САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/2249/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2019 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Ажмяковій Т.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

23 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом. Свої вимоги обґрунтував тим, що він є сином ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також братом ОСОБА_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті батька відкрилась спадщина на все належне йому майно. Спадщина складається з: 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на підставі договору міни від 01.09.1998 року, зареєстрованого на товарній біржі «Регіональна біржа нерухомості», за реєстром №1-84, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР та записаного в реєстрову книгу №440п за реєстром №513-231, в якому не зазначено розмір часток співвласників. Позивач прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем та подав до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу заяву про прийняття спадщини, однак постановою від 13.12.2018 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва у зв`язку з невідповідністю договору міни вимогам законодавства, що діяло на час укладення цього договору. Після смерті ОСОБА_5 , її дочка - ОСОБА_2 звернулася до Восьмої дніпровської нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини на частку квартири, однак 06.12.2018 року їй також було відмовлено у видачі свідоцтва з підстав невідповідності договору міни від 01.09.1998 року законодавству, що діяло на момент укладення договору. Оскільки спадкодавець ОСОБА_3 за життя був власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , тому позивач вважає за необхідне визначити його ідеальну частку у праві спільної сумісної власності на квартиру за тією ж адресою як 1/3. Позивач має право на спадкування 1/3 частки квартири батька, як єдиний спадкоємець першої черги який прийняв спадщину. Також на день смерті батька позивача за адресою його реєстрації була зареєстрована сестра позивача ОСОБА_6 . Протягом шестимісячного строку вона із заявою про прийняття спадщини не зверталась та постійно не проживала із спадкодавцем, а тому вважається такою, що не прийняла спадщину після його смерті. Позивач просив суд ухвалити рішення, яким визначити, що частки ОСОБА_3 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 в спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1 є рівними та становлять по 1/3 частці; визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 46,4 кв.м., житловою 27,8 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

24.04.2019 року ухвалою суду позовну заяву було залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків.

29.04.2019 року позивач на виконання ухвали суду подав уточнену позовну заяву (а.с. 33-36).

25.04.2019 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська було відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с.37-38).

17.05.2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, відповідно до якої просила суд визнати за нею право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити на підставі обставин, викладених в позовній заяві, не заперечував проти задоволення зустрічних позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином, надіслала на адресу суду заяву в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог, та підтримувала зустрічний позов.

Приймаючи до уваги письмові пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що як первісні, так і зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с.11).

Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, що складається з 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 - позивачу по справі, та ОСОБА_5 на підставі договору міни від 01.09.1998 року, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР та записаного в реєстрову книгу № 440п за реєстровим № 513-231, в якому не зазначено розмір частки співвласників (а.с. 8-10).

В результаті укладення шлюбу ОСОБА_5 08.04.2000 року змінила своє прізвище на « ОСОБА_7 » (а.с.12).

Після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_6 у встановлений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини не зверталася, постійно, за адресою реєстрації в спірній квартирі, разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не проживала, а тому є такою, що не прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 13).

Після її смерті відкрилась спадщина на 1/3 спірної квартири.

ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 14).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті вищезазначених осіб, однак їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з невідповідністю договору міни від 01.09.1998 року законодавству, що діяло на момент укладення договору (а.с. 25, 26).

Під час укладення договору в 1998 році діяв ЦК України 1963 року.

Відповідно до ст.13 ЦК України (1963 року) неповнолітні віком від п`ятнадцяти до вісімнадцяти років вправі укладати угоди за згодою своїх батьків або піклувальників.

Відповідно до ст.14 ЦК України (1963 року) за неповнолітніх, які не досягли п`ятнадцяти років, угоди укладають від їх імені батьки або опікун.

Позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_6 на час укладення договору було 9 та 15 років відповідно.

Так, в договорі міни від 01.09.1998 року зазначено, що ОСОБА_3 діючий за себе, та як законний представник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , діюча за згодою батька - ОСОБА_1 ( а.с. 8)

Таким чином, під час підписання договору міни сторонами було дотримано вимог чинного на той момент законодавства.

Відповідно до ст.ст. 355, 368 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності.

Відповідно до ч.1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю або законом.

Оскільки квартира належала на праві спільної власності трьом особам, домовленості, щодо розміру часток між ними не існувало, суд вважає за можливе визначити що кожному з них належало по 1/3 частці квартири АДРЕСА_1 .

Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Відповідно до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України - малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частиною другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 на час смерті спадкодавця проживала з нею у спірній квартирі за адресою реєстрації, що підтверджується відповідною довідкою (а.с. 16).

Т.ч. і ОСОБА_1 і ОСОБА_2 фактично прийняли спадщину, оскільки проживали разом із спадкодавцями на момент смерті.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, інші спадкоємці із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не звертались.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує право власності.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку що первісні та зустрічні позовні вимоги є обґрунтованими, обставини, зазначені в позовній заяві знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому вважає за необхідне їх задовольнити та визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частку вищезазначеної квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 328, 392, 1261, 1269-1270 Цивільного кодексу України, ст.ст. 6-13, 33-34, 76-81, 83, 141, 200, 206, 258-259, 263-265, 268, 272-273 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_3 ) про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 46,4 кв.м., житловою площею - 27,8 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 46,4 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.П.Румянцев