Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 243/9032/15-ц

провадження № 61-13925св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С.,

Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 листопада 2015 року у складі судді Неженцевої О. В. та рішення Апеляційного суду Донецької області

від 13 січня 2016 року у складі колегії суддів: Новікової Г. В., Никифоряка Л. П., Груіцької Л. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 09 квітня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений договір б/н, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Підписанням цього договору відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі - Умови), правилами користування платіжною карткою, затвердженими наказом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 (далі - Правила користування) та Тарифами Банку, які викладені на сайті банку https://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між сторонами договір.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами банку, які викладені на сайті банку https://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується пунктом 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою».

Відповідач порушив умови договору, своєчасно не погасив заборгованості та не сплатив відсотків за користування кредитом, у зв`язку із чим станом на 31 липня

2015 року виникла заборгованість у сумі 7 831,06 грн, із яких: 2 166,36 грн - заборгованість за кредитом, 3 225,60 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1 590,00 грн - заборгованість за комісією та пенею,

500,00 грн - штраф (фіксована частина), 349,10 грн - штраф (процентна складова).

Посилаючись на вказані обставини, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути зазначену заборгованість з відповідача.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 листопада 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 19 квітня

2010 року б/н станом на 31 липня 2015 року у сумі 7 831,06 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 2 166,36 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом - 3 225,60 грн; заборгованості за комісією та пенею за користування кредитом - 1 590,00 грн, штраф (фіксова частина) - 500,00 грн, штраф (процентна складова) - 349,10 грн.Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов`язання за кредитним договором та надано відповідний розрахунок суми заборгованості, який відповідачем частково або повністю не спростований.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 13 січня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 листопада 2015 року в частині стягнення пені та комісії змінено, в частині стягнення штрафів скасовано. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за пенею та комісією у сумі 1 240,00 грн, а всього 6 631,96 грн. У задоволенні позовних вимог у частині стягнення штрафів відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня

2014 року банк не повинен був нараховувати відповідачу пеню за період із 14 квітня до 04 листопада 2014 року або її скасувати.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У лютому 2016 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області

від 24 листопада 2015 року та рішення Апеляційного суду Донецької області

від 13 січня 2016 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами при вирішенні питання застосування строку позовної давності встановлено строк дії кредитної картки - 30 листопада

2012 року, проте зазначений факт встановлено у порушення норм статті 119 ЦПК України 2004 року, оскільки позивач не додавав до позовної заяви документ, який би це підтвердив. Крім того, не встановивши фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а саме: суму заборгованості та дату початку перебігу строку позовної давності, неможливо правильно вирішити справу по суті.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргупредставника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 червня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 14 грудня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану касаційну скаргу передано до Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 19 квітня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого банк відкрив для відповідача картковий рахунок у національній валюті України та надав йому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на суму 1 500,00 грн, зі сплатою 30 % за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ОСОБА_1 погодився з умовами та правилами надання банківських послуг, факт отримання кредиту та використання кредитної картки відповідачем не оспорюється.

Відповідно до пункту 2.1.1.2.3 Умов після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

За даними банку, відповідно до указаної умови кредитний ліміт за договором

від 19 квітня 2010 року змінювався таким чином: 19 квітня 2010 року -

1 500,00 грн; 23 жовтня 2010 року - 1 700,00 грн; 08 грудня 2010 року - 1 900,00 грн; 14 лютого 2011 року - 2 100,00 грн; 08 квітня 2011 року - 2 500,00 грн; 27 травня

2011 року - 2 900,00 грн; 12 липня 2011 року - 3 300,00 грн; 09 липня 2012 року - 2 730,00 грн; 08 лютого 2013 року - 2 170,00 грн.

Останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором згідно з розрахунком, наданим банком, відповідач здійснив 20 вересня 2012 року в сумі 350,00 грн.

Строк дії кредитної картки -листопад 2012 року.

Станом на 31 липня 2015 року заборгованість за кредитним договором від 19 квітня 2010 року б/н становить 7 831,06 грн та складається із: 2 166,36 грн заборгованості за кредитом, 3 225,60 грн заборгованості за процентами за користування кредитом; 1 590,00 грн заборгованості за пенею та комісією; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 349,10 грн - штраф (процентна складова), що підтверджується наданим банком розрахунком.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконував належним чином зобов`язання за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості, яка підлягає стягненню з боржника.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції, виходив з того, що банк, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року, не мав права нараховувати відповідачу пеню у період із 14 квітня до 04 листопада

2014 року.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2 166,36 грн є правильними, оскільки відповідач не виконував належним чином зобов`язання за кредитним договором.

Разом з тим суди не звернули уваги на те, що кредитна картка діяла до листопада 2012 року, тому зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати відсотки, пеню, штрафи на підставі умов договору, а отже, апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені та комісії, не надав належної правової оцінки розрахунку заборгованості за кредитом, у якому зазначена заборгованість за кредитним договором, яка складається, у тому числі, із відсотків, штрафних санкції, нарахованих за кредитом поза межами строку дії кредитного договору.

Стягненню підлягає заборгованість за відсотками у розмірі 166,47 грн та пені у розмірі 30,00 грн, яка існувала на день закінчення строку дії кредитного договору, який відповідав строку дії картки (30 листопада 2012 року). Вимоги банку про стягнення заборгованості за відсотками у сумі 3059,13 грн (3225,60 - 166,47 = 3059,13) та пенею у сумі 1560,00 грн (1590,00 - 30 = 1560,00), тобто поза межами строку дії договору є безпідставними, а тому рішення апеляційного суду підлягає зміні шляхом зменшення сум стягуваної заборгованості.

Таким чином, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, зміни рішення суду апеляційної інстанції в частині стягнення розміру заборгованості за відсотками та пенею.

За змістом статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, то з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 88,20 грн.

Керуючись статтями 141, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Донецької області від 13 січня 2016 року змінити в частині стягнення заборгованості за відсотками та пенею.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2 166,36 грн, відсотками за користування кредитом у розмірі 166,47 грн та пеню у розмірі 30,00 грн, а всього - 2 362,83 грн.

В іншій частині рішення Апеляційного суду Донецької області від 13 січня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на користьОСОБА_1 судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 88,20 грн.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик