Постанова

Іменем України

24 липня 2019 року

м. Київ

справа № 216/2659/16-ц

провадження № 61-34390св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2017 року у складі головуючого-судді Биканова І. Р. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст подання

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення процентів.

Позов мотивовано тим, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на його користь безпідставно набуті кошти у розмірі 235 103,35 грн, що еквівалентно 10 000 доларів США. Станом на 26 серпня 2016 року відповідач повністю виконав рішення суду.

Ураховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача проценти за весь час користування коштами з 01 квітня 2012 року по 26 серпня 2016 року на рівні облікової ставки Національного банку України в загальній сумі 146 416,04 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки між сторонами відсутні договірні правовідносини, що виключає можливість застосувати до спірних правовідносин аналогію закону та стягнути з відповідача відсотки за користування безпідставно отриманими коштами на підставі статей 1048, 1214 ЦК України.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

УхвалоюАпеляційного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що рішення місцевого суду відповідає вимогам закону, при його ухваленні повно і всебічно встановлено обставини справи та не допущеного неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, посилаючись на порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин положення статті 1048 ЦК України, оскільки по аналогії закону стаття 1048 ЦК України визначає лише розмір процентів, а не підстави оплати, а стаття 536 ЦК України не містить розміру процентів встановленого законом. Також суди не взяли до уваги та не надали належної правової оцінки доводам позивача щодо наявності практики Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у вирішенні подібних спорів та застосуванні до спірних правовідносин положень статті 1048 ЦК України.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У поданих запереченнях, ОСОБА_2 просить касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а оскаржувані рішення судів залишити без змін, як такі, що ухвалені із дотриманням вимог процесуального та матеріального права.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

05 червня 2018 року справу № 216/2659/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів передано до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки вони ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

До таких висновків Верховний Суд дійшов з огляду на наступне.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 09 грудня 2008 року між сторонами укладено попередній договір суборенди нежилого приміщення по АДРЕСА_1 , згідно з яким ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 в якості передплати 10 000 доларів США, що підтверджується розпискою від 29 грудня 2008 року.

В подальшому договір суборенди нежилого приміщення укладено не було, грошові кошти ОСОБА_1 не повернуто, у зв`язку з чим останній звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 березня 2016 року, позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 235 103,35 грн, що еквівалентно 10 000 доларів США.

Задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив із того, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не існує будь-яких правовідносин, у тому числі і договірних щодо спірних грошових коштів, так як сторони основний договір у погоджений строк не уклали, а тому ОСОБА_2 набув грошові кошти за відсутності достатніх правових підстав, тому вони підлягають поверненню на користь ОСОБА_1 на підставі статті 1212 ЦК України.

Згідно відповіді начальника відділу Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2016 року вказане рішення виконано ОСОБА_2 26 серпня 2016 року.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 проценти за користування безпідставно отриманими коштами у розмірі 10 000 доларів США за період з 01 квітня 2012 року по 26 серпня 2016 року в загальній сумі 146 416,04 грн. При цьому вважав, що розмір процентів відповідно до статті 1048 ЦК України визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 1212 ЦК особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно; особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Судами встановлено, що відповідач отримані від позивача грошові кошти 29 грудня 2008 року повернув лише в порядку виконання судового рішення 26 серпня 2016 року.

Згідно із частиною другою статті 1214 ЦКу разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до статті 536 ЦКза користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення- прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин в силу частини другої статті 1054 ЦК та до відносин із комерційного кредиту в силу частини другої статті 1057 ЦК.

Сторони також мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). При цьому відповідно до частини другої статті 628 ЦКдо відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Тому, зокрема, якщо одна сторона має сплатити іншій певну суму грошових коштів, але сторони досягли згоди про відстрочення сплати такої суми, то розмір процентів, що підлягає сплаті боржником за період, на який надана відстрочка, визначається за правилами статті 1048 ЦК.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки законодавством встановлені наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, то підстави для застосування аналогії закону відсутні.

Такий правовий висновок щодо застосування положень статей 625 та 1214 ЦК України викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року справа № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18).

Таким чином, правовідносини, які склались між сторонами з приводу стягнення безпідставно отриманих коштів, за своєю правовою природою є грошовим зобов`язанням, на яке поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності.

При цьому встановлено, що ОСОБА_1 вимог по статті 625 ЦК України про стягнення процентів за користування безпідставно отриманими коштами не заявляв.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій в межах заявлених позовних вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи, дійшли правильного висновку, що оскільки між сторонами відсутні договірні правовідносини, тому до спірних правовідносин неможливо застосувати положення статті 1048 ЦК України, а наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані частиною другою статті 625 ЦК України, однак позивач з такими вимогами до суду не звертався.

Доводи заявника в касаційній скарзі про помилковість висновків суду щодо неможливості застосування до спірних правовідносин положення статті 1048 ЦК України по аналогії закону, є безпідставним, оскільки відсутні підстави для застосування аналогії закону, так як законодавством встановлені наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (положення статті 1048 ЦК України), так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (частина друга статті 625 ЦК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо відсутні підстави для їх скасування.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко