Справа № 0417/5313/2012
Провадження № 6/202/50/2019
УХВАЛА

Іменем України

25 лютого 2019 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Мачуського О.М.

за участю секретаря Репіної А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про поновлення строку пред'явлення виконавчого документу до виконання по цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-банк", ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява представника Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про поновлення строку пред'явлення виконавчого документу до виконання по цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-банк", ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В своїй заяві заявник посилається на те, що 14.05.2012 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська по цивільній справі було прийняте заочне рішення. 14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування ПАТ КБ "Приватбанк" на АТ КБ "Приватбанк". 04.12.2018 року представником АТ КБ "Приватбанк" було отримано виконавчі листи, в яких строк пред'явлення виконавчого листа до виконання зазначено до 24.05.2015 року. Відповідно до відповіді на запит від 19.02.2019 року № 660 Індустріального ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, згідно даних АСВП в Індустріальному ВДВС провадження відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, сума стягнення 94 937,57 грн. на користь ПАТ КБ "Приватбанк" відсутнє. Згідно приписів п. 7 Узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах від 25.09.2015 року на засіданні Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ отримання стягувачем виконавчого листа або судового наказу після закінчення строку для пред'явлення його до виконання є поважною причиною пропуску строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Просив суд визнати причини пропуску строку пред'явлення виконавчого документа до виконання поважними та поновити строк пред'явлення виконавчих документів до виконання виданих 04.12.2018 року за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-банк", ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Сторони у судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 3 ст. 433 ЦПК України, їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Вивчивши матеріали заяви, матеріали цивільної справи № 2/0417/3600/2012, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів справи, 14.05.2012 року Індустріальним районним судом було винесено заочне рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», було задоволено.

Виконавчі листи по справі були отримані представником позивача 04.12.2018 року, що підтверджується його розпискою.

Як вбачається з копії виконавчих листів наданих заявником до своєї заяви, строк пред'явлення виконавчого листа до виконання зазначено до 24.05.2015 року.

Відповідно до відповіді на запит від 19.02.2019 року № 660 Індустріального ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, згідно даних АСВП в Індустріальному ВДВС провадження відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, сума стягнення 94 937,57 грн. на користь ПАТ КБ "Приватбанк" відсутнє.

На даний час заочне рішення суду від 14.05.2012 року по цивільній справі № 2/0417/3600/2012 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-банк", ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором, не виконано.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Конституційний суд України зазначає, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Конституційний суд України в абзаці одинадцятому підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини рішення від 11.03.2011 року № 2-рп/2011, посилаючись на позицію Європейського суду з прав людини, зазначив, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежене державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

Крім того, обов'язкове виконання рішення суду покладається також Конвенцією про захист прав та свобод людини, яка ратифікована Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" від 17.07.1997 р. Отже, її положення є обов'язковими для виконання Україною.

Ст. 6 вказаної Конвенції гарантує неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено право на справедливий суд, однак дане право було б ізольованим, якщо допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали чинності. Тлумачення ч. 1 ст. 6 вказаної Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина судового розгляду (Рішення у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року), (Рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Case of Hornsby v. Greece) від 19.03.1997 року).

Рішення суду, яке набуло законної сили, повинно бути виконане. У протилежному випадку буде мати місце порушення принципу юридичної визначеності, що є одним із базових складових принципу верховенства права.

Відмова суду в поновленні строку для пред'явлення до виконання виконавчого листа призведе до того, що вказане судове рішення не буде виконане, що суперечить основним принципам національного законодавства України та практиці Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 7 травня 2002 року у справі "Бурдов проти Росії": по-перше, нагадав, що п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини (Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод 1950 р.) надано кожному право звертатися до суду у разі будь - якого спору про його цивільні права ("право на суд"), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що являє право порушувати позовне провадження у судах з питань цивільно-правового характеру; проте таке право було б ілюзорним, якби правова система держави-учасника Європейської конвенції припускала, щоб судове рішення, яке набрало чинності та є обов'язковим до виконання, залишалося б недіючим; по-друге, визнав немислимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, детально визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд справи, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень; по-третє, наголосив, що виконання судового рішення, ухваленого будь-яким судом, повинно розглядатись як складова "судового розгляду".

Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суддя відповідно до ст. 89 ЦПК України дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у заяві доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до виконання до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Щодо поновлення процесуальних строків національними судами Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" від 21.02.1975 року п. 36), не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі "Герін проти Франції" від 29.07.1998 року п. 37).

Так, відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки, зазначені у ч. 1 цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 7 "Узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах" від 25.09.2015 року "Отримання стягувачем виконавчого листа або судового наказу після закінчення строку для пред'явлення його до виконання є поважною причиною пропуску строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання".

Суд, розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи, вважає її законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки строк для предявлення виконавчого листа до виконання було пропущено з поважних причин.

Керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, правовими позиціями Європейського суду з прав людини викладених у рішеннях у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року, у справі "Горнсбі проти Греції" (Case of Hornsby v. Greece) від 19.03.1997 року, у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" від 21.02.1975 року п. 36, у справі "Герін проти Франції" від 29.07.1998 року п. 37, у справі "Бурдов проти Росії" від 7 травня 2002 року, п. 2 рішенням Конституційного суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст. ст. 22, 24 ЗУ "Про виконавче провадження", ст. ст. 3, 18, 89, 258-261, 268, 433 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про поновлення строку пред'явлення виконавчого документу до виконання задовольнити.

Поновити Акціонерному товариству комерційний банк "Приватбанк" строк предявлення виконавчих листів № 0417/5313/2012 виданих Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська від 04.12.2018 року по цивільній справі № 2/0417/3600/2012 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-банк", ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 15-ти денний строк, з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, апеляційна скарга подається протягом 15-ти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.М. Мачуський