Справа № 171/97/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
11 липня 2019 року м. Апостолове Дніпропетровської області
Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючий суддя Чумак Т.А. за участю секретаря Жандарук В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту,
16.01.2019 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кудлюк О.І., звернувся до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 26.09.1992 року позивач уклав договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , з продавцями ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Вказаний договір зареєстровано в Апостолівському БТІ та записано в реєстровій книзі за № 16 від 29.12.1992 року. З цього часу позивач набув право власності на вказаний житловий будинок.
На початку грудня 2018 року позивач вирішив продати вказаний будинок, але під час укладення договору купівлі-продажу будинку нотаріусом було встановлено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено запис про заборону на відчуження вказаного житлового будинку на підставі ухвали Апостолівського районного суду від 03.10.1996 року про арешт майна, де власником зазначено ОСОБА_2 .
Відповідач ОСОБА_2 не являється власником вказаного житлового будинку, відповідач лише зареєстрований у ньому, але ніяких майнових прав на житловий будинок не має.
Згідно архівної довідки Криворізької філії державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області ГТУЮ у Дніпропетровській області від 04.12.2018 року відомості в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо арешту майна ОСОБА_1 чи ОСОБА_2 , в тому числі на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , внесений приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Оксамитною Н.В., слід вважати помилковим, при перегляді наряду 2-31 Реєстрів реєстрації заборон відчуження жилих будинків та арештів, накладених судовими та слідчими органами, фонду № 92 приватного нотаріуса Оксамитної Н.В. даних щодо арешту на нерухоме майно ОСОБА_1 чи ОСОБА_2 , в тому числі на зазначений вище будинок, згідно ухвали Апостолівського районного суду б/н від 03.10.1996 року не виявлено.
Представник позивача Кудлюк О.І. , посилаючись на положення ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст.317,321,391 ЦК України, просить визнати право власності на спірний будинок за позивачем та скасувати арешт на вказаний будинок, що був накладений на підставі ухвали Апостолівського районного суду б/н від 03.10.1996 року.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Представник позивача адвокат Кудлюк О.І. в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, також в заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 26.09.1992 року між ОСОБА_3 , який діяв в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними побудовами, що розташований в АДРЕСА_1 . Вказаний договір посвідчено державним нотаріусом Апостолівської державної нотаріальної контори Штефан В.В. та зареєстровано в реєстрі за № 3331. Право власності на вказаний житловий будинок з надвірними побудовами 29.12.1992 року зареєстровано в Апостолівському БТІ в реєстровій книзі за № 16.
Згідно інформації щодо права власності, інших речових прав, обтяження від 10.12.2018 року на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості відсутні, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявні відомості щодо типу обтяження - арешт, що зареєстрований приватним нотаріусом Оксамитною Н.В. 20.04.2007 року на підставі ухвали б/н від 03.10.1996 року Апостолівського районного суду, власником майна зазначено ОСОБА_2 .
Згідно архівної довідки Криворізької філії державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області ГТУЮ у Дніпропетровській області від 04.12.2018 року, наданої ОСОБА_1 , при перегляді наряду 2-31 Реєстри для реєстрації заборон відчуження жилих будинків, квартир та іншого нерухомого майна та арештів, накладених судовими та слідчими органами, фонду № 92 приватного нотаріуса Оксамитної Н.В. даних щодо арешту на нерухоме майно ОСОБА_1 чи ОСОБА_2 , в тому числі на зазначений вище будинок, згідно ухвали Апостолівського районного суду б/н від 03.10.1996 року не виявлено.
Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.
Згідно зі статтею 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Одним із способів захисту порушених суб`єктивних прав є звернення до суду.
Обов`язковою умовою надання судом правового захисту є наявність відповідного порушення відповідачем прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим та підтвердженим.
Зі змісту ст.ст.15,16 Цивільного кодексу України вбачається можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача суб`єктивного права чи інтересу, порушення такого права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність наявному порушенню і відповідність законодавству) обраного способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь-якого з означених елементів доказування для позивача зумовлює відмову у задоволені позову.
Предметом даного цивільного спору є позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними побудовами за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі п.2 ч.1 ст.16 ЦК України та згідно ст.392 ЦК України, які обґрунтовані наявністю відомостей в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про арешт вказаного нерухомого майна, а також скасування арешту на вказане майно.
Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.
Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.
Визначаючи предмет позову як спосіб захисту права чи інтересу, важливим є перелік способів захисту цивільного права та інтересу, наведений у статті 16 ЦК України, за приписами якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
За приписами процесуального законодавства позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Тобто учасники справи - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів, і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник).
Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес.
Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 не ставить під сумнів наявність права власника на означене нерухоме майно, не вбачається наявності факту відмови, невизнання або його оспорювання, у позивача наявний оригінал правовстановлюючого документа на підтвердження такого права. Позов також не містить жодної вимоги до ОСОБА_2
Відомості про об`єкт нерухомого майна позивача зареєстровано в КП «Апостолівське БТІ», відповідні записи 29.12.1992 року внесено в реєстрову книгу за № 16 стор.129, що підтверджується копією договору купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку з надвірними побудовами, копією технічного паспорту на вказаний будинок, тобто вказане нерухоме майно обліковується за позивачем.
Згідно зі ст.ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, позивачем належним чином не доведено, що його право власності на житловий будинок з надвірними побудовами за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстровано у встановленому законом порядку, порушується, оспорюється чи не визнається відповідачем, тому суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо визнання за позивачем права власності на спірний житловий будинок.
Разом з тим судом на підставі досліджених доказів встановлено, що до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна помилково внесені відомості щодо накладення арешту на майно ОСОБА_1 , а саме - на спірний житловий будинок з надвірними побудовами, що є перешкодою у здійсненні права власності позивачем, тому вказані вимоги суд у відповідності до положень ст.391 ЦК України вважає за необхідне задовольнити та скасувати арешт.
Керуючись ст.ст.10-13,81,259,263,265,268 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту задовольнити частково.
Скасувати арешт, накладений на нерухоме майно, власником якого в цілому є ОСОБА_1 , а саме - на житловий будинок з надвірними побудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали Апостолівського районного суду б/н від 03.10.1996 року про арешт майна.
У задоволенні позову в іншій частині відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Апостолівським районним судом за письмовою заявою відповідача протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя:Т. А. Чумак