ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 липня 2019 року

м.Харків

справа № 641/8782/18

провадження № 22-ц/818/3498/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна»

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення компенсації витрат на відшкодування шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 травня 2019 року, постановлене під головуванням судді Боговського Д.Є., в залі суду в місті Харкові (повний текст рішення виготовлено 14 травня 2019 року),-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення компенсації витрат на відшкодування шкоди у розмірі 37 848,20 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, вирішити питання розподілу судових витрат.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що суд ототожнив поняття «страхове відшкодування» та «сума компенсації». Відповідачем не було виконано його обов`язку щодо розрахунку суми завданої потерпілому матеріальної шкоди. Вважає, що за наявності страхування цивільно-правової відповідальності, стягувати шкоду безпосередньо з винуватця суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» надало відзив на апеляційну скаргу, просило відмовити позивачу у задоволенні апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ОСОБА_1 не надано доказів, що ним вчинялися дії, спрямовані на погодження із Пат СК «Країна» суми, належної до виплати потерпілій особі ОСОБА_2 , тобто ОСОБА_1 не дотримано порядок, визначений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для стягнення компенсації витрат на відшкодування шкоди.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.11.2017 року у справі № 638/8773/17 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків, заподіяних внаслідок ДТП задоволено повністю. Присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму матеріальної шкоди у розмірі 33214,30 грн., судові витрати у розмірі 1200 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 640 грн. (а.с.6-8).

Дане судове рішення набрало чинності згідно постанови Апеляційного суду Харківської області від 13.02.2018 року, якою залишено в сили рішення суду першої інстанції; ухвалою Верховного Суду від 10.04.2018 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 13 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - відмовлено.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так вищевказаними судовими рішеннями встановлено, що 20 січня 2015 року по проспекту Правди (Незалежності) в м. Харкові, в районі будинку № 2 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля SUBARU FORESTER, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , автомобіля ГАЗ 32213, державний номер НОМЕР_4, та автомобіля RENAULT SANDERO, державний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2016 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за статтею 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП. Вказаним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_1 20 січня 2015 року, керуючи автомобілем SUBARU FORESTER, державний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проспекту Правди в м. Харкові, в районі будинку № 2 почав змінювати напрямок руху, не впевнився, що це буде безпечно, виїхав на полосу зустрічної смуги, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем ГАЗ 32213, державний номер НОМЕР_4, та автомобіля RENAULT SANDERO державний номер НОМЕР_3 , чим заподіяв матеріальної шкоди ОСОБА_2 .

Вартість відновлювального ремонту автомобіля RENAULT SANDERO складає 33 214,30 грн., яку ОСОБА_2 сплатив в повному обсязі ТОВ «Соллі плюс», яке здійснювало ремонт. За проведення вартості відновлювального ремонту автомобіля ОСОБА_2 сплатив 1200 грн.

Автомобіль SUBARU FORESTER, який належить на праві власності ОСОБА_1 , є забезпеченим транспортним засобом у відповідності до положень Закону України «Про обов`язкове державне страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Однак, листом № 8026 від 29 серпня 2017 року ПАТ «СК «Країна» повідомило ОСОБА_1 про відмову ОСОБА_2 у виплаті страхового відшкодування через неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.11.2017 року у справі № 638/8773/17 було пред`явлено до примусового виконання. Постановою державного виконавця Міжрайонного відділу ДВС по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області від 28.03.2018 року було відкрито виконавче провадження, а 04.07.2018 року закрито виконавче провадження у зв`язку із сплатою суми боргу в повному обсязі (а.с.9-12).

З квитанцій від 08.06.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 на виконання рішення суду було сплачено на рахунок ДВС грошові кошти за призначенням у таких розмірах: сплата боргу - 35 754,75 грн. (квитанція № 22805145-1), комісія за платіж - 367,55 грн. (квитанція 22805145-2), сплата боргу - 2 193 грн. (квитанція № 11E8D8178A), комісійна винагорода за прийом платежів - 32,90 грн. (квитанція № 707T02FD4B) (а.с.13).

16.07.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Голови Правління ПАТ СК «Країна» щодо виплати йому компенсації суми, сплаченої ним згідно рішення суду (а.с.18). Листом від 13.08.2018 року ПАТ СК «Країна» відмовила ОСОБА_1 у компенсації витрат, оскільки ним не було погоджено здійснення витрат на відшкодування шкоди, завданої власнику пошкодженого транспортного засобу ОСОБА_2 (а.с.19).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що відмова страхової компанії у сплаті компенсації його витрат є незаконною та порушує його права, як споживача фінансових послуг. 22 серпня 2017 року ним було направлено лист до ПАТ СК «Країна», в якому він повідомив страхову компанію про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 20.01.2015 року, та про наявність цивільної справи про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, йому було відмовлено судом у залученні до справи у якості третьої особи страхової компанії. Звертаючись за судовим захистом, ОСОБА_1 посилався на порушення відповідачем обов`язків страховика за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. Вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на його користь 37 848,20 грн. в якості компенсації здійснених витрат на відшкодування матеріальної шкоди потерпілому та витрат виконавчого провадження.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються, зокрема, статтею 999 ЦК України, Законом України «Про страхування» та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є, зокрема, страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, потерпілі (стаття 4 Закону).

Згідно статті 6 Закону страховим випадком вважається дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За правилами статей 22, 23 Закону у разі настання страхового випадку відшкодуванню страховиком підлягає шкода, заподіяна третій особі (потерпілому), в тому числі шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого.

Законом передбачено порядок прийняття страховиком рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та порядок його виплати.

Так, відповідно до статті 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Отже, право на отримання коштів від страховика як страхової виплати (відшкодування) має потерпілий або погоджена з ним особа, яка надає послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Право особи, яка застрахувала свою відповідальність, тобто страхувальника, на отримання страхового відшкодування за цим видом договору обов`язкового страхування (договором страхування відповідальності власників транспорту) Законом не передбачено.

Разом з тим, пункт 36.4 статті 36 Закону передбачає компенсацію страховиком витрат страхувальника (особи, відповідальність якої застрахована) та умови її виплати.

Так, компенсація страхувальнику його витрат здійснюється лише за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика.

У компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження із страховиком.

Матеріали справи свідчать про те, що 27 жовтня 2014 року між ПАТ «СК «Країна» та ОСОБА_1 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/2837563, забезпечений транспортний засіб - SUBARU FORESTER, державний номер НОМЕР_1 (а.с.20).

20 січня 2015 року в місті Харкові по пр. Правди мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю, зокрема, забезпеченого Полісом №АМ/2837563 транспортного засобу SUBARU FORESTER, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача, за участю автомобіля ГАЗ 32213, державний номер НОМЕР_4, та автомобіля RENAULT SANDERO, державний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 .

Лише 16 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «СК «Країна» з заявою про компенсацію понесених ним витрат згідно квитанції від 08.06.2018 року. При цьому позивач не просив погодити його сплату коштів потерпілому.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1, 3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів погодження позивачем зі страховою компанією суми сплати коштів потерпілому. Доказів згоди відповідача на сплату ОСОБА_1 матеріальної шкоди ОСОБА_2 , - матеріали справи не містять.

Висновок суду першої інстанції про необгрунтованість позовних вимог, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Посилання позивача на те, що за наявності страхування цивільно-правової відповідальності, стягувати шкоду безпосередньо з винуватця суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, - не приймаються до уваги колегією суддів та спростовуються вимогами закону, оскільки у даному випадку відмова страхової компанії у компенсації понесених позивачем витрат зумовлена не неправомірними діями відповідача, а недотриманням самим позивачем вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 06 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук