ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5694/19 Справа № 212/1335/19 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів : Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретаря судового засідання Голуб О.О.

сторони:

заявник ОСОБА_1

відповідач Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 березня 2019 року, ухваленого суддею Ваврушак Н.М. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 18 березня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Карнаух Т.В., звернувся до суду з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я у розмірі 208 650,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що працював на підприємстві відповідача у період з 11.08.1998 року по 08.10.2008 року та з 07.09.2009 року по 05.10.2018 року, підземним прохідником ш. ОСОБА_2 .

Внаслідок шкідливих факторів виробництва виникли хронічні захворювання, і за висновком МСЕК від 14.12.2018 року позивачу первинно встановлено 65% стійкої втрати професійної працездатності за трьома професійними захворюваннями: сидеросилікоз першої стадії, ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень, радикулопатія попереково-крижова, нейросенсорна приглухуватість та третя група інвалідності з переоглядом 01 грудня 2019 року. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що протягом тривалого часу відчуває біль, загальну слабкість, втому, що його досить сильно морально пригнічує та змушує постійно лікуватися, але хронічний характер захворювань не дає надії на видужання у майбутньому.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 березня 2019 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, вулиця Симбірцева, 1А), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , моральну шкоду, у зв`язку з ушкодженням здоров`я в розмірі 60 000,00 гривень (шістдесят тисяч грн. 00 коп.) без урахування податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, вулиця Симбірцева, 1А), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1121,25 гривень (одна тисяча сто двадцять одна гривня 25 копійок)

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (, м.Кривий Ріг Дніпропетровської області, вулиця Симбірцева, 1А) на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 гривень.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, відповідачПАТ «Кривбасзалізрудком», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким у повному обсязі відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач зазначає, що рішення суду ґрунтується виключно на доводах лише сторони позивача, при цьому відхилення доводів та доказів відповідача у рішенні не наведено чим порушено принцип змагальності, баланс та пропорційність в судовому провадженні. Наголошує на тому, що стягнення моральної шкодиз ПАТ «Кривбасзалізрудком» за відсутності вини підприємства, фактично є втручанням держави у мирне володіння майном юридичної особи, оскільки з підприємства стягуються кошти, які є його власністю, і таке стягнення є неправомірним. Апелянт вважає, що суд визначив розмір маральної шкоди у явно завищеному розмірі, який не узгоджується із усталеною судовою практикою по аналогічним справам з тим самим процентом втрати професійної працездатності.

Відповідач зазначає, що суд не звернув увагу на те, що позивач, при влаштуванні на роботу на підприємство, та в процесі трудової діяльності був повідомлений під розписку про умови праці та про наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, однак свідомо працював на підприємстві в шкідливих умовах праці. Оскільки тривалість роботи працівника в шкідливих умовах праці, яка збільшує рівень професійного ризику, залежить лише від нього самого, то лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору.

Також, апелянт наголошує на тому, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт спричинення йому моральної шкоди, вважає, що посилання позивача на Акт розслідування професійного захворювання, довідку МСЕК, як на підставу для відшкодування моральної шкоди, є безпідставними, а вислови щодо втрати нормальних життєвих зв`язків є припущенням.

Окрім того, відповідач вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості, справедливості та критеріям статті 23 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Позивач ОСОБА_1 і його представник ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленими про день, час і місце розгляду справи своїм правом на участь в судовому розгляді не скористалися.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши представника відповідача ОСОБА_4 .О., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила скасувати рішення суду першої інстанції із зазначених у скарзі підстав, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 у період з 11.08.1998 року по 08.10.2008 року та з 07.09.2009 року по 05.10.2018 року, часу звільнення у зв`язку з виходом на пенсію, перебував у трудових відносинах з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» та працював на шахті «Родіна» підземним прохідником, що підтверджується трудовою книжкою позивача. (а.с.31-32)

Медичним висновком ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 18.09.2018 року, протокол №1329, встановлений професійний характер захворювань позивача ОСОБА_1 сидеросилікоз першої стадії, ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень, радикулопатія попереково-крижова, нейросенсорна приглухуватість. (а.с.11-12)

06 листопада 2018 року на підприємстві ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», проведено розслідування причин виникнення хронічних професійних захворювань позивача, про що складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4. Вказано, що причиною професійних захворювань позивача є: пил переважно фіброгенної дії, важкість праці, шум. Особами, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи враховуючи роботу ОСОБА_1 впродовж 19 років 3 місяці в шкідливих умовах та неодноразову зміну керівників структурних підрозділів, визначити конкретних посадових осіб, відповідальних за профілактику виникнення професійних захворювань неможливо. (а.с. 4-8)

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №054215 від 14.12.2018 року позивачу ОСОБА_1 при первинному огляді встановлено 65% стійкої втрати професійної працездатності за трьома професійними захворюваннями радикулопатія, сидеросилікоз, туговухість, третя група інвалідності з 03.12.2018 року до 01.01.2020 року, з переоглядом 01.12.2019 року. Визначено потреби у медичній та соціальній допомозі: санаторно курортне лікування, забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення. (а.с.9)

У зв`язку із професійними захворюваннями позивач ОСОБА_1 неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні в медичних закладах, що підтверджується виписками з медичної картки ОСОБА_1 та виписними епікризами. (а.с. 13-30).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги позивача, керувався статтями 237-1 КЗпП України, стаття 23, 1167 ЦК України, й виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, і наявності у зв`язку з цим підстав для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції і не погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

У відповідності до ст.4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Згідно частин 1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Частиною 3 ст.1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом.

У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку.

Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов`язків, заподіює йому моральні й фізичні страждання, які обмежують його можливість вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров`я, відчуття болю.

Відповідно до Закону України "Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу через недосконалість робочого місця - пил переважно фіброгенної дії, важкість праці, шум стали причиною профзахворювань позивача ОСОБА_1 , що встановлено актом розслідування хронічного професійного захворювання від 06.11.2018 року (а.с.4-8).

Колегія суддів не сприймає доводів відповідача про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними у судовому рішенні висновками суду, так як уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода.

Надання підприємствами засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули впливу негативних факторів, інформованості позивача при прийомі на роботу про умови праці, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди.

При цьому, слід зазначити, що добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку, тому доводи відповідача у цій частині на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Доводи відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача колегія суддів відхиляє, оскільки у судовому засіданні були встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу.

Також, колегія суддів не погоджується із доводами апелянта щодо ззавищеного розміру моральної шкоди, та вважає, що він визначений з урахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходив з конкретних обставин справи, часу роботи на підприємстві відповідача, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності 65%, період роботи на підприємстві відповідачів - 19 років 03 місяці в умовах впливу шкідливих факторів, наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода, суд визначив позивачу компенсацію в розмірі 60 000 грн., яка на думку колегії суддів відповідає розміру заподіяної позивачу моральної шкоди.

Отже, колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманими ним професійними захворюваннями під час виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу ОСОБА_5 , а доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав для задоволення позову, є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів, а також незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: