Справа № 2-2749/09
Провадження F 6/405/30/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Тюпі Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницький подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В:

Старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області ОСОБА_1 звернулась до суду з поданням, в якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 до виконання зобовFязань, покладених на неї виконавчим листом F 2-2749, виданим 02.10.2009 року Ленінським районним судом м. Кіровограда про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ощадбанк» боргу в сумі 255 232 грн. 75 коп.

В обґрунтування подання державний виконавець зазначила, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області знаходиться виконавче провадження F 16919118 по виконанню виконавчого листа F 2-2749, виданого 02.10.2009 року Ленінським районним судом м. Кіровограда про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ощадбанк» боргу в сумі 255 232 грн. 75 коп., яке було передано на виконання з Фортечного ВДВС міста Кропивницький ГТУЮ в Кіровоградській області. В ході проведення виконавчих дій щодо виявлення належних боржнику коштів та майна було встановлено, що за ОСОБА_2, зареєстровано право власності на нерухоме майно, - а саме: квартиру, що знаходиться АДРЕСА_1, однак зазначена квартира виступає як забезпечення зобовFязань за споживчим кредитом, та підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у звFязку з чим, державним виконавцем не може бути звернено стягнення на зазначене майно, при цьому іншого майна та доходів за боржником ОСОБА_2, - не значиться.

Згідно з виконавчим документом боржник проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 Б, кВ. 42, м. Кропивницький.

Згідно з інформацією ВОтМІ про реєстрацію місця проживання УДМС України в Кіровоградській області встановлено, що ОСОБА_2 проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, при цьому вся кореспонденція, яка направляється за вказаною адресою, повертається з відміткою «за закінченням терміну зберігання», та виходом державного виконавця за вказаною адресою було встановлено, що боржник дійсно проживає за даною адресою, однак спілкувалася з державним виконавцем виключно через зачинені двері зазначивши, що відмовляється зFявлятися до Відділу.

Вказані факти свідчать про ухилення боржника від виконання зобовFязання за рішенням суду.

Зваживши доводи, викладені в поданні, дослідивши матеріали, додані до подання, суд вважає, що в задоволенні подання старшого державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 до виконання зобовFязань, покладених на боржника судовим рішенням, - слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу F 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи (книга друга ЦК), а саме - до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (глава 21 книги другої ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК України особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для закордонних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 F 3857-XII.

Положеннями п. 5 ч. 1 ст. 6 цього Закону встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено, у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов'язань.

Згідно з п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішенням про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст.441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобовFязань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобовFязань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Зміст і форма подання державного виконавця нормативно врегульовані в Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка набрала чинності 17.04.2012 року,затвердженій наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року F 512/5. Зокрема в розділі ХІІІ «Обмеження у праві виїзду за межі України та заборона в'їзду в Україну», встановлено, що подання має обовFязково містити обґрунтування наявності фактів ухилення боржника фізичної особи від виконання своїх зобов'язань.

З матеріалів виконавчого провадження, доданих державним виконавцем до подання, судом встановлено, що постановою державного виконавця Кіровського відділу ДВС Кіровоградського міського управління юстиції від 11.12.2009 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого документа - виконавчого листа F 2-2749, виданого 02.10.2009 року Ленінським районним судом м. Кіровограда про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ощадбанк» боргу в сумі 255 232 грн. 75 коп. (ВП F 16919118).

Постановою про передачу виконавчого провадження від 01.03.2018 року виконавче провадження F 16919118 передано з Фортечного ВДВС міста Кропивницький ГТУЮ в Кіровоградській області до ВПВР УДВС ГТУЮ у Кіровоградській області.

Постановою від 21.03.2018 року про прийняття виконавчого провадження зазначене виконавче провадження F16919118 прийнято до виконання державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ в Кіровоградській області.

Судом також встановлено, що в ході проведення виконавчих дій щодо виявлення належних боржнику коштів та майна державним виконавцем було встановлено:

- відсутність зареєстрованих за ОСОБА_2 транспортних засобів, що підтверджується довідкою від 16.04.2018 року, регіонального сервісного центру в Кіровоградській області;

- відсутність зареєстрованої за ОСОБА_2 сільськогосподарської техніки, що підтверджується інформацією, наданою головним управлінням держпродспоживслужби в Кіровоградській області, листом за вих. F 06-10/562 від 28.01.2019 року;

- відсутність даних про працевлаштування ОСОБА_2 за трудовим чи цивільно-правовим договорами, що підтверджується відповіддю Пенсійного фонду України F НОМЕР_2 від 02.02.2019 року;

- відсутність даних щодо ОСОБА_2 щодо отримання боржником пенсії, що підтверджується відповіддю Пенсійного фонду України 01.02.2019 року.

Розглядаючи дане подання та надаючи оцінку наданим субFєктом звернення доказам, суд виходить з того, що питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується судом за поданням державного виконавця при виконанні судових рішень та рішень інших органів, у порядку, передбаченому ч.ч. 3,4 ст. 441 ЦПК України, в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобовFязань, покладених на нього, зокрема, судовим рішенням.

Відповідно до положення ст. 12 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Таким чином, особа, яка має невиконані зобовFязання, не може вважатися винною в ухиленні від виконання зобовFязань за рішенням суду, поки не буде доведено протилежне в порядку ст. 12 ЦПК України субFєктом подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Отже, на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження, а обов'язок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на державного (приватного) виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи боржника за виконавчим провадженням за межі України.

Ухилення боржника від виконання своїх зобовFязань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене обFєктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, тяжкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, субFєктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання, - тобто він має змогу виконання зобовFязання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

В обґрунтування необхідності тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України заявник посилається на те, що боржник за виконавчим провадженням ОСОБА_2 не виконує зобовFязання, покладені на неї судовим рішенням, та не вживає заходів, спрямованих на виконання зобовFязань за судовим рішенням, а так само не зFявляється на виклики до державного виконавця, що в сукупності свідчить про ухилення останньої від виконання зобовFязання.

З такою позицією державного виконавця суд не погоджується, виходячи з того, що самостійне невиконання боржником зобов'язань не може свідчити про умисне ухилення від виконання покладених на нього обов'язків, а державним виконавцем не доведено наявності факту свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання покладених на неї судовим рішенням обов'язків, як і не доведено наявності у боржника майна або джерел доходу, за рахунок яких останнямала б можливість виконати зобовFязання, покладені на неї судовим рішенням.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Однак, державним виконавцем не надано жодного доказу в підтвердження виконання зазначених вище вимог Закону, що викликає у суду обґрунтований сумнів в обізнаності боржника за виконавчим провадженням ОСОБА_2 про початок примусового виконання судового рішення, яким на останню покладено відповідні зобовFязання.

Державний виконавець у поданому до суду поданні також посилається на невиконання боржником за виконавчим провадженням ОСОБА_2 обовFязку своєчасно з'являтися на вимогу виконавця до відділу виконавчої служби, дане твердження заявника судом розцінюється критично, враховуючи те, що отримання ОСОБА_2 викликів державного виконавця, жодними доказами не підтверджено, а тому факт неявки без поважних причин ОСОБА_2 до відділу виконавчої служби вважається судом не доведеним.

Крім того, суд наголошує на тому, що для застосування обмеження у праві виїзду за межі України необхідною умовою є доведення доцільності такого обмеження в світлі сприяння виконанню зобовFязань, покладених на боржника судовим рішенням, воно має бути виправданим та пропорційним. Така позиція суду в повній мірі узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у рішенні у справі «Хлюстов проти Росії» від 11.07.2013 (скарга F 28975/05).

Однак, державним виконавцем не надано жодного належного обґрунтування того, яким саме чином встановлення тимчасового обмеження боржнику за виконавчим провадженням ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України сприятиме виконанню покладених на неї судовим рішенням зобовFязань.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до дубліката виконавчого листа F 2-2749, виданого 07.06.2016 року Ленінським районним судом м. Кіровограда, на користь ЗАТ «Ощадбанк», підлягає стягненню заборгованість в розмірі 255 232 грн. 75 коп., яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в солідарному порядку. При цьому, подання державного виконавця не містить посилання на розмір невиконаного боржниками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зобовFязання за судовим рішенням, що унеможливлює встановлення судом дійсного розміру невиконаних боржниками зобов'язань та позбавляє суд можливості визначити до якого саме моменту мають діяти обмеження відносно ОСОБА_2, тобто виконання якої частини зобов'язання, покладеного на боржників судовим рішенням, буде підставою для припинення обмеження у праві виїзду за межі України. Така позиція суду щодо обовFязковості визначення та підтвердження державним виконавцем розміру невиконаних боржником зобовFязань узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною в узагальненні судової практики щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України (ст. 377-1 ЦПК) від 01.01.2017 року (Вісник Верховного Суду України, 2017, 00, F 2).

З огляду на викладене вище, суд вважає, що державним виконавцем в поданні не мотивовано та належними доказами не підтверджено, більш того, не обґрунтовано свідоме ухилення боржника від виконання зобовFязання, при цьому судом під час розгляду подання не встановлено, що боржник за виконавчим провадженням ОСОБА_2 дійсно свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково, маючи всі реальні можливості для їх виконання, більш того, державним виконавцем не доведено, яким чином застосовування до боржника за виконавчим провадженням тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, може позначитися на виконанні останньою зобовFязань за рішенням суду і зазначений захід є дійсно необхідним та є достатні підстави вважати, що застосування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України забезпечить в подальшому належне виконання боржником за виконавчим провадженням зобовFязань за рішенням суду, на підставі чого суд приходить до висновку про відмову у задоволенні подання у звFязку з його недоведеністю та безпідставністю.

Відповідно до ст.33 Конституції України, ч.3 ст.269, ст.313 ЦК України, Закону України «Про порядок виїзду з України і вFїзду в Україну громадян України», керуючись ст.441 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржнику за виконавчим провадженням ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон до виконання зобовFязань, покладених на неї виконавчим листом F 2-2749, виданим Ленінським районним судом м. Кіровограда, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» від імені якого діє Кіровоградське обласне управління ВАТ « Державний ощадний банк України» заборгованість у розмірі 255 232 грн. 75 коп., - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Кіровограда шляхом подачі апеляційної скарги протягом пFятнадцяти днів з дня її складання.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пFятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_4