Провадження № 2/537/662/2019
Справа № 537/1622/19
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.07.2019 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючої судді Зоріної Д.О., при секретарі Маслій М.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Кременчуці за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (представник ОСОБА_2 ) до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, де просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на його користь частину основного зобов`язання боржника в сумі 200 грн. 00 коп. у відповідності до укладеного договору поруки; стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованість в розмірі 64 764 грн. 34 коп.; судові витрати покласти на відповідачів пропорційно розміру їх зобов`язань.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що на підставі договору позики, укладеного 25 грудня 2015 року між ним та ОСОБА_3 у формі розписки, останнім було отримано у тимчасове володіння та користування грошові кошти в сумі 16 100 грн. 00 коп., що є еквівалентом 870, 00 дол. США, зі строком повернення до 25 червня 2016 року та сплатою 3 % за користування коштами та штрафом в розмірі 20 % в разі порушення строку повернення. Враховуючи умови укладеного договору позики, станом на 11 квітня 2019 року поверненню підлягає сума боргу в розмірі 23 376 грн. 90 коп., що еквівалентно 870, 00 дол. США, відсотки за користування в розмірі 27 350 грн. 97 коп., штраф в розмірі 4 675 грн. 38 коп., а також 3 % річних, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, в розмірі 2 193 грн. 92 коп., а також інфляційні втрати в розмірі 7 457 грн. 17 коп. Позивач зазначає, що в якості забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_3 , між позивачем та ОСОБА_4 25 грудня 2015 року було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель забезпечив порукою частину зобов`язань боржника ОСОБА_3 в розмірі 200 грн. 00 коп. Позивачем здійснювалися заходи щодо досудового врегулювання спору, однак такі не дали результату, у зв`язку із чим позивач і вимушений звернутись до суду.

Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 06 травня 2019 року відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

До суду звернувся представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 із заявою про зменшення позовних вимог, згідно якої просив суд з урахуванням частково сплаченої суми боргу ОСОБА_3 в розмірі 5 000 грн. 00 коп. остаточно ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача частину основного зобов`язання боржника в сумі 200 грн. 00 коп. та стягнути з ОСОБА_3 на його користь 59 764 грн. 34 коп., а також просив суд судові витрати покласти на відповідачів пропорційно розміру їх зобов`язань.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не надав до суду пояснень про причини неявки.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак надав до суду заяву, згідно якої просив суд розглянути справу без участі позивача та без його участі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак завчасно надав до суду заяву, згідно якої він позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак завчасно надав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив суд розглянути справу без його участі.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі письмових матеріалів справи.

Суд, приймаючи до уваги думку представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , приймаючи до уваги думку відповідача ОСОБА_3 , дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Згідно розписки від 25 грудня 2015 року, відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав від ОСОБА_1 в борг грошові кошти в розмірі 16 100 грн. 00 коп., що становить еквівалент 870, 00 дол. США зі строком повернення до 25 червня 2016 року. За змістом вказаної розписки, відповідач зобов`язався за користування грошовими коштами виплатити комісію в розмірі 3 % щомісячно; основну суму боргу зобов`язався повернути в розмірі, не меншому зазначеного еквіваленту в доларах США, а також зобов`язався у випадку несвоєчасного повернення коштів виплатити штраф в розмірі 20 % від суми боргу.

Згідно частини 1 статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Положеннями частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до змісту частини 2 статті 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Аналізуючи вказану норму чинного законодавства України, підтвердженням факту укладання договору позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є розписка від 25 грудня 2015 року, зі змісту якої вбачається, що останній дійсно отримав від позивача грошові кошти в зазначеному в них розмірі.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України №6-996цс17 від 13 грудня 2017 року.

Згідно позиції, висловленої в постанові Верховного Суду у справі №367/135/16-ц від 05 вересня 2018 року, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів зробити відповідні правові висновки щодо дійсної природи існуючих між сторонами правовідносин; розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та зазначення дати отримання коштів.

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини з приводу виконання умов договору позики.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 свої зобов`язання, передбачені умовами договору позики, в повному обсязі не виконав.

За приписом статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу Украйни встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 1050 Цивільного кодексу України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Так, відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_3 21 січня 2019 року направлялась платіжна вимога щодо сплати останнім суми боргу за борговою розпискою від 25 грудня 2015 року станом на 21 січня 2019 року в загальному розмірі 55 580 грн. 85 коп.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач виконав свої зобов`язання за договором кредиту лише частково, сплативши в його погашення грошову суму в розмірі 5 000 грн. 00 коп., що підтверджено наданою представником позивача ОСОБА_1 . заявою про зменшення позовних вимог.

Враховуючи зазначені вище положення чинного законодавства, а також визнання відповідачем ОСОБА_3 позову в повному обсязі, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_3 суми боргу з урахуванням 3 % річних від простроченої суми боргу та інфляційних витрат, загальний розмір яких становить 59 764 грн. 34 коп.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача ОСОБА_4 частини основного зобов`язання боржника в розмірі 200 грн. 00 коп., суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно зі статтею 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як встановлено в судовому засіданні, в забезпечення виконання зобов`язань боржника за договором позики, укладеного у формі розписки, між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 25 грудня 2015 року було укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_4 поручився перед ОСОБА_1 за виконання ОСОБА_3 зобов`язання за Основним договором, тобто за договорами позики 25 грудня 2015 року, в частині обмеженій сумою поруки, яка становить 200 грн. 00 коп.

З матеріалів справи вбачається, що на адресу поручителя ОСОБА_4 21 січня 2019 року було направлено платіжну вимогу щодо сплати ним на користь ОСОБА_1 суми поруки в розмірі 200 грн. 00 коп. у відповідності до укладеного договору поруки від 25 грудня 2015 року, внаслідок несплати боржником ОСОБА_3 суми боргу за основним зобов`язанням.

Оскільки відповідачем ОСОБА_4 не виконано зобов`язань щодо сплати ним суми поруки внаслідок невиконання відповідачем ОСОБА_3 зобов`язань за основним договором, та приймаючи до уваги заяву ОСОБА_4 , згідно якої він позовні вимоги визнав в повному обсязі, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення суми боргу, забезпеченого порукою з відповідача ОСОБА_4 в розмірі 200 грн. 00 коп.

Керуючись статтями 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 526, 553, 554, 559, 625, 1049, 1050 Цивільного Кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) про стягнення суми боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу з урахуванням процентів за користування позикою, 3 % річних на суму боргу, інфляційних втрат та штрафу в загальному розмірі 59 764 грн. 34 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 частину основного зобов`язання згідно договорів поруки в розмірі 200 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя : Д.О. Зоріна