Ухвала

19 липня 2019 року

м. Київ

справа № 376/1632/16-ц

провадження № 61-12753ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 15 червня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди.

На обґрунтування уточненого позову ОСОБА_1 зазначив, що між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договори від 28 грудня 2010 року № SAMDN 1920 , від 12 січня 2011 року № SAMDN 3879 , від 12 січня 2011 року № SAMDN 3780 , від 26 лютого 2014 року № SAMDN 1228 , відповідно до яких ОСОБА_1 розмістив на особових базових банківських рахунках свої грошові кошти. Вклади визначалися як «Мультивалютні», що обумовило відкриття по кожному із договорів, а також по вкладу «Стандарт» відразу трьох банківських рахунків (на національну валюту, долари США та Євро).

Станом на 04 квітня 2014 року всі зазначені договори були чинними і залишки коштів на них, доступні для конвертації, складали: за договором від 28 грудня 2010 року № SAMDN 1920 - у національній валюті 31 134 грн; за договором від 12 січня 2010 року № SAMDN3879 - у національній валюті 34 205 грн; за договором від 26 лютого 2014 року № SAMDN1228 - у національній валюті 10 127 грн.

04 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» із заявою про конвертацію всієї суми вкладів з національної валюти у долари США. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» провело конвертацію лише 10 000 грн за договором від 26 лютого 2014 року № SAMDN 1228 за вкладом «Стандарт». У конвертації решти коштів за договорами вкладів «Мультивалютні» було відмовлено.

07 та 08 квітня 2014 року ОСОБА_1 було відмовлено у конвертації решти коштів, і лише 09 та 10 квітня 2014 року відбулася часткова конвертація коштів.

Причиною відмови Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» ОСОБА_1 у конвертації коштів було те, що постановою Національного банку України від 28 березня 2014 року № 172 «Про врегулювання діяльності фінансових установ та проведення валютних операцій» було обмежено розмір валютних операцій сумою, що не перевищує п`ятнадцять тисяч гривень в еквіваленті за добу.

У подальшому Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» взагалі відмовилося виконувати взяті на себе зобов`язання щодо конвертації коштів, чим спричинило збитки у вигляді упущеної вигоди та моральної шкоди.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на його користь майнову шкоду у розмірі 97 128 грн 64 коп. та моральну шкоду у розмірі 200 000 грн.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 15 червня 2017 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 травня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, та апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходили із того, що відшкодування упущеної вигоди не передбачено укладеними між сторонами договорами. Крім того, позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

У липні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 15 червня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 травня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

За правилом пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2019 року - 1 921 грн.

Ціна позову у цій справі становить 297 128 грн 64 коп., яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*500=960 500).

За правилом пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ураховуючи ціну позову, предмет позову та складність зазначеної справи, а також беручи до уваги, що касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, ураховуючи, що частина шостої статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються у тому числі і на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Додатково Верховним Судом враховано, що судове рішення судом апеляційної інстанції постановлено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, узгоджуються із положеннями Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людиниу справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, оскільки оскаржувані заявником рішення Сквирського районного суду Київської області від 15 червня 2017 року та постанова Київського апеляційного суду від 22 травня 2019 року ухвалені у малозначній справі, вони не підлягають касаційному оскарженню і у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 15 червня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 травня 2019 року.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами повернути особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. В. Черняк