ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6638/19 Справа № 214/5114/17 Суддя у 1-й інстанції - Прасолов В. М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/5114/17

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідачка - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 на заочне рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 травня 2018 року, яке ухвалено суддею Прасоловим В.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 01 червня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»), правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 11.11.2011 року між банком та ОСОБА_1 був укладений договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 8 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків та інших витрат за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідачка ОСОБА_1 підтвердила своїм підписом у Заяві № б/н від 11.11.2011 року, що ця Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», на теперішній час АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5 % від суми позову.

Також позивач зазначає, що він виконав зобов`язання в повному обсязі, а відповідачка не виконала умови договору, не сплачує кошти за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору.

Уточнивши позовні вимоги, позивач зазначив, що у зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором у відповідачки, станом на 16.02.2018 року, утворилася заборгованість, яка становить 75 255,60 грн., яка складається з наступного: 25 876,52 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 4958,67 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 40 360,62 7 грн. - заборгованість за пенею; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 3559,79 грн. - штраф ( процентна складова).

Посилаючись на викладене, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», на теперішній час АТ КБ «ПРИВАТБАНК», просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у сумі 75 255,60 грн. та судовий збір в розмірі 1 762,00 грн.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 травня 2018 рокупозовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», на теперішній час АТ КБ «ПРИВАТБАНК», задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», на теперішній час АТ КБ «ПРИВАТБАНК», заборгованість за кредитним договором б/н від 11.11.2011 року у розмірі 75 255,60 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неповне з`ясування обставин справи, що потягло за собою неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема, відповідачка не погоджується з позицією суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні її заяви про відкладення розгляду справи, у зв`язку з ненаданням нею доказів неможливості прибути до суду у визначений час, оскільки ОСОБА_1 було надано суду докази перебування у відрядженні та суд повинен був надати їм належну оцінку.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 не мала можливості бути присутньою у судовому засіданні та викласти зміст своїх заперечень проти позову, поза увагою суду залишилась та обставина, що картка у нею була викрадена та вона не має зобов`язань перед Банком з повернення кредитних коштів.

Так, відповідачка стверджує, що згідно розрахунку заборгованості, доданого позивачем до позову, до 16.10.2016 року заборгованість за карткою була відсутня, а всі операції після цієї дати нею не могли бути виконані, оскільки банківська картка була викрадена і вона не несе відповідальності за здійснені банківські операції, адже вона не сприяла розголошенню персональних даних та не повідомляла такі дані іншим особам.

Також, відповідачка вказує й на те, що до позову не було додано кредитний договір, а надана Банком Заява не являється кредитним договором; розрахунок заборгованості за кредитним договором є неналежний та не містить підпису уповноваженої особи і не може засвідчувати розмір боргу.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначає, що станом на 15 вересня 2016 року борг по карті складав 0 грн., однак на наступний день клієнт оформив «Оплату частинами» на суму 10 400,00 грн. та 22.10.2017 року з картки було знято готівкові гроші у розмірі 8 000,00 грн. та 5 000,00 грн., у зв`язку з чим ОСОБА_1 має заборгованість за кредитом та рішення суду слід залишити без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом та штрафних санкцій за прострочення виконання взятих на себе зобов`язань, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було укладено Кредитний договір б/н від 11.11.2011 року, невід`ємною складовою якого є Умови та Правила надання банківських послуг, які визначають порядок, розміри та строки погашення заборгованості та встановлюють відповідальність позичальника за несвоєчасне виконання взятих на себе зобов`язань. Внаслідок неналежного виконання відповідачкою ОСОБА_1 своїх зобов`язань за вказаним Кредитним договором, порушення порядку та строків сплати кредиту утворилась заборгованість, що є підставою для її стягнення.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 , шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання, 11.11.2011 року було укладено в письмовій формі кредитний договір та відповідачці надавалися кредитні картки, у тому числі й картки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , що визначється відповідачкою ОСОБА_1 та не потребує додатковому доказуванню.

Колегією суддів досліджено виписку за рахунком ОСОБА_1 , з якої вбачаються операції за карткою № НОМЕР_1 , зокрема, зняття готівкових коштів, оплата товарів у магазинах, поповнення карткового рахунку (т. 1 а.с. 94-97, 189-191).

За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Згідно досліджених судом виписок по картковому рахунку, станом на 29 червня 2016 року на рахунку обраховувався позитивний баланс у розмірі 34,58 грн. (т. 1 а.с. 96).

14 вересня 2016 року відбулося зняття готівкових коштів у банкоматі (за адресою: м.Кривий Ріг, мкрн . Сонячний, 7а) у розмірі 10 000,00 грн.

16 жовтня 2016 року з карткового рахунку знято грошові кошти у розмірі 1 215,00 грн. в рахунок оплати товарів за послугою «Оплата частинами».

16 листопада 2016 року з карткового рахунку знято грошові кошти у розмірі 1 215,00 грн. в рахунок оплати товарів за послугою «Оплата частинами».

16 грудня 2016 року з карткового рахунку знято грошові кошти у розмірі 1 215,00 грн. в рахунок оплати товарів за послугою «Оплата частинами».

16 січня 2017 року з карткового рахунку знято грошові кошти у розмірі 1 215,00 грн. в рахунок оплати товарів за послугою «Оплата частинами».

16 лютого 2017 року з карткового рахунку знято грошові кошти у розмірі 1 168,27 грн. в рахунок оплати товарів за послугою «Оплата частинами».

13 березня 2017 року з карткового рахунку знято грошові кошти у розмірі 6368,25 грн. в рахунок оплати товарів за послугою «Оплата частинами» (т. 1 а.с. 94-97).

Отже, всього витрат за картою № НОМЕР_1 обліковується у сумі 22 396,52 грн., а враховуючи позитивний баланс у розмірі 34,58 грн., витрати за цим картковим рахунком становлять 22 361,94 грн.

За картковим рахунком № НОМЕР_2 вбачаються наступні операції: 15 вересня 2016 року поповнення картки готівкою на суму 10 364,39 грн., зняття готівки в банкоматі 22.10.2016 року на суму 5 000,00 грн. та 8 000,00 грн. (всього 13 000,00 грн.).

Здійснення цих операцій не заперечується відповідачкою ОСОБА_1 , у зв`язку з чим колегія суддів не перевіряє ці обставини та вважає їх встановленими.

Доводи апеляційної скарги про те, що кошти з карткового рахунку було знято невідомими особами, оскільки кредитна картка ОСОБА_1 була викрадена у ніч з 13 на 14 вересня 2016 року, колегією суддів не приймаються з огляду на наступне.

Так, відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон) користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи.

Згідно з пунктом 14.16 статті 14 Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів; під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення.

Аналогічні норми містило Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджене постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, яке було чинним на час подання відповідачем заяви про вчинення кримінального правопорушення. Вказаним Положенням було передбачено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

За змістом статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Як встановлено судом, заборгованість у розмірі 13 000,00 грн. виникла внаслідок зняття позичальником готівки з картки № НОМЕР_2 і жодних відомостей щодо викрадення цієї картки відповідачка ОСОБА_1 суду не повідомляла.

Списання ж грошових коштів на загальну суму 12 396,52 грн. за сервісом «Оплата частинами» відбувалося в рахунок погашення боргу за цим сервісом, який було використано 16 вересня 2016 року та погашено у повному обсязі за рахунок кредитних коштів з карткового рахунку № НОМЕР_1 14 березня 2017 року.

При цьому, до правоохоронних органів із заявою про викрадення кредитної картки у вересні 2016 року відповідачка ОСОБА_1 звернулася лише 26 жовтня 2016 року (т. 2 а.с. 6), тобто більш ніж через місяць після здійснення оспорюваної банківської операції.

З письмовою заявою про викрадення кредитної картки відповідачка звернулась до банку теж лише 26 жовтня 2016 року (т. 1 а.с. 123).

Зважаючи на те, що до моменту повідомлення користувачем (відповідачем) банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк, колегія суддів дійшла висновків, що зважаючи на повідомлення відповідачкою ОСОБА_1 відділення банку про викрадення у неї кредитної картки та зняття грошових коштів з її карткового рахунку лише 26 жовтня 2016 року, банк не несе відповідальність за збитки від операцій, здійснених до цього повідомлення.

При цьому, сам по собі факт порушення кримінального провадження без наявності відносно крадія обвинувального вироку, яким би було встановлено, що він скористався карткою для викрадення кредитних коштів, наданих відповідачці, не доводить, що картка в дійсності була викрадена.

Крім того, зважаючи також на той факт, що про викрадення картки відповідачка ОСОБА_1 не повідомила невідкладно правоохоронні органи та відділення банку, підстави для звільнення відповідачки від обов`язку погасити наданий кредит відсутня.

Разом з тим, з наданих позивачем до суду апеляційної інстанції доказів вбачається, що за сервісом «Оплата частинами» 16 вересня 2016 року було використано кредитних коштів у розмірі 10 400,00 грн., а доказів правомірно списання на погашення цього боргу грошових коштів у розмірі 12 396,52 грн. позивачем суду не було надано.

Отже, заборгованість за картковими рахунками становить (позитивний баланс у розмірі 34,58 грн. - зняття готівки у розмірі 10 000,00 грн. + поповнення картки готівкою на суму 10 364,39 грн. = 398,97 грн.; використано коштів на сервіс «Оплата частинами» на загальну суму 10 400,00 грн. - 398,97 грн. (залишок коштів сплачених відповідачкою 15.09.2016 року) + зняття готівки у розмірі 13 000,00 грн. = 23 001,03 грн.).

Колегією суддів не враховується наданий позивачкою витяг з он-лайн сервісу «Приват24» щодо списання з її карткового рахунку (карта для виплат) грошових коштів на суму 15 393,99 грн. у жовтні 2019 року в рахунок погашення простроченої заборгованості (т. 2 а.с. 89-90), оскільки суд розглядає справи виключно в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) і погашення боргу, який виник станом на 16 лютого 2018 року, у жовтні 2019 року не має правового значення для вирішення даного спору.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів дійшла висновку, що надані АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст. ст. 76-81 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідачка ОСОБА_1 , відповідно до наданого позивачем розрахунку, користувалася кредитними коштами, наданими їй АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за договором б/н від 11.11.2011 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, у зв`язку з чим має зобов`язання перед позивачем з повернення кредитних коштів і заявлені позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за тілом кредиту за Кредитним договором б/н від 11.11.2011 року у розмірі 24 997,55 грн., тобто фактично використані позичальницею кредитні кошти, які не повернуті нею на рахунок кредитора АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 16.02.2018 року.

Оскільки, ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання по сплаті кредиту належним чином, то вона повинна нести цивільно-правову відповідальність за невиконання зобов`язання.

Статтями 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк (термін), відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України.

Оскільки, 07 вересня 2017 року, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитом, станом на 10 серпня 2017 року, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України (т. 1 а.с. 3), то у банка наявні підстави нараховувати відсотки за користування даним кредитом та інших платежів, зокрема пені, по серпень 2017 року включно.

При цьому, 05 березня 2018 року, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», звернувся до суду з уточненим позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитом, станом на 26 лютого 2018 року, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України (т. 1 а.с. 64-67) та включив у розрахунок заборгованості й грошові кошти, які були зняті з рахунку відповідачки ОСОБА_1 22 жовтня 2017 року, тобто вже після того, як Банк скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку, що на заборгованість, яка виникла станом на 07 вересня 2017 року відсотки нараховуються по серпень 2017 року, а на заборгованість, яка виникла після цієї дати - по лютий 2018 року.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Отже, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. З такою позицією погодився й Верховний Суд у своїй постанові по справі №775/7704/15 від 23.01.2018 року.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір між сторонами укладено шляхом підписання ОСОБА_1 Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, згідно зі змістом якої остання погодилася, що вказана Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договору приєднання розроблені ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», у теперішній час АТ КБ «ПРИВАТБАНК», вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі.

У заяві позичальника від 11 листопада 2011 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, тобто суми, яку фактично отримала в борг позичальниця, стягнути складові його повної вартості, зокрема, 4 958,69 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, які розраховано із ставки 3,6 на місяць від просточеної суми кредиту, 40 360,62 грн. - заборгованості за пенею, яка розрахована позивачем взагалі без зазначення вихідних даних, з урахуванням яких проведено такий розрахунок, а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг у розмірі 500,00 грн. (фіксована складова) та 3 559,79 грн. (процентна складова).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 11.11.2011 року, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, 12 місяців з моменту підписання, пунктом 1.1.7.31 згаданих Умов, позовну давність щодо вимог банку встановлено 50 років.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщеніх на сайті: https://privatbank.ua/terms/ розуміла відповідачка ОСОБА_1 та ознайомилася і погодилася з ними підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, банку, яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин, 11.11.2011 року, до моменту звернення до суду із вказаним позовом 07 вересня 2017 року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вище зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для застосування до правовідносин сторін Умов та Правил банківських послуг.

Разом з тим, позичальницею ОСОБА_1 11 листопада 2011 року було підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», згідно якої остання своїм підписом засвідчила, що отримала кредит з видачею кредитної картки у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування ним за базовою ставкою 2,5 % в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році), та визначенням строку внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, з визначенням їх розміру (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) в розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, зі сплатою пені за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі, який розраховується за наступною формулою: пеня = пеня 1 + пеня 2, де пеня 1 = базова відсоткова ставка по договору/30 - нараховується на кожен день прострочення кредиту, пеня 2 = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності заборгованості по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше, штрафів у розмірі 500,00 грн. + 5% від суми заборгованості по кредиту, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків, за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів (т. 1 а.с. 93).

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася.

Договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому.

Відповідачка ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та фінансові умови надання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», якими погоджено тарифи банку, порядок та розмір нарахування процентів і неустойки за порушення виконання зобов`язань.

Заборгованість відповідачки ОСОБА_1 по відсотках за користування кредитом, з урахуванням отриманих та сплачених нею сум, за період з 16.09.2016 року по 16.02.2018 року, із застосуванням відсоткової ставки у розмірі 2,5 % на місяць, складає 3 279,76 грн. (1 654,76 грн. + 1 625.00 грн.), відповідно до наступного розрахунку, проведеного колегією суддів:

за період з 16 вересня 2016 року по 10 серпня 2017 року:

вересень 2016 року - заборгованість, на яку нараховуються відсотки відсутня;

жовтень 2016 року - 2,5% в місяць становить 20,40 грн. (816,03 грн. заборгованості за тілом кредиту (1 215,00 грн. коштів списаних за сервісом «Оплата частинам» - 398,97 грн. коштів сплачених на погашення боргу) / 100 *2,5 = 20,40 грн.);

листопад 2016 року - 2,5% в місяць становить 50,78 грн. (2 031,03 грн. заборгованості за тілом кредиту (816,03 грн. заборгованості за тілом кредиту + 1 215,00 грн. коштів списаних за сервісом «Оплата частинам») / 100 *2,5 = 50,78 грн.);

грудень 2016 року - 2,5% в місяць становить 81,15 грн. (3 246,03 грн. заборгованості за тілом кредиту (2 031,03 грн. заборгованості за тілом кредиту + 1 215,00 грн. коштів списаних за сервісом «Оплата частинам») / 100 *2,5 = 81,15 грн.);

січень 2017 року - 2,5% в місяць становить 111,52 грн. (4 461,03 грн. заборгованості за тілом кредиту (3 246,03 грн. заборгованості за тілом кредиту + 1 215,00 грн. коштів списаних за сервісом «Оплата частинам») / 100 *2,5 = 111,52 грн.);

лютий 2017 року - 2,5% в місяць становить 140,73 грн. (5 629,30 грн. заборгованості за тілом кредиту (4 461,03 грн. заборгованості за тілом кредиту + 1 168,27 грн. коштів списаних за сервісом «Оплата частинам») / 100 *2,5 = 140,73 грн.);

березень 2017 року - 2,5% в місяць становить 250,03 грн. (10 001,03 грн. заборгованості за тілом кредиту (5 629,30 грн. заборгованості за тілом кредиту + 4371,73 грн. залишок коштів списаних за сервісом «Оплата частинам», з урахуванням вищевикладених висновків суду апеляційної інстанції щодо наявності у позивача права на списання за цим сервісом коштів в межах 10 400,00 грн.) / 100 *2,5 = 250,03 грн.);

квітень 2017 року - 2,5% в місяць становить 250,03 грн. (10 001,03 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *2,5 = 250,03 грн.);

травень 2017 року - 2,5% в місяць становить 250,03 грн. (10 001,03 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *2,5 = 250,03 грн.);

червень 2017 року - 2,5% в місяць становить 250,03 грн. (10 001,03 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *2,5 = 250,03 грн.);

серпень 2017 року - 2,5% в місяць становить 250,03 грн. (10 001,03 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *2,5 = 250,03 грн.);

всього 1 654,76 грн. (20,40 грн. + 50,78 грн. + 81,15 грн. + 111,52 грн. + 140,73 грн. + 250,03 грн. + 250,03 грн. + 250,03 грн. + 250,03 грн. + 250,03 грн.);

за період з 01 жовтня 2017 року по 16 лютого 2018 року:

жовтень 2017 року - 2,5% в місяць становить 325,00 грн. (13 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту) / 100 *2,5 = 325,00 грн.);

листопад 2017 року - 2,5% в місяць становить 325,00 грн. (13 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту) / 100 *2,5 = 325,00 грн.);

грудень 2017 року - 2,5% в місяць становить 325,00 грн. (13 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту) / 100 *2,5 = 325,00 грн.);

січень 2018 року - 2,5% в місяць становить 325,00 грн. (13 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту) / 100 *2,5 = 325,00 грн.);

лютий 2018 року - 2,5% в місяць становить 325,00 грн. (13 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту) / 100 *2,5 = 325,00 грн.);

всього 1 625.00 грн. (325,00 грн. + 325,00 грн. + 325,00 грн. + 325,00 грн. + 325,00 грн.).

Заборгованість відповідачки ОСОБА_1 по пені за прострочення виконання зобов`язань за Кредитним договором б/н від 11.11.2011 року, з урахуванням отриманих та сплачених нею сум та нарахованих судом апеляційної інстанції відсотків на заборгованість за тілом кредиту, станом на 26.02.2018 року, складає 4 682,06 грн. (3 306,57 грн. + 1 375, 49 грн.), який розраховується за наступною формулою: пеня = пеня 1 + пеня 2, де пеня 1 = базова відсоткова ставка по договору/30 - нараховується на кожен день прострочення кредиту, пеня 2 = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності заборгованості по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше, відповідно до наступного розрахунку, проведеного колегією суддів:

Пеня 1 це базова відсоткова ставка по договору/30 - нараховується на кожен день прострочення кредиту, таким чином пеня 1 нараховується наступним чином: 3%/30=0,1%

сума прострочення заборгованості х 0,1% х кількість днів прострочення

вересень 2016 року - заборгованість, на яку нараховується пеня відсутня;

з 01 жовтня 2016 року по 31 жовтня 2016 року: 836,43 грн. (816,03 грн. заборгованість за тілом кредиту + 20,40 грн. відсотки) *0,1%*31 = 25,93 грн.

з 01 листопада 2016 року по 30 листопада 2016 року: 2081,81 грн. (2 031,03 грн. заборгованість за тілом кредиту + 50,78 грн. відсотки) *0,1%*30 = 62,45 грн.

з 01 грудня 2016 року по 31 грудня 2016 року: 3327,18 грн. (3 246,03 грн. заборгованість за тілом кредиту + 81,15 грн. відсотки) *0,1%*31 = 103,14 грн.

з 01 січня 2017 року по 31 січня 2017 року: 4 572,55 грн. (4 461,03 грн. заборгованість за тілом кредиту + 111,52 грн. відсотки) *0,1%*31 = 141,75 грн.

з 01 лютого 2017 року по 28 лютого 2017 року: 5770,03 грн. (5 629,30 грн. заборгованість за тілом кредиту + 140,73 грн. відсотки) *0,1%*28 = 161,56 грн.

з 01 березня 2017 року по 31 березня 2017 року: 10 251,06 грн. (10 001,03 грн. заборгованість за тілом кредиту + 250,03 грн. відсотки) *0,1%*31 = 317,78 грн.

з 01 квітня 2017 року по 30 квітня 2017 року: 10 251,06 грн. (10 001,03 грн. заборгованість за тілом кредиту + 250,03 грн. відсотки) *0,1%*30 = 307,53 грн.

з 01 травня 2017 року по 31 травня 2017 року: 10 251,06 грн. (10 001,03 грн. заборгованість за тілом кредиту + 250,03 грн. відсотки) *0,1%*31 = 317,78 грн.

з 01 червня 2017 року по 30 червня 2017 року: 10 251,06 грн. (10 001,03 грн. заборгованість за тілом кредиту + 250,03 грн. відсотки) *0,1%*30 = 307,53 грн.

з 01 серпня 2017 року по 10 серпня 2017 року: 10 251,06 грн. (10 001,03 грн. заборгованість за тілом кредиту + 250,03 грн. відсотки) *0,1%*10 = 102,51 грн.

з 22 жовтня 2017 року по 31 жовтня 2017 року: 13 325,00 грн. (13 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту + 325,00 грн. відсотки) *0,1%*9 = 119,25 грн.

з 01 листопада 2017 року по 30 листопада 2017 року: 13 325,00 грн. (13 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту + 325,00 грн. відсотки) *0,1%*30 = 299,75 грн.

з 01 грудня 2017 року по 31 грудня 2017 року: 13 325,00 грн. (13 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту + 325,00 грн. відсотки) *0,1%*31 = 413,07 грн.

з 01 січня 2018 року по 31 січня 2018 року: 13 325,00 грн. (13 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту + 325,00 грн. відсотки) *0,1%*31 = 413,07 грн.

з 01 лютого 2018 року по 16 лютого 2018 року: 13 325,00 грн. (13 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту + 325,00 грн. відсотки) *0,1%*16 = 213,20 грн.

всього пеня 1 = 3 306,57 грн. (25,93 грн. + 62,45 грн. + 103,14 грн. + 141,75 грн. + 161,56 грн. + 317,78 грн. + 307,53 грн. + 317,78 грн. + 307,53 грн. + 102,51 грн. + 119,25 грн. + 299,75 грн. + 413,07 грн. + 413,07 грн. + 213,20 грн.)

Пеня 2 це 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності заборгованості по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше, яка становить наступі розміри пені:

жовтень 2016 року - 30,00 грн.

листопад 2016 року - 30,00 грн.

грудень 2016 року - 33,27 грн.

січень 2017 року - 45,72 грн.

лютий 2017 року - 57,70 грн.

березень 2017 року - 102,51 грн.

квітень 2017 року - 102.51 грн.

травень 2017 року - 102,51 грн.

червень 2017 року - 102,71 грн.

серпень 2017 року - 102,51 грн.

жовтень 2017 року - 133,25 грн.

листопад 2017 року - 133,25 грн.

грудень 2017 року - 133,25 грн.

січень 2018 року - 133,25 грн.

лютий 2018 року - 133,25 грн.

всього пеня 2 = 1 375, 49 грн.

Згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для стягнення з відповідачки пені при наявності заборгованості по кредиту або відсоткам при виникненні прострочення на суму від 100 грн., а також інших платежів, оскільки сама заява позичальника та вищезазначена Довідка таких умов не містять, а доказів укладення інших угод з цього приводу між сторонами, як зазначалося вище, позивачем суду не надано.

Також, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги позивача щодо правомірності нарахування штрафу (фіксована частині) та штрафу (відсоткова складова), з огляду на наступне.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

В даному випадку погодженими між сторонами умовами Кредитного договору б/н від 27.05.2010 року передбачено одночасне застосування двох видів неустойки - штрафу і пені за одне й те саме порушення, а саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, колегія суддів вважає неправомірним застосування банком двох видів відповідальності за порушення умов кредитного договору пені та штрафу, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за нарахованими штрафними санкціями у вигляді штрафів у розмірі 500,00 грн. та 3 559,79 грн.

Слід зауважити, що вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.2, ч.13 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню судовий збір в розмірі за подання позовної заяви 771,75 грн., тобто пропорційно до задоволених вимог (1 762,00 грн. х 43,80%), тоді як з позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 638,43 грн., тобто пропорційно до задоволених вимог (1 136,00 грн. х 56,20%).

Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

На підставі викладеного, колегія суддів зобов`язує відповідачку ОСОБА_1 , як сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю у розмірі 133, 32 грн. (771,75 грн.- 638,43 грн.) на користь позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК», звільнивши сторони від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 11 листопада 2011 року, станом на 26 лютого 2018 року, у розмірі 32 959 (тридцять дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) гривень 37 (тридцять сім) копійок, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 24 997,55 гривень, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 3 279,76 гривень, пені за порушення строків виконання зобов`язань у розмірі 4 682,06 гривень.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судові витрати у справі у розмірі 133 (сто тридцять три) гривні 32 (тридцять дві) копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 06 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: