Справа №442/8616/18
Провадження №2/442/361/2019
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 лютого 2019 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі:
головуючого судді: Кучаковського Ю.С.,
за участю секретаря судового засідання: Кравців Х.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків, штрафних санкцій, відсотків за користування позикою та інфляційних втрат у звязку з невиконанням судового рішення,
за участю представників:
від позивача: не зявилися
від відповідача: не зявилися
До Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області звернулася ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2, в якому просить на підставі ст.ст. 14-16, 22, 625, 1046-1050 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2-5, 245, 258, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України стягнути з ОСОБА_2 в свою користь 13 436,07 гривень процентів за користування позикою (на рівні облікової ставки Національного банку України), 11 198,64 гривень інфляційних втрат, 2 712,56 гривень 3% річних втрат, 38 194,83 гривень реальних збитків, а всього 65 542,10 гривень та судовий збір. В обгрунтування позову зазначає, що на підставі простого письмового договору позики, що був укладений між позивачем та відповідачем 28.06.2013 у вигляді розписки, у відповідача перед позивачем виникли грошові зобовязання в сумі 4 000 (чотири тисячі) євро. У визначений розпискою строк до 01.09.2013 ОСОБА_2 гроші не повернула, тому рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.12.2013 у справі № 442/7715/ 13-ц (реєстровий номер рішення в ЄДРСР 36726260) було стягнуто з ОСОБА_2 53 988,05 грн боргу за договором позики та понесені позивачем судові витрати в сумі 933,98 грн. Вказане рішення суду вступило в законну силу 09.01.2014. Вказує, що так як в межах виконавчого провадження ВП № 42377129 борг не було погашено, а рішення суду не виконано, позивач звернулася до суду з новим позовом про стягнення збитків і штрафних санкцій у звязку з невиконанням рішення суду про стягнення боргу, відсотків за користування сумою боргу та інфляційних втрат за період прострочення виконання грошового зобовязання. 15.06.2015 рішенням Дрогобицького міськрайонного суду в справі № 442/2908/15-ц з відповідача було стягнуто 96 325,10 грн збитків і штрафних санкцій у звязку з несвоєчасним виконанням рішення суду про стягнення боргу станом на 21.04.2015, а саме: 64 172,90 грн реальних збитків внаслідок коливання курсу валют; 9 060,39 грн процентів за прострочене користування позикою на рівні облікової ставки НБУ станом на 01.11.2013 та станом на 21.04.2015; 2 067,82 грн 3% річних втрат за весь період прострочення, тобто з 10.01.2014 по 20.04.2015; та 21 023,99 грн інфляційних втрат за період з 10.01.2014 по 20.04.2015. Однак, в ході виконавчого провадження ВП № 49706151 борг погашено не було. Зі сторони відповідачки ОСОБА_2 не вжито жодних заходів до погашення існуючого боргу або його зменшення. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09.02.2017 в справі № 442/7883/16-ц з ОСОБА_2 за цим же грошовим зобовязанням у звязку з прострочкою його виконання було стягнуто 109 432,69 грн процентів, інфляційних втрат і збитків у звязку з несвоєчасним виконанням рішення суду про стягнення боргу станом на 28.11.2016. Вказує, що своїми постановами від 29.08.2018 заступник начальника відділу Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального правління юстиції у Львівській області ОСОБА_3 повернула позивачу виконавчі документи: за виконавчими провадженнями ВП № 54067224; ВП № 54067453; ВП № 54067807. Проте наголошує, що і надалі грошове зобовязання, як і судові рішення, відповідачем ОСОБА_2 не виконано. А тому вказує, що, починаючи з 30.12.2016, сума основного боргу становить 46 628,05 грн, проценти за користування позикою з 29.11.2016 по 31.10.2018 13 436,07 грн; інфляційні втрати за період з 01.11.2016 по 31.10.2018 11 198,64 грн; 3% річних втрат за період з 29.11.2016 по 31.10.2018 2 712,56 грн; реальні збитки, повязані із коливанням курсу валют станом на 01.11.2018 38 194,83 к. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити.
Сторони в судове засідання не зявились. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не зявилася, причин неявки не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про слухання справи по останньому відомому місцю проживання, про що свідчать поштові повідомлення. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача не поважною, провівши розгляд справи у її відсутності.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обовязки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши письмові докази, долучені до позову, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Дослідивши письмові докази, приєднані до позову, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно боргової розписки від 28.06.2013 ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 4 000 євро, які зобовязувалась повернути до 01.09.2013.
Як вбачається з рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.12.2013 у справі № 442/7715/ 13-ц (реєстровий номер рішення в ЄДРСР 36726260) позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 53 988,05 (пятдесят три тисячі девятсот вісімдесят вісім) гривень боргу за договором позики та 933,98 грн судових витрат.
Згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від15.06.2015 у справі № 442/2908/15-ц (реєстровий номер рішення в ЄДРСР 45091337) позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 96 325,10 грн (девяносто шість тисяч триста двадцять пять гривень 10 копійок) збитків і штрафних санкцій у звязку з несвоєчасним виконанням рішення суду про стягнення боргу, які складаються з: 64 172,90 грн. реальні збитки внаслідок коливання курсу валют; 9 060,39 грн. проценти за прострочене користування позикою на рівні облікової ставки НБУ за весь період прострочення; 2 067,82 грн, три проценти річних втрат за весь період прострочення; 21 023,99 грн інфляційних втрат за весь період прострочення; стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 963 гривні 25 копійок.
Відповідно до рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15.06.2015 у справі № 442/7883/16-ц (реєстровий номер рішення в ЄДРСР 45091337) позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) 18 978,53 грн процентів за користування позикою (на рівні облікової ставки НБУ) за період з 21.04.2015 по 28.11.2016; 17 114,22 грн інфляційних втрат за період з 01.04.2015 по 31.10.2016; 2 605,14 грн 3 % річних втрат за період з 21.04.2015 по 28.11.2016; 70 734,80 грн реальних збитків, а всього 109 432,69 грн та 1 094,32 грн. судового збору.
Своїми постановами від 29.08.2018 заступник начальника відділу Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального правління юстиції у Львівській області ОСОБА_3 повернула позивачу виконавчі документи: за виконавчим провадженням ВП № 54067224 виконавчий лист, виданий Дрогобицьким міськрайонним судом у праві № 442/7715/13-ц про стягнення з відповідача в її користь 53 988,05 грн боргу з відміткою про стягнення 29.12.2016 7 360,00 грн основного боргу;
за виконавчим провадженням ВП № 54067453 виконавчий лист, виданий Дрогобицьким міськрайонним судом у праві № 442/2907/15-ц про стягнення з відповідача в її користь 96 325,10 грн збитків і штрафних санкцій у звязку з несвоєчасним виконанням рішення суду про стягнення боргу;
за виконавчим провадженням ВП № 54067807 виконавчий лист, виданий Дрогобицьким міськрайонним судом у праві № 442/7883/16-ц про стягнення з відповідача в її користь 109 432,69 грн збитків, штрафних санкцій, відсотків за користування позикою та інфляційних втрат у звязку з невиконанням судового рішення.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи викладене, ОСОБА_5 Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобовязання.
Саме такі висновки містяться у постановах ОСОБА_5 Верховного Суду від 31.10.2018 (справа № 202/4494/16-ц) від 28.03.2018 (справа № 14-10цс18) та від 04.07.2018 (справа № 14-154цс18).
Згідно із ч. 2 ст. 1214 ЦК у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст. 536 цього Кодексу). Відповідно до статті 536 ЦК за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Термін „користування чужими коштами може використовуватися у двох значеннях. Перше це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення прострочення грошового зобовязання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин в силу ч. 2 ст. 1054 ЦК та до відносин із комерційного кредиту в силу ч. 2 ст. 1057 ЦК.
Сторони також мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). При цьому відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Тому, зокрема, якщо одна сторона має сплатити іншій певну суму грошових коштів, але сторони досягли згоди про відстрочення сплати такої суми, то розмір процентів, що підлягає сплаті боржником за період, на який надана відстрочка, визначається за правилами ст. 1048 ЦК.
Наслідки прострочення грошового зобовязання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки законодавством встановлені наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, так і наслідки прострочення грошового зобовязання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, то підстави для застосування аналогії закону відсутні.
Отже, висновки судом встановлено, що відсутні підстави застосовувати до спірних відносин положень ст. 1048 ЦК, оскільки у справі йдеться про неправомірну поведінку боржника, в той час як норми ст. 1048 ЦК застосовується у випадку правомірної поведінки.
Враховуючи наведене, у задоволенні вимог про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування позикою (на рівні облікової ставки Національного банку України), у розмірі 13 436,07 гривень слід відмовити.
Відповідно до частини 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.
Згідно з частиною 2 ст. 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.
Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобовязання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобовязання воно може бути грошовим або не грошовим.
За змістом ст.ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобовязання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобовязання, вираженому в іноземній валюті), що передбачає обовязок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обовязку. Тобто грошовим є будь-яке зобовязання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обовязок боржника до такої сплати.
Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі 1 „Загальні положення про зобовязання книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу 1 книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобовязання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобовязання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України).
Отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобовязання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобовязань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобовязань.
Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідач мав грошове зобовязання перед позивачем, що підтверджується рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.12.2013 у справі № 442/7715/ 13-ц, яке набрало законної сили 09.01.2014. Зобовязання станом на 31.10.2018 виконано відповідачем частково: 29.12.2016 сплачено 7 360 грн.
З огляду на те, що відповідач прострочив виконання вказаного грошового зобовязання, наявні правові підстави для застосування до спірних правовідносин приписів частини 2 ст. 625 ЦК України.
Судом встановлено, що позивачем здійснено правильно розрахунки 3% річних за період з 29.11.2016 по 31.10.2018 та інфляційних втрат за період з 01.11.2016 по 31.10.2018, а тому за вказані періоди з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 712 грн 56 к. 3% річних та інфляційні втрати у розмірі 11 198 грн 64 к.
Позивач стверджує, що йому завдано збитки в спосіб знецінення грошової одиниці відносно євро.
Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).
Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України „Про зовнішньоекономічну діяльність від 16.04.1991 № 959-XIІ, Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 „Про систему валютного регулювання і валютного контролю, Законом України „Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті від 23.09.1994 № 185/94-ВР.
Згідно зі статтею 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.
Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.
Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Заявляючи вимоги про стягнення курсової різниці, позивач просив стягнути її на підставі статті 22 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобовязання.
Відповідно до частини четвертої статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.
Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний звязок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обовязковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати обєктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обовязок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).
Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.
Предявлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обовязок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.
Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.
Вказаної правової позиції дотримувався також Верховний Суд України в постанові від 18.05.2016 у справі № 6-237цс16.
Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.
У даному випадку позивач, як кредитор за договором позики погодився з рішеннями судів про стягнення на його користь боргу, визначеному в гривневому еквіваленті.
Зазначені висновки узгоджуються з висновками про застосування норм права, викладеними у постанові ОСОБА_5 Верховного Суду від 30.05.2018 (справа № 750/8676/15-ц, провадження № 14-79цс18).
А тому вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача реальних збитків, повязаних із коливанням курсу валют станом на 01.11.2018 у розмірі 38 194, 83 к. задоволенню не підлягають.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 149 грн 59 к.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 280-283, 289, 354, 355 ЦПК України, суд
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних за період з 29.11.2016 по 31.10.2018 у розмірі 2 712 (дві тисячі сімсот дванадцять) грн 56 к., інфляційних втрат за період з 01.11.2016 по 31.10.2018 у розмірі 11 198 (одинадцять тисяч сто девяносто вісім) грн 64 к. та судовий збір у розмірі 149 (сто сорок девять) грн 59 к.
У іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Львівського впеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Ю.С. Кучаковський