Справа №751/3403/19
Провадження №2/751/914/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Цибенко І. В.

за участю секретаря Михайлової І.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради про визнання дій неправомірними, стягнення відшкодування за порушення встановленого законом порядку перерахування коштів, інфляційні втрати, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовом до Державної казначейської служби України, Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради з вищезазначеним позовом та просить:

- визнати, що протиправні і незаконні дії управління соціального захисту населення Новозаводського районного суду м. Чернігова встановлені у постанові від 15 січня 2016 року і у рішенні від 5 жовтня 2017 року Новозаводського районного суду м. Чернігова призвели до тривалого строку відновлення порушеного права і як наслідок до завдання матеріальної шкоди у розмірі 4511 гривень 12 коп.;

- визнати, що порушення Державною казначейської службою України строків виконання судових рішень і виконавчих документів у справах № 751/12327/15-а, 751/4274/17 призвели до завдання матеріальної шкоди у розмірі 4511 гривень 12 коп.;

- стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 4511 гривень 12 коп., що становить 3 % річних - 325 гривень 04 коп., інфляційне збільшення суми матеріальної шкоди у розмірі 3651 гривню 01 коп. шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку.

Посилаючись на ст. 56, 124, 129 Конституції України, Закон України «Про виконавче провадження», Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», на практику Європейського суду з прав людини, позов обґрунтовував тим, що тривале невиконання рішень Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15.01.2016 та від 05.10.2017 на його користь призвело до матеріальної шкоди. Вказує, що оскільки відповідач порушив грошове зобов`язання, у нього виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України.

Ухвалою суду від 27 травня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі, яку призначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи.

Позивач 07.06.2019 подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, вказуючи на арифметичну помилку, яка сталась при підрахунку, та просить стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 3976 гривень 05 коп., що становить 3 % річних - 325 гривень 04 коп., інфляційне збільшення суми матеріальної шкоди у розмірі 3651 гривню 01 коп. шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку.

Відповідачем ДКС України 14.06.2019 подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позов не визнають в повному обсязі, посилаючись на те, що обов`язок щодо виконання судового рішення покладається на визначеного судом боржника - УПСЗН Новозаводської районної у м. Чернігові ради, який і повинен нести відповідальність за таке прострочення, підстави ж для стягнення індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми з Державного бюджету України відсутні.

Позивач надав відповідь на відзив ДКС України, відповідно до якого просить відхилити його як необґрунтований.

Відповідач Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради відзиву на позовну заяву не надало.

Ухвалою суду від 22.07.2019 залишено без задоволення заперечення Державної казначейської служби України проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 15 січня 2016 року (справа №751/12327/15-а), залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2016, позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2015 рік в розмірі меншому, ніж передбачено абзацом четвертим частини четвертої статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - чотирьох мінімальних заробітних плат; визнано протизаконними дії Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради щодо застосування Постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 для нарахування і виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2015 рік ОСОБА_1 ; стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради на користь ОСОБА_1 як учасника ліквідації аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, інваліда 3 групи недоотриману щорічну допомогу на оздоровлення за 2015 рік в сумі 4782 гривні 00 копійок (а.с. 9-12, 13-14).

25 квітня 2016 року Новозаводським районним судом м.Чернігова видано виконавчий лист № 751/12327/15-а на виконання постанови суду від 15.01.2016 (а.с. 15).

26 квітня 2016 року вказане судове рішення і виконавчий лист по справі №751/12327/15-а були прийняті Державною казначейською службою України (а.с. 16).

30 жовтня 2018року ДКС України на виконання постанови Новозаводського районного суду м.Чернігова від 15 січня 2016 року (№751/12327/15-а) здійснило виплату позивачу коштів у сумі 4782,00 грн. ( а.с. 17, 19).

Відповідно до листа від 07.12.2018 №5-13/20412 ДКС України, Казначейством було здійснено нарахування компенсації за прострочення виконання постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 січня 2016 року ( справа №751/12327/15-а) в розмірі 324 грн. 26 коп. за період з 27.07.2016 (наступний день від дати закінчення 3-х місячного строку для перерахування коштів) по 30.10.2018 (дата фактичного перерахування коштів), однак здійснено відмову у виплаті зазначеної компенсації з посиланням на відсутність коштів, а також повідомлено позивача, що Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» нарахування та виплата інфляційних втрат не передбачені ( а.с. 17-18, 19).

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 05 жовтня 2017 року (справа №751/4274/17), залишеною без змін постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 21.12.2017 позов ОСОБА_1 задоволено частково; стягнуто на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди за рахунок Державного бюджету України 30000 грн. шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку України (а.с. 20-24, 25, 26-29).

17 січня 2018 року Новозаводським районним судом м.Чернігова видано виконавчий лист № 751/4274/17 на виконання рішення суду від 05.10.2017 (а.с. 30).

19 січня 2018 року позивачем направлено, а 05 лютого 2018 року прийнято Державною казначейською службою України рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 жовтня 2017 року і виконавчий лист по справі №751/4274/17 (а.с. 31, 32, 33).

Як вбачається з листа ДКС України від 29.12.2018 №5-13/22089, Казначейством 21 листопада 2018 року на виконання судового рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 05 жовтня 2017 року (справа №751/4274/17) здійснено виплату позивачу коштів у сумі 30000,00 грн., однак відмовлено у виплаті компенсації за прострочення виконання рішення суду і інфляційні втрати ( а.с. 35).

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судове рішення, що набрало законної сили, є підставою для його виконання. Виконання судового рішення сприяє втіленню законів у життя та зміцненню їх авторитету. Рішення суду охороняє права, свободи та законні інтереси громадян, а також є завершальною стадією судового провадження.

За статтею 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Практика Європейського суду з прав людини визнає не отримані за рішенням суду кошти саме порушенням Протоколу 1 («Бурдов проти Росії», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Агрокомплекс проти України»).

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» (далі - рішення суду), та особливості їх виконання встановлені Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Статтею 2 вказаного Закону встановлено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 3 Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Частинами 1, 2 ст. 5 Закону передбачено, що у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахувала кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845.

Відповідно до п. 2 вказаного Порядку безспірне списання - це операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів; боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання.

Рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій) (п. 3 Порядку).

Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Європейський суд з прав людини зауважив, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (KECHKO v. UKRAINE, № 63134/00, § 26, ЄСПЛ, від 08 листопада 2005 року).

З огляду на викладені норми чинного законодавства, саме на ДКС України та його територіальні органи покладено обов`язок виконувати рішення суду про стягнення коштів з державного чи місцевого бюджетів шляхом їх безспірного списання, і відсутність коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за невиконання органом державної влади своїх зобов`язань.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу, відповідно до частини п`ятої якої у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням.

Стаття 625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних витрат на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом встановлено, що відповідачами порушено виконання грошових зобов`язань, встановлених рішеннями суду, а тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.

Позивач надав розрахунок інфляційних втрат який проведено із застосуванням рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Так, інфляційні втрати від не виконання постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 січня 2016 року (справа №751/12327/15-а) за період з 26.04.2016 (дата отримання Державною казначейською службою України судових рішень і виконавчого листа) по 30.10.2018 (дата виплати коштів) шляхом перемноження заборгованості в розмірі 4782,00 грн. і індексу інфляції за весь період 1.3057482 (травень 2016 р. - 100.1%, червень 2016 р. - 99.8%, липень 2016 р. - 99.9%, серпень 2016 р. - 99.7%, вересень 2016 р. - 101.8%, жовтень 2016 р. - 102.8%, листопад 2016 р. - 101.8%, грудень 2016 р. - 100.9%, січень 2017 р. - 101.1%, лютий 2017 р. - 101%, березень 2017 р. - 101.8%, квітень 2017 р. - 100.9%, травень 2017 р. - 101.3%, червень 2017 р. - 101.6%, липень 2017 р. - 100.2%, серпень 2017 р. - 99.9%, вересень 2017 р. - 102%, жовтень 2017 р. - 101.2%, листопад 2017 р. - 100.9%, грудень 2017 р. - 101%, січень 2018 р. - 101.5%, лютий 2018 р. - 100.9%, березень 2018 р. - 101.1%, квітень 2018 р. - 100.8%, травень 2018 р. - 100%, червень 2018 р. - 100%, липень 2018 р. - 99.3%, серпень 2018 р. - 100%, вересень 2018 р. - 101.9%, жовтень 2018 р. - 101.7%)- 4782,0 = 1462.09 грн.

Інфляційні втрати на виконання рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова у від 5.10.2017 у справі №751/4274/17 за період з 19.01.2018 р. по 21.11.2018 р. шляхом перемноження заборгованості в розмірі 30000,00 грн. і індексу інфляції за весь період 1.0729641 (лютий 2018 р. - 100.9%, березень 2018 р. - 101.1%, квітень 2018 р. - 100.8%, травень 2018 р. - 100%, червень 2018 р. - 100%, липень 2018 р. - 99.3%, серпень 2018 р. - 100%, вересень 2018 р. - 101.9%, жовтень 2018 р. - 101.7%, листопад 2018 р. - 101.4%) -30 000 грн.= 2188 грн. 92 коп. ( а.с. 36).

Також суд вважає за необхідним стягнути з Державного бюджету України на користь позивача нараховану в порядку ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», але не виплачену компенсацію 3 % річних за прострочення виконання постанови Новозаводського районного суду м.Чернігова від 15 січня 2016 року ( справа №751/12327/15-а)у сумі 324 грн. 26 коп.

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 3975 грн. 27 коп., що становить: 3 % річних компенсації - 324 грн. 26 коп., інфляційні втрати у розмірі 3651 грн. 01 коп. шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку.

Відповідно статті 5 ЦПК, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Оскільки змістом задоволених позовних вимог, порушені права позивача повністю поновлюються, що відповідає змісту статті 5 ЦПК України, саме такий спосіб захисту його прав, на думку суду є належним, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в іншій частині.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 258, 259, 263-265, 268, 352 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму у розмірі 3975 грн. (три тисячі дев`ятсот сімдесят п`ять) гривень 27 коп., що становить: 3 % річних компенсації- 324 грн. 26 коп., інфляційні втрати у розмірі 3651 грн. 01 коп. шляхом списання Державною казначейською службою України (місце знаходження: вул. Бастіонна, 6, м. Київ, ) коштів з єдиного казначейського рахунку.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд міста Чернігова шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя І. В. Цибенко