а саме те, що відповідачам неодноразово було подано заяви з додатками актів не проживання членів сім`ї, довідки з фактичного місця проживання та оплати комунальних послуг, для не врахування членів сім`ї, які відсутні за місцем реєстрації, у рахунках на сплату послуг з газопостачання. Судом також не взято до уваги, що подані до позовної заяви документи з фактичного місця проживання членів сім'ї (матері та доньки), які підтверджують факт перебування та сплату останніми комунальних послуг в іншому місці. Суд першої інстанції не надав таким доказам належної правової оцінки.

Суд дійшов помилкового висновку, що позивачем не доведено протиправність дій (бездіяльності) відповідачів щодо ОСОБА_1 у період з липня 2007 року по теперішній час, надання відповідачами йому житлово-комунальних послуг з постачання природного газу неналежної якості за вказаний період.

Судом неправильно застосовано положення статті 22 Закону України «Про міліцію» та безпідставно не застосовано положення ст. 58 Конституції України, рішення Конституційного Суду №5-рп/9 від 03.06.1999, №8-рп/99 від 06.07.1999, №10-рп/2008 від 22.05.2008, якими визнано неконституційними положення частин 4, 5, 6, 7 статті 22 Закону України «Про міліцію».

Вказував, що суд безпідставно повернув йому частину доказів, а саме довідку про наявність пільги на знижу 50% вартості сплати комунальних послуг від 2005 року.

За наведених обставин просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 07.02.2019 та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги відповідачі подали відзиви, в яких посилаючись на те, що наведені скаржником доводи є безпідставними та необґрунтованими, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

ДП «КиївГазЕнерджи» у відзиві на апеляційну скаргу щодо доводів апеляційної скарги про незастосування положень Закону України «Про міліцію» та про безпідставне повернення доказів про наявність пільги на знижу 50% вартості сплати комунальних послуг від 2005 року зазначило, що позовна вимога щодо неправомірного незастосування 50% пільги позивачу, як міліціонеру на пенсії, позивачем у позові від 03.09.2018 не заявлялася, заява про зміну предмету позову позивачем не подавалася. Згідно пунктів 1 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну поліцію» з 07.11.2015 Закон України «Про міліцію» втратив чинність». Законом України «Про Національну поліцію» колишнім працівникам міліції та колишнім поліцейським пільги на оплату житлово-комунальних послуг не передбачені. Таким чином, з 07.11.2015 позивач втратив право на пільги. Крім того, ДП «Київгазенерджи» нараховує пільги виключно на підставі відомостей, які у передбаченому законодавством порядку надаються Управлінням соціального захисту населення, які з 07.11.2015 по колишнім працівникам міліції не надаються та відповідно із державного та місцевого бюджету не компенсуються.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач зареєстрований з 14 липня 1992 року та постійно проживає в однокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_3 . За вказаною адресою також з 24 грудня 2002 року зареєстрована донька позивача ОСОБА_3 та з 19 грудня 1993 року по 23 червня 2016 року була зареєстрована мати позивача ОСОБА_2 (а.с. 32, 48).

ОСОБА_1 є звільненим у відставку за п. 65 «а» (за віком) з 03 березня 2005 року майором міліції, згідно з наказом № 252 о/с від 03 березня 2005 року (а.с. 31).

Мати позивача - ОСОБА_2 постійно проживає у м. Курганськ Краснодарського краю РФ. Позивач зазначає, що його донька також проживає окремо від нього - в іншій квартирі, на підтвердження чого надав суду копію договору найму від 11 вересня 2015 року (а.с. 32, 45-46, 48).

29 червня 2016 року позивач звернувся до ДП «КиївГазЕнерджи» із заявою про не врахування його матері та доньки в нарахування за тарифом без лічильника, додаючи акт про не проживання від 21 червня 2016 року (а.с. 33, 38).

Як вбачається з копії акту від 21 червня 2016 року, наданого позивачем на підтвердження тимчасової відсутності його матері ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 , мешканці квартир № 2, 4, 23 зазначеного будинку підтверджують те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають з 03 вересня 2015 року за вказаною адресою (а.с. 38).

Також 01 липня 2016 року позивач подав аналогічну заяву від 30 червня 2016 року до ПАТ «Київгаз», на яку він отримав відповідь з відмовою у задоволенні вимог його заяви, посилаючись на те, що заявник не надав документи, що підтверджують факт тимчасової відсутності за основним місцем проживання членів його сім`ї (а.с. 34, 35-36).

21 липня 2016 року ОСОБА_1 подав до ДП «КиївГазЕнерджи» заяву про звільнення його матері ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_3 від сплати за газопостачання за період їх тимчасової відсутності за тарифом без лічильника та здійснення відповідного перерахунку за минулі шість місяців /а. с. 37/.

Встановлено, що у період з 25 липня 2007 року, що охоплюють вимоги позивача, по 31 червня 2015 року постачальником природного газу для побутових користувачів, що проживають у м. Києві, було ПАТ «Київгаз».

Починаючи з 01 липня 2015 року постачальником природного газу є ДП «КиївГазЕнерджи», відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 25 червня 2015 року №1838.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні.

Рішенням Київської міської ради від 28 березня 2002 року №409/1843 затверджено Порядок звільнення наймачів (власників) квартир (приватних будинків) та членів їх сімей за період їх тимчасової відсутності від оплати за комунальні послуги (гаряче та холодне водопостачання, водовідведення, газопостачання) (далі - Порядок).

Відповідно до Порядку наймач (власник) квартири (приватного будинку) та члени його сім`ї за період тимчасової відсутності мають право на несплату вартості ненаданих послуг з холодного та гарячого водопостачання, водовідведення, газопостачання при дотриманні певних умов, а саме згідно п. 1.2. даного Порядку при тимчасовій відсутності одного або декількох членів сім`ї виключно за умови своєчасного подання в житлово-експлуатаційну організацію та в управління експлуатації газового господарства документів, що підтверджують факт відсутності одного або декількох членів сім`ї.

Пунктом 3.2 Порядку встановлено, що для звільнення від оплати наймач (власник) квартири (приватного будинку) повинен надати наступні документи у випадку, передбаченому пунктом 1.2 даного Порядку: заяву в житлово-експлуатаційну організацію та в управління експлуатації газового господарства про тимчасову відсутність одного або декількох членів сім`ї із зазначенням періоду та місця перебування; документ, що підтверджує факт перебування одного або декількох членів сім`ї в іншому місці (документ повинен містити кутовий штамп з реєстраційним номером, дату видачі, бути завірений печаткою); для працюючих - довідку з місця роботи про перебування у відпустці, відрядженні (із зазначенням терміну відпустки, відрядження).

Згідно пункту 4 Порядку перерахунок за ненадані послуги з холодного та гарячого водопостачання, водовідведення, газопостачання проводиться у випадку, передбаченому пунктом 1.2 даного Порядку після надання документа, що підтверджує факт відсутності одного або декількох членів сім`ї, не пізніше місячного терміну.

Крім того, згідно пункту 3 глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України та комунальних послуг від 30.09.2015 р. № 2494 споживач зобов`язаний своєчасно, але не пізніше ніж у місячний строк письмово повідомляти оператора ГРМ про всі зміни, що стосуються видів споживання газу, та/або опалювальної площі, та/або кількості осіб, зареєстрованих на його об`єкті. У разі тимчасового не проживання зареєстрованих на об`єкті споживача осіб споживач (або уповноважена ним особа) має своєчасно, але не пізніше ніж у місячний строк повідомити про це оператора ГРМ та надати документи, які підтверджують відсутність зареєстрованої особи. Якщо період відсутності зареєстрованої особи буде перевищувати шість місяців, споживач (або уповноважена ним особа) у місячний строк з моменту закінчення кожного шестимісячного періоду має надавати оператору ГРМ оновлену письмову заяву з відповідними підтвердними документами.

Також, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг в листі №05-39-14/607 від 07.02.2005 роз`яснено, що у разі недотримання споживачем вимог щодо своєчасного повідомленнягазопостачальника про зміну кількості осіб, яким надаються послуги з газопостачання,перерахунок розміру плати за фактично надані послуги з газопостачання не проводиться.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просив зобов`язати здійснити перерахунок розміру нарахування за газопостачання за період з 2007 року, у зв`язку з перебуванням членів сім`ї - матері ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_3 в іншому місці. Однак матеріали справи не містять доказів, що у порядку та на умовах, визначених Порядком та Кодексом газорозподільних систем, ОСОБА_1 своєчасно звертався до газопостачальника із повідомленням про перебування членів сім`ї в іншому місці.

Суд правильно погодився з доводами відповідача ДП «КиївГазЕнерджи», що надані позивачем акт від 21.06.2016 про не проживання його матері та доньки, довідка з місця реєстрації про не проживання не є належним доказом, що підтверджує факт перебування членів сім`ї в іншому місці.

Також, судом правильно встановлено, що наданий договір найму від 11.09.2015 не підтверджує тимчасову відсутність доньки позивача за зареєстрованою адресою, оскільки укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 матеріали справи не містять доказів, що наймач договору оренди діяв в інтересах доньки позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що акт від 21.06.2016 складений за участю мешканців будинку в присутності представника ЖЕД «Печерська брама» підтверджує лише той факт, що при виході на місце проживання позивача члени сім`ї останнього були відсутні, а не підтверджує факт перебування членів сім`їв іншому місці та періоди такої відсутності.

Доводи позивача про те, що Акт є належним доказом, оскільки відповідає вимогам, передбаченим п. 3.2. Порядку, а саме містить кутовий штамп з реєстраційним номером, дату видачі, завірений печаткою, є необґрунтованими, оскільки наявність цих реквізитів не робить доказ належним про перебування осіб в іншому місці з зазначенням цієї адреси компетентним органом.

Надана позивачем заява про призначення субсидії правомірно не взята судом до уваги, оскільки призначення субсидії не є предметом спору.

Щодо наданих позивачем довідок №1 від 09.01.2008 про сплату ОСОБА_2 за газ по 01.01.2008 за іншою адресою, №2767 від 19.12.2012, яка містить інформацію про те, що станом на 19.12.2012 ОСОБА_2 проживала за іншою адресою (дана довідка не містить періоду такого проживання, а також не підтверджує факт такого проживання починаючи з 01.07.2015 - з дати початку надання відповідачем 2 послуг з постачання природного газу), №696 від 15.03.2018 про те, що ОСОБА_2 користується комунальними послугами по воді та каналізації, то такі докази не є належними, достатніми, допустимими, достовірними, оскільки не відповідають вимогам документів, які мають підтверджувати факт тимчасовоївідсутності членів сім`ї позивача за місцем реєстрації та періоди такої відсутності, які встановлені Порядком та Кодексом газорозподільчих систем.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем не надано належних доказів повідомлення газопостачальника про перебування членів сім'ї позивача в іншому місці.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи ОСОБА_1 що ним заявлялися вимоги про здійснення перерахунку не у зв'язку з тимчасовим не проживанням, а у зв'язку з тим, що його члени сім`ї постійно не проживають. Дійсно, особи мать право вільно обирати місце проживання, але і зобов`язані зареєструватися за постійно обраним місцем проживання. Зареєстроване місце і є постійним місцем проживання. Разом з цим, законодавцем встановлено право на перерахунок саме у зв`язку з тимчасовим не проживанням за зареєстрованим місцем, та за умови своєчасного звернення з заявою і наданням відповідних документів на підтвердження перебування за іншою адресою.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовної вимоги про зобов`язання здійснити перерахунок розміру плати за надання послуг, у зв`язку з не проживанням членів сім`ї.

Крім того, необхідно зазначити, що вимога позивача про зобов`язання здійснити перерахунок, з урахуванням не проживання членів сім`ї, за період з липня 2007 року по теперішній час є необґрунтованою, оскільки як вбачається з матеріалів справи та зазначає сам позивач у позовній заяві 14 липня 2016 року йому встановлено лічильник і відтоді нарахування здійснюються за показниками лічильника, а не за кількістю зареєстрованих осіб в квартирі.

Позивач помилково вважає, що в рахунку за липень 2018 року здійснено нарахування виходячи із надання послуг трьом особам. Як вбачається з копії рахунку за липень 2018 року, наданого позивачем до суду, нарахування за цей період здійснено за показниками лічильника, а зазначення кількості осіб у рахунку, не взято до розрахунку (а.с. 66).

З аналізу наданих позивачем рахунків вбачається, що заборгованість, яка зазначена у рахунку за липень 2018 року, існувала ще в липні 2016 року до встановлення в квартирі лічильника газу. Після встановлення в липні 2016 року у квартирі лічильника, заборгованість за надані послуги з газопостачання станом на 31.07.2016 року становила 1025,06 грн. Матеріали не містять доказів погашення позивачем цієї заборгованості до липня 2018 року (а.с. 57-66).

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту надання житлово-комунальних послуг з постачання природного газу неналежної якості у період з 25.07.2007 по теперішній час, з огляду на таке.

Термін «якість надання послуг» міститься у Порядку відшкодування збитків, завданих газопостачальному або газорозподільному підприємству внаслідок порушення споживачем природного газу Правил надання населенню послуг з газопостачання, а також споживачеві природного газу внаслідок порушення газопостачальним або газорозподільним підприємством Правил надання населенню послуг з газопостачання (далі - Порядок ).

Так у ст. 2 розділу 1. Загальні положення Порядку зазначено, що якість надання послуг це відповідність показників якості надання послуг з технічного обслуговування вимогам нормативних документів. Якісні показники газу - параметри та характеристики газу, визначені нормативними документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг.

Згідно з ч. 4 ст. 27 Закону за результатами перевірки якості надання комунальних послуг складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги.

За приписами частини 5 вказаної вище статті Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості.

У разі проведення перевірки якості наданих послуг з централізованого водопостачання, централізованого постачання гарячої води або постачання природного газу споживач має право здійснити забір проб. Інформація про забір проб включається до акту-претензії.

Виконавець комунальної послуги протягом п`яти робочих днів вирішує питання щодо задоволення вимог, викладених в акті-претензії, або видає (надсилає) споживачу обгрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії. У разі ненадання виконавцем відповіді в установлений строк претензії споживача вважаються визнаними таким виконавцем (ч. 7 ст. 27 Закону).

З аналізу наведених положень закону вбачається, що у разі надання комунальної послуги, в тому числі з постачання природного газу, неналежної якості, споживач має право викликати виконавця послуг для перевірки кількості та якості наданої послуги, після чого складається акт-претензія, до якого вноситься інформація за результатами перевірки наданих послуг.

Таким чином, встановлення факту надання житлово-комунальних послуг неналежної якості законодавцем врегульовано в позасудовому порядку.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про встановлення факту надання житлово-комунальних послуг неналежної якості та кількості.

Більш того, заявляючи позовну вимогу про встановлення факту надання житлово-комунальних послуг неналежної якості, позивач не виклав обставини, якими він обґрунтовує таку вимогу, а також не зазначив доказів, які підтверджують такі обставини.

Позовна заява також не містить виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свою вимогу про визнання дій (бездіяльності) відповідачів протиправними, та доказів на підтвердження таких обставин.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем наведено обґрунтування щодо неправильного нарахування оплати за газ, виходячи з кількості зареєстрованих осіб.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд дійшов правомірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання дій (бездіяльності) протиправними та зобов`язання здійснити перерахунок розміру плати за постачання газу, у зв`язку з наданням комунальних послуг неналежної якості та кількості.

Оскільки позивач не заявляв в суді першої інстанції позовних вимог про зобов'язання здійснити перерахунок розміру плати за природний газ, та відповідно не доводив такі обставини, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що судом неправильно застосовано положення статті 22 Закону України «Про міліцію», відповідно до якої ОСОБА_1 встановлено 50% пільги на оплату жилої площі, комунальних послуг, а також палива, комунальних послуг з постачання природного газу, та безпідставно не застосовано положення ст. 58 Конституції України, рішення Конституційного Суду №5-рп/9 від 03.06.1999, №8-рп/99 від 06.07.1999, №10-рп/2008 від 22.05.2008, якими визнано неконституційними положення частин 4, 5, 6, 7 статті 22 Закону України «Про міліцію».

Згідно з ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги, що судом безпідставно повернуто доказ - довідку про наявність пільги на знижу 50% вартості сплати комунальних послуг від 2005 року, також не приймаються до уваги колегії суддів.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання в апеляційній скарзі на те, що в заяві по суті справи (відповідь на відзив) позивач зробив уточнення та доповнення до позовних вимог, та в кінцевому варіанті просив задовольнити позовні вимоги в редакції, які викладені в апеляційній скарзі, а саме: визнати дії (бездіяльність) відповідачів (виконавців послуг) щодо споживача ОСОБА_1 в період з 25 липня 2007 року по теперішній час протиправними; встановити факт надання відповідачами (виконавцями послуги) житлово-комунальних послуг з постачання природного газу неналежної якості (незаконного призупинення пільги у виді 50 % пільги по оплаті жилої площі, комунальних послуг в липні 2015 року, незаконне нарахування боргів, не реагування на повідомлення споживача про не проживання членів сім'ї за місцем реєстрації, незаконне нарахування грошових сум за фактично не спожиті послуги та ін.) позивачу ОСОБА_1 в період з липня 2007 року по теперішній час; зобов`язати відповідачів у місячний строк, відповідно до діючих ПРАВИЛ та ПОРЯДКУ здійснити перерахунок розміру плати за надання мені, позивачу ОСОБА_1 , який є споживачем, пенсіонером МВС з 2005 року, який мас пільгу у виді 50 - процентної знижки по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива, комунальних послуг з постачання природного газу, у зв'язку з їх наданням неналежної кількості та якості, з врахуванням не проживання моєї матері ОСОБА_2 , 1940 року народження, в період з липня 2007 року по теперішній час та не проживання моїй дочки ОСОБА_3 , 1991 року народження, в період з 11 вересня 2015 року по теперішній час у квартирі АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації, відповідно до пунктів 2, 3 ПОРЯДКУ, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2010 року №151, Рішенням Київської міської Ради IX сесії XXIII скликання від 28 березня 2002 року №409/1843, та з урахування незаконного призупинення з липня 2015 року та не поновлення по теперішній час дії пільги на житлово-комунальні послуги, які передбачені частинами 4, 6 статті 22 Закону України «Про міліцію», Законом України від 23.12.2015 року №900 - VIII «Про внесення змін...», Законом України від 23.12.2015 року №901 - VIII «Щодо внесення змін до законодавчих актів у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію», абзацу 2 пункту 15 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію».

Викладені позивачем в апеляційній скарзі вимоги є відмінними від тих, які викладені ним у позовній заяві та відповіді на відзив.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме зі змісту відповіді на відзив ОСОБА_1 , поданої 23.10.2018 до суду, позивач заперечував проти наведених відповідачем ДП «КиївГазЕнерджи» доводів у відзиві на позовну заяву та просив позовну заяву задовольнити: визнати дії (бездіяльність) відповідачів (виконавців послуг) щодо споживача ОСОБА_1 в період з 25 липня 2007 року по теперішній час протиправними; встановити факт надання відповідачами (виконавцями послуг) житлово-комунальних послуг з постачання природного газу неналежної якості споживачу ОСОБА_1 в період з 25 липня 2007 року по теперішній час; зобов`язати відповідачів у місячний строк здійснити перерахунок розміру плати за надані ОСОБА_1 , який є споживачем, пенсіонером МВС з 2005 року, і має пільгу на сплату 50%, комунальних послуг з постачання природного газу, у зв`язку з їх наданням неналежної кількості та якості, з врахуванням не проживання матері ОСОБА_2 , в період з липня 2007 року по теперішній час та не проживання доньки ОСОБА_3 , 1991 року народження, в період з 11 вересня 2015 року по теперішній час в квартирі АДРЕСА_1 , відповідно до пунктів 4, 4.2. Порядку, затвердженого Рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 №409/1843 «Про порядок звільнення наймачів (власників) квартир (приватних будинків) та членів їх сімей за період їх тимчасової відсутності від оплати за комунальні послуги (гаряче та холодне водопостачання, водовідведення, газопостачання)».

Колегія суддів не може прийняти додані до апеляційної скарги нові докази, а саме надані позивачем супровідний лист Управління праці та соціального захисту населення (УПСЗН) від 25.02.2019, копію акту від 21.06.2017, копію акту від 19.01.2017, повідомлення про призначення житлової субсидії з травня 2017 року по квітень 2018 року, оскільки такі докази у суд першої інстанції не подавалися та про них позивач в позовній заяві не зазначав та клопотань до суду не заявляв.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Більш того, позивач, зазначаючи в апеляційній скарзі про те, що вказані вище документи він не міг подати до суду до дня ухвалення рішення, вказує на те, що для отримання таких доказів звернувся до УПСЗН 14.02.2019, тобто після ухвалення судового рішення (07.02.2019).

З підстав, передбачених ч. 3 ст. 367 ЦПК України, також не підлягає задоволенню клопотання позивача про виклик і допит свідків у суді апеляційної інстанції , оскільки в суді першої інстанції таке клопотання не заявлялося.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення без змін рішення суду, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 15 липня 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай