П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2019 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 756/11928/18

Номер провадження 22-ц/824/9184/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В.В., Андрієнко А.М.,

за участю секретаря судового засідання - Якушко Т.А.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 19 вересня 2018 року, постановлену під головуванням судді Васалатія К.А., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 1 834 180 грн. 01 коп. та судових витрат.

Крім того, позивач звернувся із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлові приміщення та заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нежитлових приміщень.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 19 вересня 2018 року заяву ОСОБА_3 задоволено частково. Накладено арешт на нежитлові приміщення:гаражний бокс АДРЕСА_1 в підземному гаражі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 21, 30 кв.м., загальною вартістю 19 765 грн., реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна - 31075122; приміщення №104 - салон краси (в літ. А) за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 69, 60 кв.м., загальною вартістю 370 145 грн. 00 коп., реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна - 32861496, які належать на праві власності ОСОБА_4 (ІНН НОМЕР_1 , паспорт Серія та номер: НОМЕР_2 ).

До виконання рішення суду заборонено вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вищевказаних нежитлових приміщень.

В іншій частині заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову - відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, 24 травня 2019 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 19 вересня 2018 року в частині накладення арешту на нежитлові приміщення та заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нежитлових приміщень, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову в цій частині відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовував, зокрема, тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для вирішення питання про застосування заходів забезпечення позову.

Так, у даній справі позовні вимоги стосуються стягнення заборгованості ОСОБА_3 із ОСОБА_4 за договором позики. Разом з тим, салон краси, щодо якого здійснені заходи забезпечення позову, фактично не належить відповідачу, в той час як належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування нежитлового приміщення від 07 жовтня 2016 року, а отже у суду не було правових підстав для здійснення заходів забезпечення позову щодо салону краси.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 травня 2019 року поновлено скаржнику процесуальний строк на апеляційне оскарження судового рішення, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 червня 2019 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено в судове засідання з повідомленням учасників справи.

19 червня 2019 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_3 , у якому останній не заперечує проти доводів апеляційної скарги. Майно, на яке судом накладено арешт та заборону відчуження, на час застосування заходів забезпечення позову вже не належало ОСОБА_4 . Разом з тим, така помилка сталася не з його вини, оскільки запис у реєстрі щодо власника майна є архівною частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в якому було вказано, що саме ОСОБА_4 належить майно.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник - адвокат Тарантаєв І.А. підтримали доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, та просили суд її задовольнити.

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (або їх представники) до суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином шляхом направлення судової повістки-повідомлення рекомендованою кореспонденцією, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України розглядати та завершити розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи скаржника та його представника, які з`явились у судове засідання, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Статтею 149 ЦПК України визначено підстави для забезпечення позову, зокрема, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього кодексу заходів забезпечення позову.

Пунктом 2 вищевказаної статті передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову від 22 грудня 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що незастосування даних заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; належність майна відповідачу на праві власності.

Як вбачається з позовної заяви, предметом даного спору є стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 грошових коштів за договором позики, укладеним між сторонами 12 жовтня 2016 року.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову ОСОБА_3 посилався на те, що відповідач не виконує належним чином зобов'язання за договором позики, активно та умисно уникає повернення грошових коштів, а тому для відновлення його фінансового стану, зважаючи на характер відносин, що склалися між сторонами, наявність боргу та для запобігання уникнення відповідачем відповідальності, можливого продажу належного їй майна, просив накласти арешт та заборонити вчиняти дії.

Разом з тим, як вбачається з Договору дарування нежитлового приміщення, укладеного 07 жовтня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , власником нежитлового приміщення №104 - салону краси (в літ. А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 69,6 кв.м., є ОСОБА_2 .

Наведена вище обставина також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №167802766, сформованою 23 травня 2019 року на запит представника ОСОБА_2 - адвоката Сєрєбрєннікова Дениса Вікторовича.

Отже, на дату постановлення оскаржуваної ухвали про забезпечення позову ОСОБА_4 (відповідач у справі) не була власником нежилого приміщення - салону, на яке ухвалою суду першої інстанції накладено арешт та заборонено вчиняти дії.

Тобто, судом першої інстанції в ході розгляду заяви про забезпечення позову не встановлено належність нерухомого майна відповідачу на праві власності.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З апеляційної скарги вбачається, що скаржник не погоджується з оскаржуваним судовим рішенням в частині накладення арешту та заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо приміщення № 104 - салон краси (в літ. А), за адресою: АДРЕСА_2 .

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції не переглядає ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 19 вересня 2018 року в частині накладення арешту та заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо гаражного боксу АДРЕСА_1 в підземному гаражі за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході перегляду оскаржуваної ухвали.

Висновки суду першої інстанції про наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову в частині накладення арешту та заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо приміщення № 104 - салон краси (в літ. А), за адресою: АДРЕСА_2 , є передчасними та не відповідають фактичним обставинам справи, правові підстави для задоволення заяви про забезпечення позову були відсутні, а тому оскаржувану ухвалу не можна назвати законною та обґрунтованою.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи, що постановлену ухвалу не можна назвати законною та обґрунтованою в розумінні ст.263 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 19 вересня 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складене 11 липня 2019 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В.В. Саліхов

А. М. Андрієнко