П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 242/2182/18

Номер провадження 22-ц/804/1872/19

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Кочегарової Л.М., Попової С.А.

секретар - Єфремова О.В.

сторони:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», найменування якого змінено на акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 15 травня 2019 року, у складі судді Капітонова В.І., повний текст рішення складено 20 травня 2019 року

у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», найменування якого змінено на акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В с т а н о в и в:

В травні 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», найменування якого змінено на акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», АТ КБ «ПРИВАТБАНК» або Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором № б/н від 09 червня 2008 року в розмірі 33297,81 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 3379,15 грн., відсотків за користування кредитом 2481,62 грн., пені 25613,33 грн., штрафу (фіксованої частини) 250 грн., штрафу (процентна складова) 1573,71 грн., а також у відшкодування судових витрат просило стягнути 1762 грн.

В мотивування позову банк зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 09 червня 2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості. Відповідач підтвердила свою згоду з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, оскільки підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНК. Свої зобов`язання за договором позивач виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит. Відповідач взяла на себе зобов`язання на умовах договору та у визначені договором строки повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші платежі в сумі, у строки та на умовах передбачених Договором, та Умовами та правилами надання банківських послуг. В порушення умов кредитного договору, відповідач не виконала свої зобов`язання, в наслідок чого станом на 14 березня 2018 року утворилась заборгованість в розмірі 33297,81 грн.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 15 травня 2019 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Зокрема зазначив, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що 25 липня 2015 року невідома особа шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами у розмірі 4200 грн., які знаходились на кредитній картці АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Оскаржуване рішення ґрунтується на припущеннях, що не відповідає ч.6 ст.81 ЦПК України.

Судом не встановлено належне виконання відповідачем пункту 1.1.2.1.21 кредитного договору, яким передбачено, що позичальник має негайно повідомляти Банк шляхом дзвінка до Колцентру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома клієнту про втрату/викрадення карти, стікеру PayPass, сім-карти мобільного телефону, несанкціоновані транзакції по його рахунках (а також по рахунках 3-іх осіб).

Вказує, що судом не звернуто увагу на те, що при наявності факту крадіжки грошових коштів з кредитної картки відповідача, відшкодовувати спричинену шкоду відповідачу має винна особа, а не позивач, в порядку ст.1166 ЦК України.

Відповідно до положень ст.360 ЦПК України відповідачем ОСОБА_1 на адресу суду апеляційної інстанції подано відзив, в якому вона зазначила, що судом винесене законне і обґрунтоване рішення. Її провини у тому, що банк не зміг протистояти злочинцям, які зняли гроші з її картки, не має. Платіжна картка постійно знаходиться у неї. Після надходження на телефон повідомлення про зняття кимось 4200 грн., вона негайно зателефонувала до служби безпеки банку та подала заяву у поліцію про викрадення грошей.

Відповідно до положень ст.372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу за відсутності відповідача ОСОБА_1 , яка в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.146, 147,152).

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Малервейн М.С., яка просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, задовольнив позовні вимоги банку, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає повністю.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно анкети - заяви позичальника № б/н від 09 червня 2008 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Між сторонами укладено договір, оскільки відповідач підтвердила свою згоду з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», про що свідчить її підпис на анкеті-заяві від 09 червня 2008 року про приєднання до умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Судом також встановлено, що у період з 09 червня 2008 року по 01 квітня 2015 року відповідач користувалась карткою та станом на 25 березня 2015 року заборгованість повністю погашена.

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 14 березня 2018 року та виписки по картковому рахунку вбачається та не заперечувалось відповідачем, що у період з 05 липня 2015 року по 16 липня 2015 року відповідачем здійснено зняття коштів у розмірі 400,00 грн., які було погашено у період з 15 липня 2015 року по 26 серпня 2015 року. 25 липня 2015 року за телеком послуги Portmone.com.ua.telekom.Kyiv здійснено зняття коштів у розмірі 4200 грн.

Судом також встановлено, що відповідач відразу повідомила банк на гарячу лінію про платіжні операції, що нею не виконувалися, тобто виконала вимоги п.2.1.1.5.11., п. 2.1.1.5.12. Умов та правил надання банківських послуг. Крім того, відповідач звернулась до правоохоронних органів із заявою про скоєння злочину, за якою 25 липня 2015 року до Єдиного реєстру досудового розслідування внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення №0001543 та розпочато досудове розслідування за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, з приводу того, 25 липня 2015 року невідома особа заволоділа грошовими коштами у розмірі 4200 грн., які знаходились на її кредитній карті ПАТ КБ «ПриватБанк». Досудове розслідування по кримінальному провадженню триває, винні особи не встановлені.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що з наданих позивачем доказів не вбачається, що при здійсненні платіжних операцій 25 липня 2015 року на загальну суму 4200 грн. відповідач особисто використовувала електронний платіжний засіб. Відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт на «гарячу лінію» та звернулась до правоохоронних органів із відповідною заявою, за якою відкрито кримінальне провадження та встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами

Суд прийшов до висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів того, що вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою.

З таким висновком апеляційний суд не може погодитись, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), що встановлено частиною другою статті 207 ЦК України.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав встановлених статтею 11 ЦК України, в тому числі з договорів та інших правочинів.

За положеннями ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Звертаючись до суду з указаним позовом, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вказувало на те, що відповідач не виконувала умови укладеного кредитного договору, а законні підстави для невиконання цього договору у відповідача відсутні.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначала, що кошти були списані внаслідок протиправних дій третіх осіб, вона зателефонувала на гарячу лінію банку до служби безпеки.

Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

З копії анкети -заяви від 09 червня 2008 року, підписаної ОСОБА_1 вбачається, що відповідач висловила свою згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна». Крім цього підтвердила своїм підписом згоду з тим, що заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між нею та закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є позивач, що підтверджується Статутом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.31), Договір про надання банківських послуг. Факт укладення між сторонами зазначеного кредитного договору відповідачем не заперечувалось.

Ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані позивачем у письмовому вигляді, також підтверджується відповідним підписом відповідача (а.с. 160 - 161).

Зазначені Умови та правила надання банківських послуг, які є складовою укладеного між сторонами кредитного договору, були затверджені наказом ПРИВАТБАНК PR - 2007-1247 від 20 грудня 2007 року (далі Умови та правила від 20 грудня 2007 року) (а.с. 163-168).

15 грудня 2015 року при зверненні до банку ОСОБА_1 власноруч підписала анкету -заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, які були приєднані позивачем до позовної зави, та невиконання яких банком обґрунтовано позов (а.с. 136).

Згідно з пунктом 3.1 Умов та Правил від 20 грудня 2007 року банк відкриває клієнту картрахунок, видає клієнту карти, їх вид та строк дії визначено в заяві та у Пам`ятці клієнта, підписанням заяви банк і клієнт укладають договір про надання банківських послуг.

Пунктами 3.2, 3.3 Умов та правил від 20 грудня 2007 року передбачено, що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви банк проводить перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну картку. Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який час змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою держателя відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Згідно з пунктом 9.12 Умов та правил від 20 грудня 2007 року договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Згідно п.3.1.1. розділу ІІ Правил користування платіжною карткою передбачено строк дії картки зазначений на лицевій стороні Карти (місяць, рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

Пунктом 3.1.3 розділу ІІ Правил користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії картки банком видається нова картка (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшло письмової заяви держателя про закриття картрахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг з виконання розрахункових операцій за картрахунком.

Особовим рахунком, відкритим на ім`я ОСОБА_1 у ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підтверджується, що за кредитним договором від 09 червня 2008 року банком встановлювався кредитний ліміт з 09 червня 2008 року у розмірі 250 грн., який в подальшому неодноразово збільшувався, та з 24 квітня 2014 року встановлений у розмірі 4400 грн. (а.с.54 - 58).

Довідкою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та наведеним вище особовим рахунком підтверджується, що ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 09 червня 2008 року отримано картки № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , при цьому строк дії останньої до останнього дня місяця 10.2017 року.

Платіжними картками № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_4 відповідач постійно користувалася шляхом зняття грошових коштів та поповнення рахунку, про що свідчить виписка за її особовим рахунком, наданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості (а.с.6 - 7), з яких вбачається, що станом на 01 квітня 2015 року у відповідача відсутня заборгованість за кредитним договором.

Отже, підписавши 09 червня 2008 року анкету-заяву, ОСОБА_1 дала свою згоду на те, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, з якими вона ознайомлена. В подальшому, 15 грудня 2015 року ОСОБА_1 підписала анкету -заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, які діяли в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на той час.

Відповідно до виписки з карткового рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що 25 липня 2015 року за телеком послуги Portmone.com.ua.telekom.Kyiv здійснено зняття коштів у розмірі 4200 грн.

В той же день, 25 липня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Селидівського МВ ГУМВС України в Донецькій області із заявою щодо вчинення шахрайських дій невідомою особою, яка заволоділа її грошовими коштами в сумі 4200 грн., що знаходяться на її кредитній карті ПриватБанк.

25 липня 2015 року за підставі заяви ОСОБА_1 внесені до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першої статті 190 КК України за № 0001543 та розпочато досудове розслідування (а.с.122).

Відповідно до пунктів 7,8,9 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідальний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

Така правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 13 травня 2015 року в справі № 6-71цс15.

Відповідно до положень п.6.1 Умов та правил від 20 грудня 2007 року власник картки зобов`язується не передавати Карти, ПІНи третім особам, не використовувати Карти або нанесені на них дані для цілей, які не передбачені цим договором.

Пунктом 6.11 Умов та правил від 20 грудня 2007 року, що клієнт / відповідач має негайно повідомляти Банк, а також правоохоронні органи по факту втрати карти, ПІН-коду, або про отримання відомостей про їх незаконне використання. При настанні перерахованих випадків необхідно звернутись в відділення, де обслуговується картка, або шляхом дзвінка до Банку.

За положеннями п.6.12 вказаних Умов та правил, клієнт зобов`язаний у триденний строк після устного звернення про втрату картки або ПІН-коду надати письмову заяву до Банку, яка повинна містити повне викладення підстав викрадення або, несанкціоноване використання.

Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для покладання цивільно-правової відповідальності на ОСОБА_1 за невиконання умов кредитного договору, посилаючись на наявність кримінальної справи та повідомлення відповідачем на «гарячу лінію» Банку про факт безпідставного списання коштів, оскільки зазначений висновок зроблений суд на неповно встановлених обставинах, що мають значення для справи.

З листа Селидівського відділення поліції Покровського відділу поліції ГУНП в Донецькій області Національної поліції України від 12 липня 2019 року № 18404/405-2019 вбачається, що 25 липня 2015 року до ЧЧ Селидівського ВП Покровського ГУНП в Донецькій області з заявою звернулась ОСОБА_1 про те, що 25 липня 2015 року невідома особа шахрайським шляхом, заволоділа її грошовими коштами в сумі 4200 грн., які знаходились на її кредитній карті ПАТ «ПРИВАТБАНК». 25 липня 2015 року слідчим відділенням Селидівського ВП за цим фактом були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань під номером № 0001543, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Зазначене кримінальне провадження 23 листопада 2018 року закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення). Під час досудового розслідування жодній особі про підозру не повідомлялось (а.с. 171 -173).

За інформацією Банку, отриманою на наслідками перевірки повідомлення ОСОБА_1 на «гарячу лінію» Банку про зняття 25 липня 2015 року з карткового рахунку, відкритого на її ім`я 4200 грн., зафіксовано звернення останньої до Банку, в якому вона повідомила Банк про те, що самостійно передала персональні данні третій особі, данні картки. Була проведена сплата на сторонньому сайті із зазначенням реквізитів: номер картки, строк дії картки, CVV - код. Клієнт (відповідач) продавала товар і інтернет мережі, у телефонному режимі шахраї під виглядом потенційного покупця випитали у неї всі дані. Платежі на сайті PORTMONE підтверджується ОТП паролем та квитанцією з цього сайту (а.с.157-159).

Факт вчинення ОСОБА_1 дій під час продажу товару через інтернет мережу, які сприяли третій особі незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) та іншої інформації, підтверджується матеріалами справи та не спростовано останньою.

Оскільки відповідач не виконала п.6.1, п.6.12 Кредитного договору, своїми діями сприяла отриманню третіми особами інформації, яка дала їм змогу ініціювати та провести платіжні операції, підстав для звільнення її від цивільно-правової відповідальності за невиконання умов кредитного договору, не має.

З огляду на наведене вище, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням картки «Універсальна» з відповідачем були узгоджені умови кредитування, а саме внесення платежів до 25 числа наступного за звітним.

Базова ставка за користування кредитом відповідачу була узгоджена Банком у розмірі 1,9% на місяць або 22,80% на рік, про що пояснила в апеляційному суду представник позивача, а також підтверджується наданим позивачем розрахунком.

Обов`язковий щомісячний платіж складає 7% від заборгованості (але не менш ніж 50 грн. та не більше залишку заборгованості). Пеня за несвоєчасне погашення кредиту становить: пеня 1 базова ставка за договором) / 30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня 2 - 1% від заборгованості, но не менше 10 грн./ 2 долари в місяць, нараховується один раз в місяць, при наявності прострочки по кредиту або процентам 5 і більше днів при наявності прострочки на суму біль ніж 50 грн./10 доларів. Штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань становить 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Відповідач ознайомлений із зазначеними умовами кредитування під підпис 09 червня 2008 року (а с. 9).

За користування кредитом Банк нараховує проценти в розмірі, установленим Тарифами Банку, із розрахунку 360 календарних днів на рік (п.5.5. Умов та правил від 20 грудня 2007 року).

Пунктом 5.2. Умов та правил від 20 грудня 2007 року передбачено строк погашення процентів по Кредиту, а саме - щомісячно за попередній місяць; у повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця.

При порушенні клієнтом строку платежів за будь яким з грошових зобов`язань, передбаченим цим договором біль ніж на 120 днів, клієнт зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову ( п.8.6 . Умов та правил від 20 грудня 2007 року).

Відповідно до п.2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, до яких приєдналась відповідач 15 грудня 2015 року - позичальник зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Умовами та правилами надання банківських послуг (пп. 1.1.5.21) передбачено, що у разі непогашення кредиту у строк, процентів і винагороди, заборгованості в частині своєчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою, та на прострочену суму кредиту нараховується пеня, розмір якої встановлюється у заяві на приєднання до цього Договору.

Відповідно до п. 2.1.1.2.11. Умов та Правил надання банківських послуг картка діє до останнього дня місяця, зазначено на лицевій стороні карти, включно.

За представленим до позовної заяви позивачем розрахунком заборгованості станом на 14 березня 2018 року, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором становить 33297,81 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 3379,15 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 2481,62 грн., заборгованості за пенею 25613,33 грн., заборгованості по судовим штрафам 1823,71 грн. (а.с.7).

З урахуванням викладених обставин, вимоги Банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом в сумі 3379,15 грн., ґрунтуються на нормах матеріального права, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню.

Розглядаючи вимоги Банку, в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентам, колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до наданого позивачем до матеріалів справи розрахунку заборгованості, відповідач до 11 вересня 2016 року періодично вносила кошти на погашення заборгованості, але не щомісяця та не в повному обсязі (а.с. 6,7).

Кредитна карта на ім`я ОСОБА_1 була діючою до 31 жовтня 2017 року, а тому обов`язок відповідача по виконанню умов кредитного договору, за відсутності даних про розірвання цього договору, залишався до вказаної дати.

Враховуючи строк дії картки (31 жовтня 2017 року), періодичне внесення відповідачем з початку дії кредитного договору коштів на погашення кредиту та процентів, розрахунок заборгованості за процентами за користування кредитом необхідно провести за період з 05 липня 2015 року, (початок виникнення заборгованості), оскільки як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи станом на 01 квітня 2015 року заборгованість за кредитним договором відсутня), по 31 жовтня 2017 року ( строк закінчення дії договору).

При цьому, з розрахунку заборгованості за кредитом наданого позивачем до позову в частині нарахування процентів вбачається, що проценти за користування кредитом відповідачу нараховувалися: в період з 05 липня 2015 року по 14 грудня 2015 року, виходячи з процентної ставки 43,20% річних (3,6% щомісяця), з 15 грудня 2015 року по 31 жовтня 2017 року - 42,00 % річних (3,5% щомісяця) (а.с.7).

Колегія суддів вважає, що вимоги банку про стягнення заборгованості за процентами за межами строку дії кредитного договору та за підвищеною процентною ставкою у підвищеному розмірі, є необґрунтованими.

Згідно ч.1 ст.651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

У ч. 4 цієї статті передбачено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Отже, для застосування підвищеної процентної стави банк повинен письмово повідомити боржника та отримати його згоду.

Відповідно до п.2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі Правила), реєстроване поштове відправлення - це поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку.

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17.

Дослідивши наданні позивачем Умови та правила від 20 грудня 2007 року, Умови та правила надання банківських послуг, колегія суддів вважає, що зміна тарифного плану через SMS-повідомлення не може бути прийнята до уваги, як належне повідомлення споживача про зміну таких послуг, оскільки ці доводи не підтверджені належними та допустимими доказами. Умовами та правилами від 20 грудня 2007 року (п.5.3) Умовами та правилами надання банківських послуг (п.1.1.3.2.3, п.1.1.3.1.9) встановлено обов`язок банку, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту) не менш як за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по рахунку згідно договору, а даних щодо такого інформування матеріали справи не містять.

Згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Оскільки позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не було надано достатніх доказів на підтвердження виконання банком свого обов`язку проінформувати позичальника ОСОБА_1 про зміну відсоткової ставки з 22,80 % до 43,20% з 05 липня 2015 року, і з 43,80% до 42,00%, починаючи з 15 грудня 2015 року, розрахунок заборгованості по процентам за період з 05 липня 2015 року по 31 жовтня 2017 року підлягає коригуванню, виходячи із процентної ставки 22,80 % на рік згідно умов договору та в межах строку дії договору.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором наданого апеляційному суду, виходячи з відсоткової ставки за користування кредитом 22,80 % на рік, розмір заборгованості за процентами станом на 11 вересня 2016 року, становить 1192,23 грн.(а.с. 175 - 176).

Враховуючи строк дії кредитного договору 31 жовтня 2017 року, розмір відсоткової ставки за користування кредитом 22,80% річних, заборгованість за процентами за період з 12 вересня 2016 року по 31 жовтня 2017 року становить 886,01 грн. (3379,15 грн. х 22,80 : 100 : 360 х 414 днів).

Отже, загальний розмір заборгованості за процентами за користування кредитом, який підлягає стягненню з відповідача на користь Банку становить 2078,24 грн. (1192,23 грн. + 886,01 грн.).

Що стосується вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами за період з 01 листопада 2017 року (після закінчення строку дії картки) до 14 березня 2018 року (в межах позову), то підстави для стягнення заборгованості по процентам за вказаний період відсутні, з урахуванням таких положень матеріального закону.

Даних отримання та користування відповідачем іншими картами, ніж карти № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_4 , матеріали справи не містять.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до закінчення строку дії кредитної картки.

Відтак, у межах строку кредитування до 31 жовтня 2017 року відповідач мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 31 жовтня 2017 року, відповідач мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За таких обставин, вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами за період з 01 листопада 2017 року по 14 березня 2018 року, є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи висновки постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 провадження № 14-10 цс 18 про те, що після закінчення строку дії договору у банка відсутні підстави для отримання процентів, в інший спосіб, ніж встановлено ст.625 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги Банку про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом з 01 листопада 2017 року по 14 березня 2018 року, задоволенню не підлягають.

З урахуванням розміру процентів, які підлягають стягненню з відповідача, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 09 червня 2008 року визначається в сумі 5457,39 грн., та складається з заборгованості за кредитом - 3379,15 грн. та заборгованості за процентами - 2078,24 грн.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Згідно зі ст. ст. 10, 11 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» антитерористична операція проводиться лише за наявності реальної загрози життю і безпеці громадян, інтересам суспільства або держави у разі, якщо усунення цієї загрози іншими способами є неможливим.

Рішення щодо проведення антитерористичної операції приймається залежно від ступеня суспільної небезпеки терористичного акту керівником Антитерористичного центру при Службі безпеки України за письмовим дозволом Голови Служби безпеки України або керівником координаційної групи відповідного регіонального органу Служби безпеки України за письмовим дозволом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим з Головою Служби безпеки України. Про рішення щодо проведення антитерористичної операції негайно інформується Президент України.

15 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в преамбулі якого зазначено, що цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

На виконання ч. 6 ст. 14-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» Національний банк України з метою забезпечення реалізації ст. 2 цього Закону листом від 5 листопада 2014 року № 18-112/64483 «Про скасування пені та штрафів за договором кредиту під час АТО» повідомив всі банки про необхідність неухильно дотримуватися вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та про відповідальність керівників банків за їх невиконання.

Також на виконання ч. 5 ст. 14-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2015 року № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, де у підп. 4 п. 2 зазначено м. Селидове Донецької області, де проживає відповідач.

Відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» Антитерористичним центром при Службі Безпеки України видано наказ від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а "Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення", згідно з яким визначено районом проведення антитерористичної операції Донецьку та Луганську області з 07 квітня 2014 року.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач зареєстрована та проживає на території населеного пункту ( АДРЕСА_1 ), визначеному у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Враховуючи те, що відповідач є громадянином України, яка зареєстрована та постійно проживає в населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, на підставі ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», штрафні санкції за укладеним з ним договором нараховувати заборонено, а тому підстав для задоволення позовних вимог Банку про стягнення з ОСОБА_1 пені в сумі 25613,33 грн., штрафу в сумі 1823,71 грн. (250 грн.(фіксована частина) та 1573,71 грн.(процентна складова), не вбачається, та в задоволенні позову Банку в цій частині слід відмовити.

Відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні з позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» сплачено судовий збір у суму 1762 грн (а.с.42). Звертаючись з апеляційною скаргою позивачем сплачено судовий збір у сумі 2643 грн. (а.с.102).

Враховуючи, що позов банку задоволено на 16,39% (33297,81 х 100 : 5457,39), з відповідача підлягає стягненню на користь позивача у відшкодування судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції 288,79 грн. (1762 х 16,39%) та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції 433,19 грн. (2643 х 16,39%), а всього з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у відшкодування судового збору підлягає стягненню 721,98 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 15 травня 2019 року скасувати повністю.

Позов акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за кредитним договором б/н від 09 червня 2008 року, яка складається із заборгованості за кредитом 3379 (три тисячі триста сімдесят дев`ять) гривень 15 копійок, заборгованості за процентами 2078 (дві тисячі сімдесят вісім) гривень 24 копійки та у відшкодування судового збору 721 гривню 98 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 19 липня 2019 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

Л.М.Кочегарова

С.А.Попова