Справа № 444/1405/18
Провадження № 2/444/127/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Зеліско Р. Й.,

секретар судового засідання Мамедова Г. І.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Жовківського району Львівської області, третя особа: Жовківська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 сільської ради Жовківського району Львівської області, третя особа: Жовківська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 29.05.2017 року помер його батько ОСОБА_3, що стверджено свідоцтвом про смерть серії 1-СГ № 467129, виданим ОСОБА_2 сільською радою. Його мати, ОСОБА_4, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, померла 12.03.1998 року, що стверджено свідоцтвом про смерть 1-СГ № 098291, виданим ОСОБА_2 сільською радою.

Зазначає, що будинок в якому вона проживала, станом на 30.06.1990 року відносився до колгоспного типу двору, головою якого була ОСОБА_4, що стверджено витягом з погосподарської книги ОСОБА_2 сільської ради.

Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі на житловий будинок в с. Малі Передримихи по вул. Миру 24-а, Жовківського району Львівської області, яке відповідно до ст. 549 ЦК України прийняв батько ОСОБА_3, але не оформив нотаріально.

Позивач вказує, що після смерті батька також відкрилася спадщина. Він звернувся про спадкування після його смерті до Жовківської державної нотаріальної контори, де відкрито спадкову справу № 619/2017, однак йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину із-за відсутності правовстановлюючого документу на імя померлої, а відповідно і на імя батька, про що видано постанову №1338/01-16 від 15.05.2018 року.

Стверджує, що ОСОБА_5 була власником будинку, в якому проживала на день смерті, однак не оформила належно право власності.

Позивач зазначає, що звертався до ОСОБА_2 сільської ради з приводу оформлення права власності, однак йому відмовлено і розяснено, що змінено порядок реєстрації нерухомого майна і сільські ради таких повноважень позбавлені, а реєстрація проводиться лише державними реєстраторами не інакше як на підставі рішенням суду.

Вказує, що відповідно до ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 року) батько прийняв спадщину після смерті матері, вступивши фактично у володіння спадковим майном, а відповідно після його смерті він також є таким, що прийняв спадщину, оскільки проживав разом з спадкодавцем на день смерті.

Про те, що його батько ОСОБА_3 був сином померлої ОСОБА_4 стверджено свідоцтвом про його народження.

А тому просить постановити рішення, яким визнати за ним право власності на житловий будинок в с. Малі Передримихи по вул. Миру № 24-а, Жовківського району Львівської області, загальна площа якого становить 37,5 кв.м, житлова- 16,1 кв.м, допоміжна- 21,4 кв. м в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, який помер помер 29.05.2017 року та який прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_4, померлої 12.03.1998 року.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав повністю, просить такі задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Жовківського району Львівської області в підготовче судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином. Однак з ОСОБА_2 сільської ради Жовківського району Львівської області на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника сільської ради. Просять позов задовольнити.

Представник третьої особи Жовківської державної нотаріальної контори в підготовче судове засідання не зявилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала клопотання про розгляд справи без її участі, при вирішенні питання по суті покладається на думку суду.

Суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників та на підставі поданих до суду доказів постановити рішення по справі, зважаючи на подані учасниками заяви.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не зявилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється .

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку .

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Так як відповідач просить позов задовольнити, фактично визнав їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З виписки з погосподарської книги ОСОБА_2 сільської ради Жовківського району Львівської області за № 32 від 10.01.2018 року вбачається, що господарство за адресою: с. Малі Передримихи, вул. Миру, 24а станом на 30.06.1990 року, 15.04.1991 року відносилося до колгоспного типу двору, головою якого була ОСОБА_5, інших членів двору не було.

Згідно ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Виходячи з даних, так як будинок станом на 30.06.1990 року належав до колгоспного типу двору, а станом на 15.04.1991 року єдином членом колгоспного типу двору та водночас його головою у с. Малі Передримихи, вул. Миру, 24а була ОСОБА_5, то відповідно їй належав повністю даний колгосний двір.

З копії свідоцтва про смерть серії 1-СГ № 098291 від 13.03.1998 року вбачається, що ОСОБА_4 померла 12.03.1998 року, про що Книзі реєстрації актів про смерть 13.03.1998 року зроблено запис за № 10.

Відповідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України від 16.01.2003 року, що набрав чинності 01.01.2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинностіЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Оскільки ОСОБА_4 померла 12.03.1998 року, тобто спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України, то до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після її смерті слід застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року.

Так, ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Ст. 527 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

З копії свідоцтва про народження серії 1-СГ № 581326, яке видано повторно Жовківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 12.04.2018 року, вбачається, що ОСОБА_3 народився 09.02.1945 року і його батьками були ОСОБА_6 та ОСОБА_4.

Тобто ОСОБА_3 був спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4.

Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст. 525 зазначеного кодексу визнається день смерті спадкодавця.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Суд враховує, що спадкова справа після смерті ОСОБА_4, яка померла 12.03.1998 року в нотконторі не заводилась, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 53475822 від 27.09.2018 року.

З довідки № 1956, яка видана ОСОБА_2 сільською радою Жовківського району Львівської області 14.12.2017 року, вбачається, що ОСОБА_3, померлий 29.05.2017 року, проживав разом із своєю матірю ОСОБА_5, яка померла 12.03.1998 року, до дня її смерті за адресою: вул. Миру, 24а в с. Малі Передримихи, Жовківського району Львівської області.

А тому ОСОБА_3 як спадкоємець першої черги після смерті матері ОСОБА_4 прийняв після її смерті спадщину, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, адже проживав на час смерті із матірю та вели спільне господарство.

Тобто ОСОБА_3 фактично успадкував право власності на житловий будинок по вул. Миру, 24а в с. Малі Передримихи, Жовківського району Львівської області.

Копією свідоцтва про смерть серії 1-СГ № 467129, яке видано ОСОБА_2 сільською радою Жовківського району Львівської області 30.05.2017 року, вбачається, що ОСОБА_3 помер 29.05.2017 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

З копії довідки № 1833, яка видана 15.11.2017 року ОСОБА_2 сільською радою Жовківського району Львівської області, вбачається, що від імені ОСОБА_3, який помер 29.05.2017 року, заповіт сільською радою не посвідчувався.

Також із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 54529285 від 18.12.2018 року вбачається, що у Спадковому реєстрі відсутня інформація про заповіт від імені ОСОБА_3.

З наведеного суд приходить до висновку, що спадкування після смерті ОСОБА_3 відбувається за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкоємця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З копії свідоцтва про народження серії 1-СГ № 330287 від 11.04.1973 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 і його батьком є ОСОБА_3, матірю- Омелян ОСОБА_7.

Так як ОСОБА_1 є сином померлого ОСОБА_3, тому він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті останнього.

Ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Ч. 1 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Суд враховує, що ОСОБА_1 27.11.2017 року подав в Жовківську державну нотаріальну контору Львівської області заяву № 1358 про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_3, який помер 29.05.2017 року, тобто в шестимісячний термін після смерті спадкодавця.

Внаслідок подання позивачем заяви було зареєстровано спадкову справу № 619/2017, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 50034097 від 27.11.2017 року.

Крім того суд враховує, що згідно копії довідки № 1825, яка видана 15.11.2017 року ОСОБА_2 сільською радою Жовківського району Львівської області, вбачається, що ОСОБА_8 проживав разом із своїм батьком ОСОБА_3, який помер 29.05.2017 року до дня його смерті за адресою: с. Зіболки, вул. Лесика, 14, Жовківського району Львівської області і вели спільне господарство.

Суд враховує, що інформації про інших спадкоємців першої черги ОСОБА_3 з матеріалів справи не вбачається.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Так як позивача проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час смерті останнього, крім того подав у нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини у шестимісячний термін після смерті ОСОБА_3, а тому ОСОБА_1 є таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька.

Суд враховує, що з довідки № 507, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації" 31.01.2019 року вбачається, що в КП ЛОР "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації" станом на 31.12.2012 року реєстрація права власності на житловий будинок № 24 а по вулиці Миру в с. Малі Передримихи, Жовківського району Львівської області не проводилась. Дані взяті з матеріалів сховища інвентаризаційних справ.

Суд враховує, що позивачу ОСОБА_3 постановою Жовківської державної нотаріальної контори Головного управління юстиції у Львівській області № 2490/01-16 від 17.10.2018 року «Про відмову у вчиненні нотаріальної дії» відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок в с. Малі Передримихи, вул. Миру, 24а, Жовківського району Львівської області після смерті ОСОБА_3, померлого 29 травня 2017 року з підстав недотримання п. 2 ст. 49 Закону України "Про нотаріат", а саме у звязку із тим, що заявником не надано необхідні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, яке підлягає реєстрації.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Як встановлено під час розгляду справи правовстановлюючого документу на житловий будинок в позивача немає, оскільки право власності не було зареєстровано.

Суд враховує, що на житловий будинок в с. Малі Передримихи, вул. Миру, 24а, Жовківського району Львівської області заборон і арештів немає.

З копії технічого паспорта, виготовленого Червоноградським бюро технічної інвентаризації вбачається, що загальна площа будинку № 24а по вулиці Миру в селі Малі Передримихи, Жовківського району Львівської області становить 37,5 кв.м, житлова 16,1 кв.м, допоміжна 21,4 кв.м.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об'єктом права приватної власності.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок.

Отже, позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька- Омелян ОСОБА_9, який помер 29.05.2017 року, прийняв після його смерті спадщину, оскільки проживав до дня смерті з батьком, крім того звернувся із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини в шестимісячний термін після смерті.

В той же час позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок № 24а по вулиці Миру в селі Малі Передримихи, Жовківського району Львівської області, який фактично успадкований батьком позивача- Омелян ОСОБА_9 після смерті його матері ОСОБА_4.

В той же час належність будинку ОСОБА_4 підтверджується витягом з погосподарської книги.

Слід зазначити, що діючою на час будівництва будинку постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, було передбачено порядок реєстрації будинків в сільських населених пунктах.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні з 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності у громадян. Отже право власності на двір № 24а по вулиці Миру було зареєстровано згідно вимог діючого на той час законодавства.

А тому суд вважає, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку і в суду є всі підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на на житловий будинок за адресою: с. Малі Передримихи, вул. Миру, 24а, Жовківського району Львівської області, загальна площа якого 37,5 кв.м, житлова 16,1 кв.м, допоміжна 21,4 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 29.05.2017 року.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1.

Керуючись ст. ст. 23, ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206, ч. 2 ст. 247, ст. 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 29.05.2017 року, право власності на житловий будинок за адресою: с. Малі Передримихи, вул. Миру, 24а, Жовківського району Львівської області, загальна площа якого 37,5 кв.м, житлова 16,1 кв.м, допоміжна 21,4 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Зеліско Р. Й.