Постанова

Іменем України

15 липня 2019 року

м. Київ

справа № 757/29455/16-ц

провадження № 61-20175св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія Рівне 1»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 січня 2017 року в складі судді Харечка С. П. та рішення Апеляційного суду Рівненської області від 14 березня 2017 року в складі колегії суддів: Хилевич С. В., Ковальчук Н. М., Шеремет А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія Рівне 1» (далі - ТОВ «Телерадіокомпанія Рівне 1») про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, розміщеної в засобах масової інформації.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом передання по телебаченню, а саме в телевізійному ефірі телеканалу «Рівне-1», який належить ТОВ «Телерадіокомпанія Рівне 1», в програмі «Патруль», а також через мережу Інтернет на веб-сайті www.rivne1.tv у інформаційному матеріалі під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» була розповсюджена неправдива інформація необмеженому колу осіб про них.

Позивачі зазначають, що ця інформація, яка стосувалась саме них, була поширена серед невизначеного кола осіб, є недостовірною, оскільки містить відомості про події, які не існували взагалі, а також є негативною, оскільки створює негативну соціальну оцінку позивачів, тому порушує їхні права на повагу до честі, гідності та ділової репутації.

На підставі вищевикладеного, уточнивши вимоги, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили визнати такою, що не відповідає дійсності інформацію відносно ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом передання по телебаченню в телевізійному ефірі телеканалу «Рівне-1» в програмі «Патруль» та шляхом розміщення в мережі Інтернет на веб-сайті www.rivne1.tr за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3, у інформаційному матеріалі під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2»; зобов`язати ТОВ «Телерадіокомпанія Рівне 1» спростувати протягом місяця з дня набрання рішення законної сили інформацію відносно ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 в ефірі телеканалу «Рівне-1» в програмі «Патруль», а також через мережу Інтернет на веб-сайті www.rivne1.tv, у інформаційному матеріалі під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», шляхом озвучення в ефірі телеканалу «Рівне-1» в програмі «Патруль», з наступним поміщенням в мережі Інтернет на веб-сайті www.rivne1.tv фрагменту програми «Патруль» зі спростуванням, наступний текст: «Спростування! телеканал Рівне-1 спростовує інформацію відносно ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 в ефірі телеканалу «Рівне-1» в програмі «Патруль», а також через мережу Інтернет на веб-сайті www.rivne1.tv у інформаційному матеріалі під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», а саме є такою, що не відповідає дійсності інформація у згаданому інформаційному матеріалі про те, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 вчинили шахрайські дії».

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 січня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачами не доведено належними та допустимими доказами розповсюдження саме відповідачем недостовірної інформації, оскільки висловлювання голосу у сюжеті за кадром є лише оцінка вираження поглядів авторів інтерв`ю в сюжеті. Отже, поширена інформація є оціночним судженням.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 14 березня 2017 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано. Відмовлено в задоволенні позову з інших підстав.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем, тому вирішення позову неможливо без залучення до участі у справі, зокрема, автора оспорюваної інформації та власника веб-сайту.

Не залучивши до участі в справі належних відповідачів, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, а тому ухвалене у справі рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Крім того, апеляційний суд зазначив, що місцевий суд не дав належної оцінки характеру оспорюваної інформації та матеріально-правовому взаємозв`язку між закадровим висловлюванням про «шахраїв», виразом ОСОБА_3 про «кримінальну діяльність» позивачів і змістом інтерв`ю слідчого органів внутрішніх справ про хід розслідування відкритого кримінального провадження за ознаками статті 190 КК України (вчинення шахрайських дій).

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У квітні 2017 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасуватирішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалені з порушенням норм чинного законодавства. Суди попередніх інстанцій не врахували, що позивачі довели наявність сукупності всіх обставин, з якими пов`язується можливість задоволення судом позову про захист честі і гідності та спростування недостовірної інформації. Унаслідок поширення недостовірної інформації порушені особисті немайнові права позивачів.

Крім того вважають, що вони пред`явили позов до належного відповідача і залучення інших відповідачів до участі у справі не потрібно.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

13 червня 2019 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом передавання по телебаченню в телевізійному ефірі телеканалу «Рівне-1» в програмі «Патруль» і в мережі Інтернет на веб-сайті www.rivne1.tv в інформаційному матеріалі під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» розповсюджено інформацію необмеженому колу осіб. Цей матеріал перебуває у вільному доступі в мережі Інтернет на веб-сайті відповідача за посиланнями ІНФОРМАЦІЯ_3.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 вважають, що оспорювана інформація носить характер фактичного твердження, оскільки там зазначається про те, що вони вчинили шахрайські дії і щодо них відкрито кримінальне провадження та провадиться досудове слідство за статтею 190 КК України.

Недостовірною вважають таку інформацію:

«Рівнянка тривалий час входила в довіру до своїх жертв. Ті віддавали їй немалі суми коштів, наївно сподіваючись, що вона їх поверне. А дехто навіть переоформив на неї квартиру. Тепер ошукані добиваються правди у всіх контролюючих органах».

« ОСОБА_4 одна із ошуканих».

« ОСОБА_1 запропонувала ОСОБА_6 так званий бізнес. Тобто вкладати кошти в американський фонд і отримувати хороші відсотки. Погодилася. За три роки у вигаданий фонд перерахувала приблизно 10 тисяч доларів».

«Жінку шахрайка переконала переоформити оселю на її сина, а гроші вкласти ніби у той же фонд».

«Уже были случаи, когда в милицию обращались, писали заявления. Принимали заявления, потом проходит некоторое время - закрывали. И объясняют тем, что она откупается. Она тысячами, десятками тысяч уже обдурила людей».

«Когда мы вместе сможем все таки поставить большую жирную точку на ее, на криминальной деятельности этого сімейства».

В оспорюваній інформації безпосередньо за кадром названо ім`я ОСОБА_1 як «шахрайки», а також ОСОБА_6 буквально сказано: «Її звати ОСОБА_1 ».

В тому ж самому матеріалі як про «співучасника» скоєння шахрайських дій зазначено і про «її сина», тобто ОСОБА_2

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

У пунктах 1, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова) судам роз`яснено, що беручи до уваги положення статей 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в України, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

Відповідно до пункту 9 Постанови відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

У випадку коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем.

При опублікуванні чи іншому поширенні оспорюваної інформації без зазначення автора (наприклад, у редакційній статті) відповідачем у справі має бути орган, що здійснив випуск засобу масової інформації.

Пунктом 12 цієї постанови Пленуму роз`яснено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК).

Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Отже, апеляційним судом вірно встановлено, що до участі у справі в якості належних співвідповідачів не залучено автора відповідного інформаційного матеріалу і власника відповідного веб-сайту. При цьому враховано, що суд апеляційної інстанції позбавлений можливості на стадії апеляційного провадження залучати нових учасників справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про те, що вони пред`явили позов до єдиного належного відповідача є необґрунтованими.

Як вбачається з останньої редакції позовної заяви, позивачі просили суд зобов`язати відповідача спростувати поширену ним недостовірну інформацію, шляхом озвучення в ефірі телеканалу «Рівне-1» в програмі «Патруль», з наступним поміщенням в мережі Інтернет на веб-сайті www.rivne1.tv відповідного фрагменту програми зі спростуванням.

Оскільки вказана позивачем інформація поширена саме в ефірі телеканалу та в мережі Інтернет, тому, відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», участь автора інформаційного матеріалу та власника відповідного веб-сайту є обов`язковою, оскільки таким чином вирішується питання про їх права та обов`язки.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Рішення суду першої інстанції не підлягає перегляду у касаційному порядку, оскільки воно скасоване судом апеляційної інстанції.

Верховний Суд встановив, що оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права, а доводи касаційної скарги його висновків не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки підстави для його скасування відсутні.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Рівненської області від 14 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев