Дата документу 23.07.2019 Справа № 326/181/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 326/181/19
Провадження №22-ц/807/2333/19
Головуючий в 1-й інстанції - Пантилус О.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.
секретарСеменчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приазовського районного суду Запорізької області від 03 травня 2019 року, постановлену в м. Приморськ (повний текст ухвали складено 03 травня 2019 року) у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання протиправною і скасування постанови головного державного виконавця Приморського РВ ДВС м. Маріуполь Демянко Ольги Сергіївни, стягувач ОСОБА_2 ,-

В С Т А Н О В И В:

05.03.2019 року до суду надійшла справа за скаргою ОСОБА_1 , в якій заявник просить визнати протиправною і скасувати постанову головного державного виконавця Демянко О.С. про розшук майна боржника - автомобіля марки SSANG YONG REXTON 2996 (2008), чорний, ДНЗ НОМЕР_1 , винесену 07.12.2018 року. Скарга мотивована тим, що рішенням Новоазовського районного суду Донецької області від 14.06.2004 року із заявника стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 в розмірі 500 грн. щомісячно. Рішенням Новоазовського районного суду Донецької області від 05.05.2005 року розмір аліментів змінено і стягнуто Ѕ частину заробітку. На виконання рішення суду був виданий виконавчий лист, який перебував на примусовому виконанні ВДВС Київського РУЮ у м. Донецьку. У зв`язку з тимчасовою окупацією території Донецької області, документи виконавчого провадження залишились там. З 01.10.2014 року заявник подав заяву до Донецької митниці ДФС, у якій працює, про утримання з нього аліментів з його заробітної плати. З вказаного часу з нього регулярно утримувались аліменти. Проте, в грудні 2016 року ОСОБА_2 змінила свій картковий рахунок, і заявник був вимушений написати заяву про припинення утримання аліментів. 27.11.2018 року до Донецької митниці ДФС надійшла постанова головного державного виконавця Приморського відділу ДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області Демянко О.С. про звернення стягнення на заробітну плату для виконання рішення суду про стягнення аліментів. 07.12.2018 року головним державним виконавцем прийнято постанову про розшук майна боржника - автомобіля марки SSANG YONG REXTON 2996 (2008), чорний, ДНЗ НОМЕР_1 , винесену 07.12.2018 року, який належить заявнику на праві власності. ОСОБА_1 вважає, що у таких діях з боку державного виконавця не було потреби, оскільки до цього державний виконавець не вжив інших заходів для виконання рішення суду, не було складено жодного акта про відсутність транспортного засобу по місцю його проживання.

Ухвалою Приазовського районного суду Запорізької області від 03 травня 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання протиправною і скасування постанови головного державного виконавця Приморського РВ ДВС м. Маріуполь Демянко Ольги Сергіївни, стягувач ОСОБА_2 , відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не перевірив відсутність факту умисного ухилення апелянта, від виконання зобов`язання за рішенням суду щодо сплати аліментів. Скаржник зазначає, що заборгованість по аліментам за період з 2016-2018 рік виникла без умислу та незалежних від нього причин. Апелянтом виконуються всі вимоги державного виконавця, а тому у останнього не було підстав для розшуку транспортного засобу.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до дублікату виконавчого листа, виданого Приазовським районним судом Запорізької області, рішенням Новоазовського районного суду Донецької області від 05.05.2005 року у справі № 2-536 із заявника стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на її утримання у зміненому розмірі - Ѕ частину зі всіх видів доходів щомісячно, до поліпшення здоров`я або матеріального стану позивача.

05.11.2018 року головним державним виконавцем Приморського відділу ДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області Демянко О.С. відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа.

Постановами від 20.11.2018 року та 26.11.2018 року головним державним виконавцем звернено стягнення на заробітну плату і пенсію боржника.

Постановою від 03.12.2018 року головним державним виконавцем у зв`язку із заборгованістю по аліментам, накладено арешт на рухоме і нерухоме майно боржника.

Постановою від 07.12.2018 року головним державним виконавцем у зв`язку з невиконанням боржником рішення суду оголошено в розшук майно боржника, а саме автомобіль марки SSANG YONG REXTON 2996 (2008), чорний, ДНЗ НОМЕР_1 .

Згідно з розрахунком-довідкою ДВС від 06.03.2019 року, боржник станом на винесення постанови мав заборгованість зі сплати аліментів починаючи з листопада 2016 року в загальній сумі 193778,92 грн.

Суд першої інстанції розглянувши матеріали справи та надані докази, дійшов висновку, оскільки державним виконавцем в порядку примусового виконання рішення було встановлено, що за минулий час до пред`явлення виконавчого листа до виконання, боржником аліменти добровільно не сплачувались, тобто рішення суду не виконувалось, наявна заборгованість за сукупними платежами більш ніж за три місяці, то боржнику обґрунтовано нарахована сума заборгованості з аліментів. У зв`язку з чим державним виконавцем, правомірно на підставі ст. ст. 56, 71 Закону України «Про виконавче провадження» накладено арешт на майно боржника та оголошено розшук автомобіля.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За вимогами ч.3 ст.451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Положеннями ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 та п.1 ч.2 ст.18 Закону України Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч.3 ст.36 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції чинній на час здійснення виконавчих дій) у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією. Тимчасове затримання та зберігання поліцією на спеціальних майданчиках чи стоянці виявленого за результатами розшуку транспортного засобу боржника здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розшук транспортного засобу боржника припиняється в разі його виявлення, про що виконавцем не пізніше наступного робочого дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку. Витрати, пов`язані з розшуком майна боржника та його зберіганням стягуються з боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Слід зазначити, що ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає лише одну підставу, за наявності якої розшук транспортного засобу припиняється, а саме: лише у випадку виявлення розшукуваного майна, про що виконавцем не пізніше наступного робочого дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку.

Таким чином, за умови виявлення розшукуваного транспортного засобу боржника, вказаний транспортний засіб буде знятий державним виконавцем з розшуку.

Вирішуючи скаргу, суд першої інстанції вірно вважав, що державним виконавцем при винесені постанови про розшук транспортного засобу дотримані вимоги закону, оскільки постановляючи постанову про розшук майна боржника, державний виконавець вживав передбачений Законом України захід щодо примусового виконання рішення, доказів виконання останнього боржником суду під час розгляду справи надано не було.

Встановивши наявність заборгованості по аліментам за минулий період, яка не заперечується і апелянтом, у державного виконавця було достатньо підстав для прийняття рішення про арешт майна боржника і оголошення автомобіля у розшук.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що заборгованість по аліментам виникла з незалежних від скаржника обставин є неспроможними, оскільки сам скаржник не заперечує факт наявності вказаної заборгованості, а незгода з розміром заборгованості не є предметом спору у даних правовідносинах, що виникли у цій справі.

При цьому відсутність чи наявність вини боржника у виникненні цього боргу не є тією обставиною, встановлення якої віднесено до компетенції державного виконавця і повинна була вплинути на прийняте виконавцем рішення.

Постановляючи ухвалу у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що вимоги скарги не підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Приазовського районного суду Запорізької області від 03 травня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 26 липня 2019 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков