ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/595/19 Доповідач - Дикун С.І.
Категорія - 304090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Дикун С.І.

Суддів - Парандюк Т. С., Щавурська Н. Б.,

за участю секретаря - Кантицька О.І.

та учасників судового процесу: відповідача ОСОБА_1 ; представника позивача АТ КБ ПриватБанк Рокетської С.В., яка приймає участь у справі в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу № 607/16351/15-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 березня 2019 року, ухвалене суддею Дзюбичем В.Л.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивує тим, що відповідно до укладеного договору №TEMLGA від 11.07.2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 15660,05 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на строк до 11.07.2018 року. Відповідно до умов договору ОСОБА_1 зобов`язувалася повернути позивачу кредит та відсотки в порядку і в терміни, встановлені договором, однак, не виконала взятих на себе зобов`язань щодо вчасного повернення кредиту та відсотків, у результаті чого станом на 16.09.2015 року утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 10310,12 доларів США, з яких: 8793,25 доларів США - заборгованість за кредитом; 764,62 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 168,48 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 81,98 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 11,37 штраф (фіксована частина); 490,42 доларів США - штраф(процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача, а також понесені судові витрати.

З 21.05.2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі АТ КБ ПриватБанк).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 березня 2019 року позов ПАТ КБ Приватбанк задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) в користь ПАТ КБ Приватбанк (, МФО №305299 на розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 ) 9726 доларів 35 центів США заборгованості по кредиту, відсотках та комісії за користування кредитом за кредитним договором №TEMLGA від 11.07.2008 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) в користь ПАТ КБ Приватбанк (, МФО № 305299 на розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 ) 12837 гривень 10 копійок заборгованості по пені та штрафам за кредитним договором № TEMLGA від 11.07.2008 року.

Вирішено питання щодо розподілу судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду, у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вказує, що суд не залучив до участі у справі її чоловіка ОСОБА_2 , однак вирішив питання про його права. Суд безпідставно не прийняв до уваги висновок експертів за результатами проведення судово-економічної експертизи від 20 грудня 2017 року, яким встановлено порушення банком вимог Закону Про захист прав споживачів щодо безпідставного нарахування щомісячної винагороди за резервування кредитних коштів.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу з мотивів, викладених у скарзі, а представник АТ КБ «ПриватБанк» в режимі відеоконференції апеляційну скаргу не визнала та просила залишити її без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши її матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно із ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог мотивовано тим, що відповідачка не виконує своїх зобов`язань по погашенню кредиту за кредитним договором №TEMLGA від 11.07.2008 року, укладеного між позивачем та нею, у зв`язку з чим, станом на 16.09.2015 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №TEMLGA від 11.07.2008 року становить 10310,12 доларів США, яка складається з: 8793,25 доларів США - заборгованість за кредитом; 764,62 долари США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 168,48 доларів США - заборгованість по комісії; 81,98 доларів США - пеня; 11,37 - штраф(фіксована частина); 490,42 доларів США - штраф(процентна складова), котрі підлягають стягненню на користь позивача.

Рішення суду першої інстанції не у повній мірі відповідає вимогам ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що 11.07.2008 року ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК»(Банк) та ОСОБА_1 (Позичальник) уклали кредитний договір №TEMLGA. Відповідно до вказаного договору відповідач отримала строковий кредит у розмірі 15660,05 доларів США на строк до 11.07.2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно з умовами Договору, викладеними у п.п.1.1, 2.2.1-2.2.4, Банк зобов`язується надати Позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений у п.8.1 договору, а Позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані у п.8.1 договору, у порядку, сумах і строки, що передбачені договором, сплатити відсотки за користування кредитом та винагороду згідно п.п.8.1 та7.2 договору.

У відповідності до п.2.2.7 Договору Позичальник зобов`язується погасити суму кредиту, направлену на оплату чергового платежу і сплатити відсотки за його користування не пізніше 30 днів з дня перерахування Банком страхового платежу. У разі непогашення цієї частини кредиту у зазначений термін, вона вважається простроченою і Позичальник зобов`язаний сплатити пеню, відповідно до 5.1 цього Договору.

Пунктом 2.3.1 Договору передбачено, що Банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон`юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні встановленого НБУ на момент укладення даного договору.

За користування кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту Позичальник щомісяця сплачує відсотки у розмірі, зазначеному у п.8.1 змінної частини даного договору-п.3.1 Договору.

Згідно із п.3.3 Договору нарахування відсотків, а також винагород, передбачених п.п.7.2 та 8.1 Договору, здійснюється в останню дату їх сплати, при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом - 360 днів у році. Відсотки розраховуються щомісяця, за період з першої дати поточного періоду по день сплати включно.

Пунктом 3.7 Договору передбачено, що при непогашенні кредиту в строки, зазначені п.п.2.3.3, 8.1, 8.1.2 цього Договору, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості простроченої суми кредиту нараховується пеня відповідно до п.5.1 з дати виникнення простроченої заборгованості.

Відповідно до п.п.4.1, 4.2 Договору для виконання зобов`язань за даним договором Банк резервує ресурси у розмірах, зазначених у графіку погашення Кредиту(Додаток №2) до даного договору і надає Позичальнику право на їх використання. За надане право, зазначене у п.4.1 Договору, Позичальник сплачує Банку винагороду за резервування ресурсів в розмірі, зазначеному у п.8.1 Договору.

Нарахування винагороди здійснюється на дату щомісячного платежу за Кредитом. При цьому винагорода нараховується на суму зарезервованих ресурсів(Додаток №2 до Договору) за фактичну кількість днів резервування ресурсів, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок винагороди за резервування ресурсів здійснюється щоденно з моменту підписання Договору-п.4.3 Договору.

Винагорода за резервування ресурсів сплачується щомісяця з щомісячним платежем за кредитом від дня нарахування п.4.5 Договору.

У відповідності до п.5.1 Договору у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту Позичальник сплачує банку пеню у розмірі, який зазначений у п.8.4 договору за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується у гривневому еквіваленті на курсу НБУ на дату сплати.

У відповідності до п.6.4 Договору при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, Позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн.+5% від суми позову.

Пунктом 8.1 Договору передбачено, що Банк зобов`язується надати Позичальникові кредитні кошти на строк з 11.07.2008 року по 11.07.2018 року включно, у вигляді непоновлюваної лінії(Кредит) у розмірі 17760,55 доларів США на наступні цілі: у розмірі 25660,05 доларів США - на споживчі цілі, з них 15000 доларів США на споживчі цілі шляхом: видачі готівки через касу, а також 450 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту; 131,28 доларів США - для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік кредиту; 78,77 доларів США - для сплати особистого страхування за договором особистого страхування перший рік дії кредиту, а також у розмірі 21005,0 доларів США на сплату страхових платежів у випадках і в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.7.2 даного договору.

Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в Період сплати Позичальник повинен надавати Банку кошти(щомісячний платіж) у сумі 295,87 доларів США, згідно Графіку погашення кредиту(Додаток №2 до Кредитного договору) для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Для виконання даного договору Банк відкриває Позичальникові рахунок № НОМЕР_3 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсотках, винагороді, та іншим платежам-п.8.2 договору.

Згідно з п.8.4 Договору при порушенні Позичальником зобов`язань із погашення кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні.

Також сторони підписали Додаток №1 до кредитного договору №TEMLGA000000001 від 11.07.2008 року, в якому викладено інформацію про загальну вартість кредиту.

Відповідно до Додатку №1 до кредитного договору сума наданого ОСОБА_1 кредиту на споживчі цілі становить 15660,05 доларів США, з яких: 15000 доларів США - купівля житла, 450 доларів США разова винагорода за надання фінансового інструменту, 131,28 доларів США страхування майна на 1 рік дії кредиту, 78,77 доларів США - особисте страхування на 1 рік дії кредиту; кредит надано під заставу житла, зі сплатою процентів у розмірі 15% річних на залишок по кредиту; щомісячна винагорода за резервування ресурсів становить 4,08 %.

У підписаному сторонами Додатку №2 до кредитного договору №TEMLGA000000001 від 11.07.2008 року викладено Графік погашення кредиту.

З метою забезпечення виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором №TEMLGA від 11.07.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, згідно з яким відповідачка передала в іпотеку Банку житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 46,1 кв.м., житловою площею 31,3 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та належить Іпотекодавцю на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом, виданого Зборівською державною нотаріальною конторою 06.06.2005 року за реєстром №1-880.

Як вбачається із заяви на видачу готівки №2 від 14.07.2008 року ОСОБА_1 отримала кредитні кошти, відповідно до укладеного кредитного договору №TEMLGA від 11.07.2008 року у сумі 15000 доларів США, що стверджується її особистим підписом.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 16.09.2015 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №TEMLGA від 11.07.2008 року становить 10310,12 доларів США, яка складається з: 8793,25 доларів США - заборгованість за кредитом; 764,62 долари США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 168,48 доларів США - заборгованість по комісії; 81,98 доларів США - пеня; 11,37 - штраф(фіксована частина); 490,42 доларів США - штраф(процентна складова).

З висновку судово-економічної експертизи №598/17-22 від 20.12.2017 року Тернопільського відділення КНДІСЕ вбачається, що сума фактичної заборгованості ОСОБА_1 за Договором кредиту №TEMLGA від 11.07.2008 року станом на 16.09.2015 року складає 4457,04 доларів США, що еквівалентно 98010,31 грн.(по курсу НБУ-21,99), зокрема: - за кредитом 4156,26 доларів США, що еквівалентно 91396,16 грн.; по процентах за користування кредитом - 300,78 доларів США, що еквівалентно 6614,15 грн.

Заявлена позивачем АТ КБ «Приватбанк» сума боргу за кредитним договором №TEMLGA від 11.07.2008 року станом на 16.09.2015 року в розмірі 10310,12 доларів США, що станом на 16.09.2015 року еквівалентно 226719,44 грн. не підтверджується.

По кредитному договору №TEMLGA від 11.07.2008 року видано згідно із заявою на видачу готівки №2 від 14.07.2008 року кредитні кошти у розмірі 15000 доларів США, що еквівалентно 72631,50 грн.

Відповідно до п.2 глави 3 Розділу ІІІ інструкції «Про касові операції в банках України» №337 за заявою на видачу готівки видача кредитних коштів фізичним особам може проводитись тільки в національній валюті гривні.

Експерти також вказали, що метод нарахування банком відсотків за кредитним договором №TEMLGA від 11.07.2008 року не відповідає постанові Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року за №541/13808, якою затверджені «Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту»(щодо дотримання вказаних Правил зі сторони ПАТ КБ «Приватбанк» по п.п.2.1,3.1.3, 3.»а», п.3.8-таблиця визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки разом з її розрахунком); - постанові Правління НБУ від 25.01.2012 року №23, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 15.02.2012 року за №231/20544 з наступними змінами, якою затверджено «Положення про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих витрат за активними банківськими операціями»(щодо дотримання правил та порядку ведення ПАТ КТ «Приватбанк» кредитної документації позичальника за кредитним договором №TEMLGA від 11.07.2008 року додатку №2 цього Положення).

Зокрема, експертами встановлено безпідставне стягнення банком щомісячної винагороди за резервування кредитних ресурсів. А саме, що винагорода за резервування кредитних ресурсів не є самостійним зобов`язанням за вказаним кредитним договором, а є похідним від основного кредитного зобов`язання, у зв`язку з виконанням позивачем обов`язку повернення суми кредиту у відповідача після цього відпала потреба у резервуванні таких ресурсів Отже, нарахування такої винагороди безпідставне, оскільки банком фактично поставлено питання про сплату винагороди за послугу, яка вже не надається.

При проведенні експертизи складено графік ануїтетного платежу, який відображено в додатку до висновку №1. Як вбачається із даних таблиці, станом на 15.09.2015 року сума сплати основного боргу (тіла) кредиту склала - 11503,79 доларів США, сума основного боргу 4156,26 доларів США, сума нарахованих відсотків 13055,03 доларів США, сплачено відсотки у розмірі 12754,25 доларів США, борг по відсотках складає 300,78 доларів США, сума резервування зараховано в погашення основного боргу.

Колегія суддів вважає, що слід прийняти висновок експерта на підтвердження суми заборгованості відповідачки перед банком по спірному кредитному договору в частині суми заборгованості за кредитом 4156,26 доларів США та за процентами за користування кредитом 300,78 доларів США, змінивши рішення суду у цій частині на підставі п.п.3,4 ст.376 ЦПК України у зв`язку із невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням судом норм матеріального права.

Згідно з ч.1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Параграфом першим глави 71 ЦК України регулюються правовідносини позики.

Статтею 1046 Кодексу передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом положень статей 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.2,2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції, не прийнявши до уваги висновок експерта про безпідставне стягнення банком щомісячної винагороди за резервування кредитних ресурсів, вказав про невідповідність висновку умовам кредитного договору №TEMLGA від 11.07.2008 року, яким така винагорода передбачена.

Однак, на думку колегії суддів, висновок суду першої інстанції у цій частині суперечить рішенню Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011, положенням Закону України Про захист прав споживачів.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 розтлумачено положення Закону України Про захист прав споживачів, які поширюються на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

У п.3.2. Рішення встановлено, що регулювання договірних цивільних відносин здійснюється як самостійно їх сторонами, так і за участю держави відповідно до положень Цивільного кодексу України ( 435-15 ). Одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору, закріплений у пункті 3 статті 3 Кодексу ( 435-15 ). Разом з тим зазначена свобода є обмеженою - межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності. Конституційний Суд України вважає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (пункт 1 частини другої статті 92 Конституції України) ( 254к/96-ВР ), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг.

Конституційний Суд України виходить також з того, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 Кодексу) ( 435-15 ). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

Відповідно до вимог ч.4 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" ( 1023-12 ) (у редакції, що діяла на час правовідносин) кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

У розумінні пп.17 ст.1 Закону 1023-12 послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Щомісячна винагорода банку за резервування кредитних ресурсів, послугою у розумінні пп.17 ст.1 Закону 1023-12 не є, про що підтвердили головний судовий експерт ТВ КНДІСЕ ОСОБА_3 та експерт ТВ КНДІСЕ Дуда В.Р. як у висновку експертів №598/17-22 від 20 грудня 2017 року, так і будучи допитаними у суді першої інстанції.

Отже, умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення платежів у вигляді щомісячної винагороди банку за резервування кредитних ресурсів, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Висновок суду, що умови договору, якими передбачено стягнення щомісячної винагороди банку за резервування кредитних ресурсів, не оспорювались сторонами та не визнані недійсними, а тому правильним є поданий банком розрахунок заборгованості відповідачки по кредиту, процентах за користування кредитом за кредитним договором №TEMLGA від 11.07.2008 року, не відповідає вимогам закону.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідачки на користь АТ КБ ПриватБанк 81,98 доларів США пені та також 11,37 доларів США штрафу (фіксована частина), 490,42 доларів США штрафу (процентна складова), а на загальну суму 12837,10 грн, суд першої інстанції не зауважив, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

За таких обставин, до стягнення підлягає 81,98 доларів США, що еквівалентно 1802,74 грн - пені за порушення відповідачкою строків виконання грошових зобов`язань станом на 16.09.2015 року. А щодо стягнення штрафів - 11,37 доларів США штрафу (фіксована частина), 490,42 доларів США штрафу (процентна складова), а на загальну суму - 501,79 доларів США, що еквівалентно 11034,36 грн, то рішення суду в цій частині слід скасувати на підставі п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України у зв`язку з неправильним застосуванням судом норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Однак, колегія суддів не може погодитись із аргументами апеляційної скарги в частині порушення судом вимог процесуального права щодо непритягнення до участі у справі в якості другого відповідача ОСОБА_2 . Як встановлено матеріалами справи, кредитний договір №TEMLGA00000000 від 12.11.07.2008 року було укладено між позивачем, як кредитодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником. А тому, позовні вимоги правильно були пред`явлені до ОСОБА_1 , як сторони договору - боржниці. Доводи апеляційної скарги, що рішенням суду вирішено питання про права її чоловіка ОСОБА_2 , не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до положень ч.1; п.3ч.2;ч.13 ст.141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат та у зв`язку із частковим задоволенням позову судовий збір та судові витрати покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із вимогами ч.10 ст.141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, оплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що у першій інстанції позивач поніс витрати щодо сплати судового збору 3400 грн (т.1 а.с.21), а відповідач витрати на оплату судово-економічної експертизи 9904,00 грн (т.2 а.с.173). Пропорційно до розміру задоволених позовних вимог ( 226719,44/ 99813,05), до стягнення підлягає: на користь позивача із відповідачки 1497,19 грн; на користь відповідачки із позивача 4360,23 грн, а тому до стягнення із позивача на користь відповідачки підлягає різниця 2836,04 грн судових витрат, понесених у суді першої інстанції.

За розгляд справи в апеляційному суді із АТ КБ ПриватБанк на користь ОСОБА_1 слід стягнути 2245,79 грн сплаченого нею судового збору, пропорційно до розміру задоволених вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 березня 2019 року в частині задоволення позовних вимог АТ КБ ПриватБанк про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по кредиту, процентах за користування кредитом за кредитним договором №TEMLGA від 11.07.2008 року змінити, зменшивши стягнення з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АТ КБ ПриватБанк ( м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, будинок 50? ) із 9726,35 доларів США до 4457,04 доларів США, з яких: 4156,26 доларів США заборгованість за кредитом, 300,78 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 березня 2019 року в частині задоволення позовних вимог АТ КБ ПриватБанк про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПриватБанк заборгованості по штрафах за кредитним договором №TEMLGA від 11.07.2008 року на суму 11034,36 грн скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Змінити розподіл судових витрат за розгляд справи у суді першої інстанції та стягнути з АТ КБ ПриватБанк (м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, будинок 50? ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 2836,04 грн судових витрат.

У решті рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 березня 2019 року залишити без змін, відновивши дію рішення у цій частині.

Стягнути з АТ КБ ПриватБанк (м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, будинок 50? ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 2245,79 грн сплаченого судового збору за розгляд справи в апеляційному суді.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 19 липня 2019 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Щавурська Н.Б.