Номер провадження: 22-ц/813/3338/19
Номер справи місцевого суду: 494/1375/18
Головуючий у першій інстанції Дєтков О. Я.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А.П.

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 03 грудня 2018 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Управління освіти, молоді, спорту, культури, охорони здоров`я, соціальної політики виконавчого комітету Березівської міської ради про визнання дій неправомірними, незаконними, наказу необґрунтованим, його скасування, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення судових витрат,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Березівського районного суду Одеської області із позовом до Управління освіти, молоді, спорту, культури, охорони здоров`я, соціальної політики виконавчого комітету Березівської міської ради про визнання дій неправомірними, незаконними, наказу необґрунтованим, його скасування, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення судових витрат.

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 12 листопада 2018 року заяву ОСОБА_1 було залишено без руху (а.с.14-15).

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 03 грудня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 03 грудня 2018 року та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до с.374 ч.1 п.6 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не виконано в строк вимоги ухвали Березівського районного суду Одеської області від 12 листопада 2018 року про залишення позову без руху, що є підставою для повернення позовної заяви.

Проте такі висновки суду першої інстанції є передчасними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1-3 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених устаттях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначеністаттями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 12 листопада 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху з тих підстав, що позивачем не надано попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; позивачем не сплачено судовий збір за подачу позову до суду та позивачем не завірено належним чином письмові докази. Позивачу було надано десять днів з дня вручення ухвали на усунення вказаних недоліків (а.с. 14-15).

Вказану ухвалу суду про залишення позову без руху, ОСОБА_1 отримала 22.11.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням (а.с.17).

15.11.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про відвід судді Дєткова О.Я. (а.с.18), у задоволенні якого ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 28.11.2018 року було відмовлено (а.с. 21). Ухвалу про відмову у задоволенні заяви про відвід, ОСОБА_1 отримала 10.12.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням (а.с.23).

26.11.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про відстрочку судового збору за подання позову до суду та просила стягнути його судовим рішенням, оскільки на її утриманні знаходиться хвора мати, яка перенесла інсульт та яка потребує лікування або звільнити її від сплати судового збору. Крім того, заявник просила витребувати оригінали письмових доказів з відповідних органів (а.с.19). У якості доказів хворої матері до заяви надала копію МРТ головного мозку матері, 1943 року народження (а.с.20).

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не надала докази, які підтверджують її незадовільний матеріальний стан та не сплатила судовий збір, ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 03.12.2018 року у задоволенні клопотання про відстрочку або звільнення від судового збору було відмовлено (в мотивувальній частині), а позовну заяву повернуто позивачеві.

Проте, такі висновки суду є передчасними.

Відповідно до ст.8 ЗУ «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Відповідно до ст.136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть сплачені, заява відповідно до статті 257 цього Кодексу залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення.

З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

У разі подання позовної заяви після подання заяви про забезпечення доказів або позову розмір судового збору зменшується на розмір судового збору, сплаченого за відповідну заяву про забезпечення доказів або позову.

Звільнення, зменшення, відстрочення, розстрочення сплати судового збору за клопотанням сторони є правом суду, а не його обов`язком, та відбувається на розсуд суду у кожному конкретному випадку на підставі поданих стороною доказів та наведених у клопотанні підстав.

Розглядаючи клопотання заявника про відстрочку судового збору (звільнення від сплати) суд першої інстанції не вжив передбачених процесуальним законом України заходів для доступу позивача до правосуддя.

Зокрема, у відповідності до ч.2 ст.127 ЦПК України суд наділений правом, у тому числі, за власною ініціативою, продовження встановленого судом процесуального строку.

Тобто, відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення/відстрочку судового збору, суд першої інстанції повинен був продовжити заявнику строк для усунення недоліків та лише після того, як заявник отримаши ухвалу суду не виконає її вимоги у визначений строк, повернути позовну заяву.

Проте, суд першої інстанції цього не зробив, та одночасно відмовив у задоволенні клопотання про відстрочку (звільнення) судового збору та повернув позовну заяву.

У відповідності до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на розгляд його справи судом. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини застосовувані державою обмеження в доступі особи до національного суду не повинні звужувати чи зменшувати залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або такою мірою, що буде нівельована сама суть права. Більше того, встановлене державою обмеження суперечитиме п.1 ст.6 Конвенції, якщо воно не має законної мети і якщо не буде забезпечено пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ від 21.09.1994 року в справі Фаєд проти Сполученого королівства (п.65), рішення від 18.02.1999 року у справі Вайт і Кеннеді проти Німеччини (п.59), рішення від 10.05.2001 р. у справі Т.Р. та К.М. проти Сполученого Королівства (п.93), рішення від 12.07.2001 р. у справі ОСОБА_7 Ганс-Адам ІІ проти Німеччини (п.45)).

Не зважаючи на те, що, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду, однак, враховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Наявність норм щодо відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру та звільнення від його сплати спрямована на те, щоб судові витрати не стали перешкодою у доступі осіб з низьким рівнем достатку до правосуддя, адже наявність таких перешкод суперечить статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що повернення заяви з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про усунення недоліків можливо лише в тому випадку, коли особа отримавши ухвалу про залишення її позову без руху та ухвалу про відмову у відстрочці/звільненні від сплати судового збору, свідомо ухилилась від виконання вимог, зазначених в ухвалі суду.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Між тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Поняття розумних строків розгляду справи в контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нетотожне (неідентичне) поняттю процесуальних строків в національних системах права. Право Європейського Суду з прав людини є «автономним» і його тлумачення Судом Конвенції не пов`язане з тлумаченням права національними судами.

ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СУД з прав людини оцінює «розумність» тривалості провадження з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливість предмета спору для заявника (див., серед інших джерел, рішення у справі «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France) [ВП], заява № 30979/96, п. 43, ECHR 2000-VII). Українські справи: «Світлана Науменко проти України», рішення від 09 листопада 2004 року; «Меріт проти України», рішення від 30.03.2004 року; «Єфименко проти України», рішення від 18 липня 2006 року, «Івань та інші проти України», рішення від 12 січня 2017 року, п.п.7, 8; «Аніфер проти України», рішення від 26 липня 2018 року п.6, та інші.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

З початку січня 2019 року по 15.07.2019 року внаслідок автоматизованого розподілу до судді Таварткіладзе О.М. надійшло 491 справи.

З урахуванням надмірного навантаження, яке виходить за межі фізичних можливостей, недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.), суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження у справі, призначити справу до розгляду, вирішити інші процесуальні питання, пов`язані з розглядом справи, та розглянути справу у строки, передбачені національним законом.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 03 грудня 2018 року скасувати та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 384,20 грн. за перегляд ухвали в апеляційній інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст судового рішення складено: 15.07.2019 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова