Постанова

Іменем України

08 травня 2019 року

м. Київ

справа № 359/10231/18

провадження № 61-5029св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Бориспільської районної державної адміністрації Київської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2018 року у складі судді Муранової-Лесів І. В. та постанову Київського апеляційного суду від 04 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Лапчевської О. Ф., Болотова Є. В., Музичко С. Г.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про продовження обмежувального припису, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Бориспільської районної державної адміністрації Київської області.

Заява мотивована тим, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2018 року було частково задоволено її заяву і видано обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 строком на два місяці, яким: заборонено ОСОБА_2 перебувати у місці спільного проживання (перебування) з постраждалими особами ОСОБА_3 , 2004 року народження, ОСОБА_4 , 2008 року народження, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонено ОСОБА_2 наближатися на відстань 150 метрів до місця проживання постраждалих осіб за вказаною адресою; обмежено спілкування ОСОБА_2 з дітьми: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 шляхом спілкування виключно через засоби зв'язку, листи, тощо.

Вказував, що у мотивувальній частині рішення суду зазначено, що у зв'язку із її зверненням до органу досудового розслідування у порядку статті 214 КПК України, зазначені нею обставини підлягають розслідуванню та перевірці у порядку кримінального судочинства у визначені чинним кримінальним процесуальним законодавством строки, тому суд вважав, що строк дії обмежувального припису слід визначити на підставі статті 350-6 ЦПК України у два місяці. Зазначала, що досудове розслідування не закінчено. ОСОБА_2 не визнає і не виконує рішення суду про видачу обмежувального припису. Спроба вселитись до будиноку 06 листопада 2018 року була невдалою, оскільки ОСОБА_2 не звільнив місце спільного проживання - будинок за вказаною вище адресою. При спробі забрати речі дітей ОСОБА_2 чинив перешкоди.

Зазначала, що у неї немає іншого способу захисту, ніж за допомогою суду, тому вважала за потрібне продовжити обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 на максимальний строк, щоб дати змогу їм з дітьми повернутися до будинку і спокійно жити.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд продовжити дію обмежувального припису, виданого за рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області у справі №359/7771/18 від 16 жовтня 2018 року, на строк шість місяців - до 16 червня 2019 року

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2018 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Продовжено дію обмежувального припису, виданого за рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2018 року у справі № 359/7771/18, строком на 2 (два) місяці щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , яким:

- заборонено ОСОБА_2 перебувати у місці спільного проживання (перебування) з постраждалими особами ОСОБА_3 , 2004 року народження, ОСОБА_4 , 2008 року народження, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонено ОСОБА_2 наближатися на відстань 150 метрів до місця проживання постраждалих осіб за адресою: АДРЕСА_1 ;

- обмежено спілкування ОСОБА_2 з дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, ОСОБА_4 , 2008 року народження, шляхом спілкування виключно через засоби зв'язку, листи, тощо.

У задоволенні іншої частини заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що доводи заяви знайшли своє часткове підтвердження, оскільки наявність конфлікту між колишніми співмешканцями та батьками двох малолітніх дітей й факт невиконання судового рішення у частині встановлених заборон, відсутність бажання примирення у постраждалої від домашнього насильства особи, а також відсутність ознак щирого каяття у ОСОБА_2 , дають підстави дійти висновку про наявність ризиків щодо повторного вчинення домашнього насильства, зокрема за місцем проживання заявника, вказаним у заяві.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 04 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2018 року - без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що, оцінивши вірогідність продовження та повторного вчинення домашнього насильства, встановивши, що доводи заяви знайшли своє часткове підтвердження, як і наявність конфлікту між колишніми співмешканцями та батьками двох малолітніх дітей, та факт невиконання судового рішення у частині встановлених заборон, відсутність бажання примирення у постраждалої від домашнього насильства, а також відсутність щирого каяття, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення вимог заяви.

Доводи ОСОБА_2 про те, що заявником до суду не було надано доказів вчинення ним будь-якого насильства відносно неї та дітей, апеляційний суд не прийняв до уваги, так як вони спростовуються дослідженими доказами, а також вказав, що у цьому випадку судом повинні досліджуватись ризики повторного вчинення насильства, а не факт його вчинення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляду до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди порушили правила територіальної підсудності для розгляду цієї категорії справ, встановлені статтею 350-1 ЦПК України, так як на час звернення до суду ОСОБА_1 вже не проживала за вказаною нею адресою.

Вказує, що висновки судів попередніх інстанцій побудовані виключно на твердженнях заявника та не підтверджуються доказами. Жодних рішень про притягнення його до кримінальної чи адміністративної відповідальності за вчинення насильства над заявником та їх дітьми немає.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У квітні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , в якому вказує на те, що доводи скарги є безпідставними та не відповідають дійсним обставинам. Зазначає, що оскаржувані судові рішення ухвалено з повним та всебічним дослідженням обставин справи, а висновки підтверджується наданими сторонами доказами. ОСОБА_2 порушує встановлені рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2018 року, що підтверджується дослідженим судами відеозаписом. Заперечує проти доводів заявника про те, що жодних рішень про притягнення його до кримінальної чи адміністративної відповідальності немає, так як він переховується від правоохоронних органів.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті (частина п'ята статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до статті 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

За заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу (статті 350-7 ЦПК України).

Встановивши, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2018 року ОСОБА_2 встановлено обмежувальний припис, а також факти порушення ним установлених зазначеним рішенням заборон, належним чином оцінивши вірогідність продовження та повторного вчинення домашнього насильства, взявши до уваги відсутність у нього щирого каяття, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні всіх обставин справи, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 та продовження дії обмежувального припису, виданого за вказаним рішенням, строком на 2 місяці.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про порушення судами територіальної підсудності є необґрунтованими, не підтверджуються матеріалами справи та побудовані на його припущеннях, що заборонено частиною шостою статті 81 ЦПК України.

Обмежувальний припис було встановлено саме Бориспільським міськрайонним судом Київської області, яким також було встановлено місце проживання заявника.

Крім того, ОСОБА_2 не оскаржувалася ухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2018 року про відкриття провадження у цій справі щодо недотримання судом правил підсудності.

Доводи особи, що подала касаційну скаргу, про те, що на час розгляду питання не існує жодного судового рішення про притягнення його до кримінальної чи адміністративної відповідальності за вчинення насильства над заявником та їх дітьми не спростовують висновків судів у цій справі й не впливають на правильність оскаржуваних судових рішень, так як встановлення обмежувального припису не є предметом розгляду у цій справі, оскільки такий було встановлено рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2018 року, яке є чинним, а судами розглядається питання про продовження припису. Апеляційний суд правильно вказав, що у цьому випадку судом повинні досліджуватись ризики повторного вчинення насильства, а не факт його вчинення. Крім того, суди врахували, що розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_2 за частиною першою статті 125 КК України, яке стало однією із підстав для видачі обмежувального припису, продовжується.

Інших доводів щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій касаційна скарга ОСОБА_2 не містить.

Таким чином, доводи скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк