Номер провадження: 22-ц/813/3375/19
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Павлючук Ю.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Одеська міська рада,

третя особа - ОСОБА_3 ,

третя особа - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Гузь Григорія Васильовича на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2018 року у складі судді Васильків О.В.,

встановив:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, уточнивши який, посилаючись на ст. ст. 401, 402 та 404 ЦК України, просила встановити земельний сервітут шляхом надання їй та членам її сім`ї права на проїзд/прохід, обслуговування її будинку та споруд, що знаходяться на межі з земельною ділянкою, яка належить ОСОБА_2 , та розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; вирішити питання судових витрат.

Позов обґрунтовано тим, що після смерті чоловіка позивач успадкувала разом з дітьми земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказана земельна ділянка має таку конфігурацію, яка не дозволяє нормально користуватись землею та житловим будинком, оскільки позивач позбавлена в`їзду-виїзду на ділянку.

При цьому також позивачем зазначено, що прохід до її земельної ділянки раніше знаходився у постійному користуванні мешканців, які проживають за адресою: АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, АДРЕСА_1, АДРЕСА_4 .

ОСОБА_2 перешкоджає позивачу в користуванні вказаним проходом, надала документи, що цей прохід знаходиться у її власності, в зв`язку з чим позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх прав та з цих підстав просила позов задовольнити.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2018 рокув задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими. Зазначено, що ОСОБА_1 має зі своєї ділянки вільний вихід на АДРЕСА_1 через будинок літ. Б. До відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_1 для вирішення питання про встановлення їй земельного сервітуту у в позасудовому порядку не зверталась. Крім того, правовстановлюючі документи на земельну ділянку ОСОБА_2 оформлені раніше ніж покійним чоловіком позивача, є чинними та не скасовані.

Вказане рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_1 через представника - адвоката Гузь Г.В.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування судового рішення суду та ухвалення нового рішення, про задоволення позову ОСОБА_1 , вирішення питання судових витрат та витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що правових підстав для відмови у задоволення позову у суду першої інстанції не було, оскільки суд не встановив фактичні обставини справи, не дослідив докази, які мають значення для розгляду справи. Крім того, апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності попереднього позасудового порядку вирішення спору.

На вказану апеляційну скаргу представником ОСОБА_2 - адвокатом Лях І.Д. подано відзив, яким вони заперечують проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на безпідставність позовних вимог. Зазначено, що оскаржуване судове рішення відповідає завданню цивільного судочинства і вимогам законності та обґрунтованості, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, з правильним застосуванням норм права до спірних правовідносин, та на підставі повного та всебічно з`ясованих обставин справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених поданими сторонами доказами, які були належно досліджені в судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень викладених у відзиву, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 06.10.2005 року ОСОБА_6 на підставі рішення Одеської міської ради від 21.04.2005 року №4000-IV було видано Державний акт, серії НОМЕР_1 , на право власності на земельну ділянку, площею 0,0475 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . Цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Частину вказаної земельної ділянки, а саме - земельну ділянку, площею 0,02 га, за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до договору дарування земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Нефедовою Т.О. від 02.02.2008 року №268, ОСОБА_6 подарував ОСОБА_7

01.04.2010 року ОСОБА_7 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_2 , кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_3 . Відповідно до плану меж вказана земельна ділянка межує з землями АДРЕСА_1, землями гр. ОСОБА_6 , землями ОСОБА_8 та землями ОСОБА_2

ОСОБА_1 разом з дітьми ОСОБА_9 , 2006 року народження, та ОСОБА_10 , 2009 року народження, успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_7 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , 57/100 частин будинку АДРЕСА_2 та земельну ділянку, площею 0,02 га, за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер: НОМЕР_3 , про що суду надано відповідні докази.

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,404 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: НОМЕР_4 , про що суду надано Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_5 , виданий 18.11.2005 року на підставі рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 року №3768-ІV.

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 оформила право власності на свою земельну ділянку раніше, ніж право власності на земельну ділянку площею 0,2 га за адресою: АДРЕСА_2 , отримав ОСОБА_7 , після смерті якого в 2012 році вказану земельну ділянку успадкувала позивач та її неповнолітні діти.

Доводи апеляційної скарги, щодо наявності земельного сервітуту на частину земельної ділянки ОСОБА_2 не заслуговують на увагу, оскільки з матеріалів справи вбачається, що земельний сервітут встановлювався для ОСОБА_11 , яка має у власності 1/2 частку домоволодіння, тобто співвласник з відповідачем ОСОБА_2 , тому для проходу до своєї власності користується земельною ділянкою співвласника ОСОБА_2 .

При цьому 28.05.2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_11 була укладена угода про порядок користування земельною ділянкою.

Отже, земельний сервітут, на який посилається апелянт не має відношення до земельної ділянки, яку успадкувала позивач ОСОБА_1 .

Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_11 підтвердили в судовому засіданні, що ОСОБА_1 ніколи не користувалась проходом, що належить ОСОБА_2 та прохід перебуває в спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_11

Судом також встановлено, що порядок користування частиною земельної ділянки по АДРЕСА_1 , був встановлений угодою між ОСОБА_11 та ОСОБА_2

ОСОБА_1 ні за життя свого чоловіка ОСОБА_7 , ані з часу переоформлення права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, не користувалася частиною земельної ділянки, що належить відповідачу ОСОБА_2 , для проходу/проїзду до будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 має зі своєї ділянки вільний вихід на АДРЕСА_1 через будинок літ. Б. До відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_1 для вирішення питання про встановлення їй земельного сервітуту у в позасудовому порядку не зверталась.

Окрім того, в судовому засіданні позивач пояснила, що вона завжди мала прохід через земельну ділянку, якою користуються треті особи ОСОБА_3 . Між нею та ОСОБА_3 не встановлено порядок користування земельною ділянкою на цей час. З даного питання позивач до третіх осіб не зверталась.

Згідно ч. 1 ст. 404 ЦК України, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Згідно ч. 3 ст. 402 ЦК України у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для відмови ОСОБА_1 у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли, і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Докази та інші обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України).

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Гузь Григорія Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 18 липня 2019 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець