Справа № 454/301/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

14 листопада 2019 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Веремчук О. А. ,

за участю секретаря Баран О.Я.,

розглянувши в підготовчому засіданні в м.Сокалі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житлового приміщення- ,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із даним позовом до відповідача ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житлового приміщення, свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 , є власником будинку АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно.

ОСОБА_2 (далі - відповідач) є колишнім чоловіком доньки позивача - ОСОБА_3 , що підтверджується Рішенням Сокальського районного суду №454/1832/17 від 25.10.2017року. Рішенням Сокальського районного суду Львівської області №454/2379/18 від 16.11.2018 року було визнано, що ОСОБА_2 втратив право на користування жилим приміщення, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 . 14грудня 2018року відповідача знято з реєстрації місця проживання. Проте він і надалі проживає за вищевказаною адресою.

Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої Виконавчим комітетом Великомостівської міської ради Сокальського району Львівської області № 119 у даному будинку зареєстровані 7 осіб. Відповідач, проживаючи разом із членами сім`ї позивача, постійно їх ображає, зловживає алкогольними напоями, постійно вчиняє сварки, погрожує фізичною розправою та застосовує фізичне насильство, за що притягувався до адміністративної відповідальності. Донька позивача неодноразово зверталась до Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області.

Також підтверджує, що у відповідності із ст. 10 ч.3 ст.175 ЦПК України, позивачем не подано іншого позову(позовів) до суду із тим самим предметом і з тих же підстав.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, надав суду заяву у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, розгляд справи проводити у його відсутності, щодо заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не прибув, не повідомив суд про причину своєї неявки, тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.

Позивач у поданій заяві не заперечила проти такого порядку вирішення справи.

На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_1 є власником 1/1 частини житлового будинку що за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до Рішення Сокальського районного суду від 25.10.2017 року шлюб між ОСОБА_2 та донькою позивача ОСОБА_3 було розірвано.

Згідно до Рішення Сокальського районного суду від 16.10.2018 року було задоволено рішення яким визнано ОСОБА_2 таким що втратив право користуватись житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 .

В свою чергу, згідно із ст. 150 Житлового Кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

За положеннями ч.1 ст. 317 та ч.1 ст. 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, і він реалізовує такі права на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно із ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.

Глава 28 ЦК України визначає житло об`єктом права приватної власності.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», надав роз`яснення, що відповідно до положень ст.ст. 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до ст. 9 Житлового Кодексу України ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. У разі порушення цих прав, статтями 3, 4 ЦПК України передбачено право на судовий захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

У відповідності до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Конституцією України у ст. 41 та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

У свою чергу відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

Із змісту ч. 1ст. 109 ЖК України, вбачається, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відтак, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо виселення відповідача із житлового будинку є підставними та підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.5,10,12,13,76,81,141,259,263,264,265,280,282 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Виселити ОСОБА_2 з належного ОСОБА_1 приватного житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: О. А. Веремчук