Ухвала

12 липня 2019 року

м. Київ

справа № 552/3931/17

провадження № 61-12142ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Краснощокова Є. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 лютого 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 21 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних за невиконання рішення суду,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_1 , в подальшому збільшивши позовні вимоги, у якому просив стягнути з відповідача на його користь інфляційні витрати у розмірі

131 591,24 грн, три відсотка річних у розмірі 19 507, 92 грн, відсотки у розмірі 87 401, 21 грн та витрати по справі.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 18 жовтня

2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто

з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 за прострочення виконання грошового зобов`язання три відсотка річних у розмірі 19 507, 92 грн, штрафні санкції у розмірі 87 401, 21 грн, витрати понесені за сплату судового збору

у розмірі 1 069, 09 грн, витрати понесені позивачем на правову допомогу

у розмірі 6 000 грн, 120 грн за публікацію в засобах масової інформації оголошення про виклик відповідача у судове засідання, а всього 114 098, 22 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 08 січня 2019 року скасовано заочне рішенням Київського районного суду м. Полтави від 18 жовтня

2017 року. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

16 січня 2019 ОСОБА_3 уточнив позовні вимоги, просив стягнути

з ОСОБА_1 на його користь інфляційні витрати у розмірі 56 370,14 грн, три відсотка річних у розмірі 5 400, 99 грн, витрати по справі, які полягають

у витратах пов`язаних з отриманням правничої допомоги, оголошення в засобах масової інформації та судового збору.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 27 лютого

2019 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду

від 02 квітня 2019 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто

з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 за несвоєчасне виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 листопада 2011 року за період з липня 2014 року по лютий 2017 року, інфляційні витрати у розмірі

56 370, 14 грн, три відсотка річних у розмірі 5 400, 99 грн, судові витрати у розмірі 13 248, 40 грн, а всього 75 019, 53 грн.

У липні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 , подана представником ОСОБА_2 , на зазначені судові рішення, у якій скаржник просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що ця викладені у касаційній скарзі обставини стосуються питань права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою

в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються

й на стадію касаційного провадження.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено що з 1 січня 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 1 921 грн.

У вказаній справі ціна позову становить 61 771, 13 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн ? 100 = 192 100 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Посилання представника скаржникана те, що ця касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики є безпідставними, оскільки останнім не наведено обґрунтування такого твердження.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 лютого 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 21 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних за невиконання рішення суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснощоков