Єдиний унікальний номер судової справи 483/417/19
Провадження F 22-ц/812/858/19 Суддя - доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

на ухвалу судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 березня 2019 року, постановлену під головуванням судді - Чаус Л.В., в приміщенні того ж суду у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Держави Україна в особі ОСОБА_6 Управління Національної поліції в Одеській області (надалі F ГУ НП в Одеській області ) та ОСОБА_6 Управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області (надалі - ГУ ДКСУ в Миколаївській області) про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

25 березня 2019 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до Держави Україна в особі ОСОБА_6 Управління Національної поліції в Одеській області та ОСОБА_6 Управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області про відшкодування моральної шкоди.

Позивачі зазначали, що 17 березня 2019 року після 11 години, рухаючись на автомобілі марки MERSEDES - BENZ, марки VITO 113, за кермом якого знаходився ОСОБА_3, по вул. Ангарна, населеного пункту Авангард з ринку «7 кілометр» в напрямку обFїзної дороги, зупинились на вимогу співробітника національної поліції. Причина зупинки- не пристебнутий ремінь безпеки у водія F ОСОБА_3 В подальшому на вимогу працівника поліції було проведено перевірку водія - ОСОБА_3 на стан алкогольного спFяніння та зафіксовано 0,27 проміле алкоголю. У звFязку з чим, співробітник поліції погрожуючи забрати автомобіль на штраф майданчик вимагав 500 доларів США та не отримавши зазначені кошти, останнім було складено Постанову про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, передбачене ст. 125 КУпАП.

Посилаючись на вищевикладене, та незаконність і протиправність дій працівника поліції, внаслідок чого позивачам завдано моральної шкоди, яка полягала в душевних переживаннях, нервовому напруженні, погіршенні стану здоровFя позивачів, які перебували у зазначеному транспортному засобі, останні просили суд стягнути з Держави Україна на їх користь моральну (немайнову) шкоду в розмірі по 32 500 грн кожному, загальною сумою 130 000 грн. та вирішити питання про судові витрати.

Ухвалою судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 березня 2019 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Держави Україна в особі ОСОБА_6 Управління Національної поліції в Одеській області та ОСОБА_6 Управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області про відшкодування моральної шкоди на підставі п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України направлено за територіальною підсудністю до Київського районного суду м. Одеси.

В апеляційній скарзі, позивачі посилаючись на те, що оскаржувана ухвала не відповідає нормам процесуального права, просили її скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовFязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обFєктивно не залежали від нього.

За положеннями ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 2 ст. 369 ЦПК України, з огляду на те, що позивачем подано апеляційну скаргу на ухвалу про передачу справи на розгляд іншого суду, оскарження якої передбачено п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, без повідомленням учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Передаючи справу на розгляд Київському районному суду м. Одеси, суд першої інстанції виходив з того, що предметом розгляду позовної заяви не є відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно - розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду та з того, що відповідач - Головне Управління Національної поліції в Одеській області, згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Філатова, 15- А.

Такий висновок суду в повній мірі не відповідає змісту позовної заяви та вимогам процесуального права виходячи з наступного.

Так, за змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року F475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно зі ст. 8 Конституції України, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Положенням ч. 5 ст. 4 ЦПК України, яка гарантує право на звернення до суду за захистом, передбачено, що жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст. ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

За положеннями ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року F3477-IV, інститут підсудності безпосередньо повFязаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у пункті 1 статті 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Так, відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України, а також постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до належного за підсудністю суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції, неухильно дотримуючись норм матеріального та процесуального права, повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та упродовж розумного, але не більш встановленого законом строку розгляд і вирішення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною третьою статті 8 Закону України від 2 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами першою і другою статті 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

В силу ст. 23 ЦПК України всі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою названої статті.

Питання про підсудність справ визначається ЦПК України, зокрема, параграфом 3 глави 2 - щодо справ позовного провадження.

Так, за статтею 27 ЦПК України, яка носить загальний характер, позови до фізичної особи предFявляються за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування, якщо інше не передбачено законом. Позову до юридичних осіб предFявляються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, відповідно до ч. 15 ст. 28 ЦПК України, предFявляються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Згідно п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За положеннями ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити зокрема: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Згідно ч.1. ч.2 ст. 185 ЦПК України, суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статях 175 і 177 цього Кодексу, протягом пFяти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди до ОСОБА_6 управляння національної поліції в Одеській області, позивачі вказували, що на їх думку діями співробітника ОСОБА_6 Управління Національної поліції в Одеській області їм завдано моральної шкоди.

Як вбачається з позовної заяви, позов предFявлено до Держави України в особі: ОСОБА_6 Управління Національної поліції в Одеській області та ОСОБА_6 Управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області.

Між тим, в позовній заяві не зазначено конкретний зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів, а також не викладені обставини, якими позивачі обґрунтовують свої вимоги, зокрема, саме до ОСОБА_6 Управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області.

На зазначене суд належної уваги не звернув та не усунув вказаних недоліків, крім того, не розFяснив позивачам право вибору на предFявлення позову до суду за місцем знаходження одного із відповідачів відповідно до 15 ч. ст. 28 ЦПК України.

Отже, наведене свідчить про те, що висновок суду щодо направлення справи за територіальною підсудністю до Київського районного суду м. Одеси за місцем знаходженням відповідача F ОСОБА_6 Управління Національної поліції в Одеській області є передчасним.

За таких обставин, ухвалу судді від 28 березня 2019 року не можна вважати законною та обґрунтованою, а тому відповідно до п. 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на подання клопотання про заміну відповідача в особі Управління Державної казначейської служби України в Очаківському районі Миколаївської області, на увагу не заслуговують, оскільки воно було подано вже після постановлення оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - задовольнити.

Ухвалу судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 березня 2019 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

ОСОБА_7

Повний текст постанови складено 15 травня 2019 року.