КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 757/34489/18-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/9974/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Саліхова В.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі - Слободяник Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 29 березня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Козлова Р.Ю., по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗН УА» про захист авторського права, -

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь компенсацію за порушення авторського права у розмірі 64 000,00 грн. та покласти на відповідача судові витрати у розмірі 875,55 грн.

В обґрунтування вимог позовної заяви посилався на те, що в газеті Інформаційно-аналітичний тижневик «Дзеркало тижня. Україна» №НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року на стор. 2 в кінці статті ІНФОРМАЦІЯ_2» опублікована фотографія із зображенням міліціонерів особливого призначення «Беркут» на фоні барикад зі спалених транспортних засобів. Фотографія не підписана та відсутня інформація про автора та джерело її походження. Також вказана фотографія була опублікована ІНФОРМАЦІЯ_3 року в електронній версії газети за веб-сайтами: ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_5.

Зазначав, що відповідно до вихідних даних видання засновником та видавцем газети є відповідач. Газета видається на підставі свідоцтва про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації серія КВ №15533-4105 Р , видане Міністерством юстиції України 12 червня 2009 року російською та українською мовами паралельними виданнями.

Вказував, що ОСОБА_1 є професійним фотографом та автором вказаної фотографії, яка була ним створена 21 січня 2014 року в місті Києві на вул. Грушевського. 16 лютого 2014 року позивач опублікував фотографію на власній веб-сторінці в соціальній мережі «Фейсбук» в фотоальбомі «Посиденьки На «Груші». Стверджував, що позивач має цифровий негатив фотографії (файл в форматі.СR2) та інші фотознімки з того місця, що підтверджують його авторство, відтак, усі авторські права на фотографію належать позивачу.

Звертав увагу на те, що позивач не давав дозволу відповідачу на використання фотографії, тому 05 березня 2018 року на адресу відповідача надіслав претензію №31-03/18 про порушення авторського права позивача. У відповідь 22 березня 2018 року відповідач направив з електронної поштової адреси редакції газети скановану копію листа №21-вих, яким відмовив у задоволенні претензії, пославшись на правомірне використання твору без дозволу автора, відсутність письмової заборони автора на використання фотографії та відсутність реєстрації авторського права на фотографію. Незважаючи на відмову в задоволені претензії, фотографія була замінена на іншу, чим по суті було визнано неправомірність використання фотографії. За таких обставин вважав розміщення фотографії без його дозволу порушенням немайнових авторських прав на недоторканість твору, передбачене ч. 1 ст. 14 Закону України «Про авторське право та суміжні права», що є підставою для судового захисту (а.с. 4-24).

У відзиві на позовну заяву директор ТОВ «ЗН УА» Сілін А. зазначив, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів авторства на використану відповідачем фотографію в газеті. Вказував, що з об`єктивних причин редакція газети не змогла вказати ім`я автора фотографії, оскільки цю фотографію було знайдено в інтернет-ресурсах засобів масової інформації та соціальних мережах в численних публікаціях з 2014 року і до цього часу, та на жодній з них автора не зазначено. Оскільки на фотографіях позивача в мережі «Фейсбук» його імені та прізвища не зазначено, на сторінці також немає заборони на оприлюднення цього твору, тому твір є анонімним та може використовуватися. Як висновок зазначив, що позивач, як автор твору, не скористався можливістю зареєструвати своє авторство на фотографію, а тому можливі авторські права позивача не були жодним чином порушені (а.с. 34-35, 50-51).

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 29 березня 2019 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «ЗН УА» про захист авторського права залишено без задоволення (а.с. 67-71).

Не погодившись з рішенням районного суду, 04 червня 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Братківський К.С. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 74-81).

В апеляційній скарзі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, зазначив, що позивач опублікував фотографію на своїй веб-сторінці в соціальній мережі «Фейсбук», яка доступна для перегляду усім користувачам мережі Інтернет. Проте суд безпідставно поставив під сумнів належність позивачу вказаної веб-сторінки, оскільки не досліджував докази та не перевіряв достовірність вказаної інформації. Натомість зазначив, що в соціальній мережі «Фейсбук» поряд з публікацією фотографії зазначається ім`я її автора і дата публікації з метою ідентифікації особи, яка її опублікувала, а тому вважає, що позначення авторства на його фотографії наявне та підлягає захисту. Отже, у суду не було підстав робити висновок, що немає факту створення позивачем фотографії та про відсутність в нього авторського права. Також вважає, що суд не надав належної оцінки серії фотографій, які були зроблені позивачем під час репортажної зйомки разом з фотографією, яку опубліковано в газеті. Зважаючи на те, що судом не було надано належну оцінку доказам по справі, не з`ясовано усіх обставин справи, позивачу незаконно відмовлено у задоволенні позову та захисті авторського права.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Братківський К.С. підтримав скаргу і просив її задовольнити.

Інші особи до суду не прибули, були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. ОСОБА_1 був сповіщений врученням повідомлення представнику та телефонограмою, що забезпечує фіксацію такого повідомлення. Факт належного сповіщення позивача ОСОБА_1 його представник - адвокат Братківський К.С. в суді апеляційної інстанції не заперечував про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (а.с. 90-103).

Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено наявності у нього авторського права на фотографічний твір та, як наслідок, факту порушення його прав відповідачем або загрозу такого порушення.

Колегія суддів погодилась з таким висновком.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 року в газеті Інформаційно-аналітичний тижневик «Дзеркало тижня. Україна» № НОМЕР_1 на стор. 2 в кінці статті ІНФОРМАЦІЯ_2» опублікована фотографія із зображенням міліціонерів особливого призначення «Беркут» на фоні барикад зі спалених транспортних засобів. Фотографія не підписана та відсутня інформація про автора та джерело її походження (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року вказана фотографія також була опублікована в електронній версії газети Інформаційно-аналітичний тижневик «Дзеркало тижня. Україна» на веб-сайтах за посиланнями: ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 9-10).

Видавцем газети Інформаційно-аналітичний тижневик «Дзеркало тижня. Україна» є ТОВ «ЗН УА». Газета видається на підставі свідоцтва про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації серії КВ 15533-4105Р, видане Міністерством юстиції України 12 червня 2009 року російською та українською мовами паралельними виданнями (а.с. 13-14).

Законодавство України про авторське право і суміжні права базується на Конституції України і складається з відповідних норм Цивільного кодексу України, цього Закону, законів України, «Про кінематографію», «Про телебачення і радіомовлення», «Про видавничу справу», «Про розповсюдження примірників аудіовізуальних творів та фонограм» та інших законів України, що охороняють особисті немайнові права та майнові права суб`єктів авторського права і суміжних прав.

Відповідно до ст. 54 Конституції України громадянам гарантується свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, захист інтелектуальної власності, їхніх авторських прав, моральних і матеріальних інтересів, що виникають у зв`язку з різними видами інтелектуальної діяльності. Кожний громадянин має право на результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може використовувати або поширювати їх без його згоди, за винятками, встановленими законом.

Згідно з п. 10 ч. 1, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про авторське право і суміжні права» об`єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, зокрема, фотографічні твори, у тому числі твори, виконані способами, подібними до фотографії. Охороні за цим Законом підлягають всі твори, зазначені у ч. 1 цієї статті, як оприлюднені, так і не оприлюднені, як завершені, так і не завершені, незалежно від їх призначення, жанру, обсягу, мети (освіта, інформація, реклама, пропаганда, розваги тощо).

За змістом ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» первинним суб`єктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей.

Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» суб`єкт авторського права для засвідчення авторства (авторського права) на оприлюднений чи не оприлюднений твір, факту і дати опублікування твору чи договорів, які стосуються права автора на твір, у будь-який час протягом строку охорони авторського права може зареєструвати своє авторське право у відповідних державних реєстрах. Державна реєстрація авторського права і договорів, які стосуються права автора на твір, здійснюється Установою відповідно до затвердженого Кабінетом Міністрів України порядку. Установа складає і періодично видає каталоги всіх державних реєстрацій. Про реєстрацію авторського права на твір Установою видається свідоцтво. За видачу свідоцтва сплачується державне мито, кошти від сплати якого перераховуються до Державного бюджету України. Розмір і порядок сплати державного мита за видачу свідоцтва визначаються законодавством.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, посилаючись на порушення відповідачем його особистих немайнових та майнових прав автора, закріплених ст.ст. 14, 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», просив виплатити йому грошову компенсацію за неправомірне використання фотографії в розмірі 64 000,00 грн.

За роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, наданими в постанові «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» від 04 червня 2010 року №5, позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою і діями відповідача. При цьому суду слід виходити із наявності матеріально-правової презумпції авторства. Зокрема, первинним суб`єктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Це положення застосовується також у разі опублікування твору під псевдонімом, який ідентифікує автора.

Таким чином, саме позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об`єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов`язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача.

За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Фотографічний твір право авторства на який стверджує позивач не містить позначення авторства, не надано до суду і об`єктивних доказів опублікування фотографічного твору під псевдонімом, який ідентифікує автора.

ОСОБА_1 на підтвердження того, що він є автором фотографії із зображенням міліціонерів особливого призначення «Беркут» на фоні барикад зі спалених транспортних засобів, створеної за твердженням позивача 21 січня 2014 року в місті Києві на вул. Грушевського, надав знімок екрана з програми Photo Mechanic (тип файлу СR2) із зазначенням атрибутів файлу (ім`я файлу, тип, дата і час - 2014-01-22 13:29:24, назва камери і т.д.) (а.с. 18).

Надана позивачем фотокопія скріншоту (дата/час 19 березня 2018 року 17:45:02) не може бути визнана об`єктивним доказом, оскільки не виключає можливості при його створенні застосування програм, які змінюють дату/час створення вихідного файлу, текстову частину файлу без порушення цілісності зображення, внаслідок чого можуть бути внесені відповідні зміни до текстової частини файлу (а.с. 18).

Додане до позовної заяви зображення спірного фотографічного твору із приписом авторства містить позначення, що виконано самим позивачем без зазначення дати/часу та джерела цієї інформації (а.с. 16).

Крім того, позивачем не доведено об`єктивними доказами, що серія фотографій завантажена саме з фотоапарату, який належить позивачу та за допомогою якого було створено спірну фотографію.

Посилання позивача на долучену до позовної заяви роздруківку скріншоту екрана комп`ютера, яка містить елементи інформації з відкритої веб-сторінки позивача у соціальній мережі «Фейсбук», у тому числі зображення спірної фотографії, колегія суддів відхилила, оскільки фотографія також не містить позначення авторства або опублікування фотографічного твору під псевдонімом, який ідентифікує автора, а за змістом текстової частини до цієї фотографії від імені позивача ОСОБА_1 зазначені коментарі щодо публікації цієї фотографії із застосуванням ненормативної лексики і жодним чином не згадується про будь-яку причетність позивача до створення або авторства цієї фотографії (а.с. 17).

Так, судом першої інстанції вірно зазначено, що позивач не був позбавлений права ініціювати перед судом питання про експертне дослідження наданих позивачем доказів, яке б підтвердило факт і дату створення фотографії саме позивачем за допомогою техніки позивача та в час про який зазначено у позові. Проте такого клопотання в суді першої інстанції позивач не заявляв. В суді апеляційної інстанції представник позивача - адвокат Братківський К.С. зазначив про відсутність необхідності у проведенні таких досліджень, у т.ч. через можливу втрату приладу за допомогою якого був створений твір, пославшись на те, що відсутність у позивача авторського права на фотографічний твір мав би доводити відповідач (а.с. 101-103).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не доведено і матеріали цивільної справи не містять об`єктивних доказів, які б підтверджували авторство позивача до створення вищевказаного фотографічного твору та, як наслідок, факту порушення охоронюваних законом прав позивача відповідачем або загрозу такому порушенню.

Таким чином, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову, виходячи з того, що позовні вимоги не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах.

Інші доводи апеляційної скарги висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 29 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 16 липня 2019 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.В. Саліхов

О.Ф. Лапчевська