Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач -Суддя доповідач: Луганська В.М.
Справа F 428/8769/18
Провадження F 22-ц/810/175/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого F Луганської В.М.

суддів: Дронської І.О., Коновалової В.А.,

за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М.,

учасники справи:

позивач F ОСОБА_2

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об'єднання Азот»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 січня 2019 року ухваленого у складі судді Юзефовича І.О.

за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обFєднання Азот» про стягнення заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеними вимогами, в обґрунтування яких вказав, що з 2004 року працював у Приватному акціонерному товаристві «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» (далі ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот») на посаді енергетика, у 2017 році позивач був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. В день звільнення відповідач не провів з ним повного розрахунку, а саме не виплатив заробітну плату. Посилаючись на ст.117 КЗпП України, просив суд стягнути з ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 83240,92 грн. та стягнути з відповідача судові витрати.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог посилаюсь на висновок Торгово-промислової палати від 28 листопада 2017 року F 3800/2/21-10.2, яким підтверджується те, що зупинення господарської діяльності ПрАТ «Сєвєродонецьке обFєднання Азот» є вимушеним заходом, зумовленим запобіганням виникненню техногенних катастроф через потенційну загрозу проведення терористичних актів на території Луганської області та зазначено щодо унеможливлення виконання обовFязку, а саме проведення розрахунку з кожним звільненим працівником у день звільнення, а саме 31.03.2017 року, що спричинено дією форс - мажорних обставин, а саме актами тероризму на території Луганської області.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 січня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим по справі обставинам, позивачем булу надано суду розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку. Відповідач у відзиві на позовну заяву фактично визнав факт не проведення розрахунку з позивачем, погодився з розміром суми розрахунку середнього заробітку. Відзив відповідача на позовну заяву ґрунтувався на відсутності вини відповідача у затримці розрахунку з позивачем при звільненні. Судом надано неправильну оцінку доказам, не було досліджено оригінали письмових доказів, а оскільки справа розглядалася у спрощеному провадженні без участі позивача, він не мав можливості подати докази на підтвердження його розрахунку середнього заробітку, а саме виписки по з банку, що заборгованість по заробітній платі відповідачем перераховано на його рахунок 10.05.2018 року. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить суд скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 січня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 26 березня 2019 року відповідачу розFяснювалося право подати до Луганського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу у письмовій формі, проте від ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» не надійшло відзиву на апеляційну скаргу.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зFявився, про місце та час судового за сідання повідомлений належним чином.

Представник ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» в судове засідання не зFявився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що обставини викладені ОСОБА_2 в обґрунтування позовних вимог не знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, а отже позовна заява ОСОБА_2 до ПрАТ«Сєвєродонецьке об'єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 83240,92грн. не підлягає задоволенню.

Колегія суддів судової палати вважає, що такий висновок суду не в повній мірі відповідає вимогам закону.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав фізичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач в позовній заяві обґрунтував свої вимоги та навів розрахунок середнього заробітку за час затримки при звільненні, до позовної заяви позивач надав довідку про середню заробітну плату, розрахунок середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні з квітня 2017 року по травень 2018 року.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» з 19.07.2004 р. по 31.03.2017 р. (а.с. 8-11).

У відповідача існувала заборгованість перед позивачем із виплати заробітної плати на день його звільнення, яка була сплачена 10.05.2018 року.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовFязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предFявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року F 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звFязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предFявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таким чином, для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні необхідно встановити факт порушення строків виплати заробітної плати, розмір якої не оспорюється, та наявність вини підприємства у не проведенні такого розрахунку.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що в порушення вимог закону відповідач не провів повного розрахунку з позивачем у день звільнення.

Відповідачем не надано до суду першої інстанції, до суду апеляційної інстанції доказів відсутності вини підприємства або існування будь-яких поважних причин, які б виключали відповідальність підприємства за порушення трудового законодавства.

Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, який підлягає стягненню на користь позивача, суд вважає, що розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з позивачем має обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення, та до дня, коли позивачу було сплачено заборгованість із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у повному обсязі, тобто за період з 01.04.2017 року по 10.05.2018 включно, в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 F 100 (далі - Порядок).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повFязана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Аналогічна правова позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 у справі F 6-195цс134.

Розрахунок середньої заробітної плати за весь час розрахунку, який надано позивачем не спростовано відповідачем. Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 83240, 92 грн. і вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, відповідно до п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заявлених вимог ОСОБА_2 до ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 83240, 92 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією про сплату судового збору у сумі 832,41 грн. (а.с.1 при поданні позовної заяви) та у сумі 1249,50 грн. (а.с.70 при подачі апеляційної скарги). З урахуванням положень ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2081, 91 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 січня 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким заявлені позовні вимоги ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» () на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 83240 (вісімдесят три тисячі двісті сорок) грн. 92 коп. та судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2081 (дві тисячі вісімдесят одна) грн. 91 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 15 травня 2019 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді І.О. Дронська

ОСОБА_3