ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3221/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О.,

секретарі судового засідання Григораш Н.М., Кримчук Я.Р.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідачі - 1. ОСОБА_3 , 2. ОСОБА_4 , 3. ОСОБА_5 ,

представник відповідача 2 - ОСОБА_6 ,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Борозенець Юліана Георгіївна,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києвів порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на частину спільного сумісного майна,

В С ТА Н О В И В:

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

У жовтні 2017 р. ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (далі по тексту - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , відповідачі) про визнання права власності на частину спільного сумісного майна подружжя, а саме: Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтований такими обставинами.

01.12.1979 ОСОБА_1 та ОСОБА_7 (далі - ОСОБА_7 ) уклали шлюб. В період шлюбу на підставі ордеру була отримана однокімнатна кооперативна квартира у ЖБК «Арсеналець-26», яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Загальна вартість пайового внеску становила 6 348 карбованців, яка сплачувалась частками протягом кількох років, а остаточно вся сума була повністю сплачена у липні 1992 р. Гроші за пайовий внесок сплачувались зі спільного сімейного бюджету. 13.07.1993 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 був розірваний. 13.01.2010 ОСОБА_7 отримав свідоцтво про право власності на квартиру. Оскільки квартира є однокімнатною, позивач з колишнім чоловіком не бачили сенсу у її поділі і хотіли зберегти її для дочки, яка мала її успадкувати. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 раптово помер. Після його смерті відкрилась спадщина, до якої, зокрема,

увійшла вищевказана квартира. Заяви про прийняття спадщини подали спадкоємці першої черги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Позивач звернулась до спадкоємців щодо визнання ними її частки у спільному сумісному майні, але ОСОБА_4 та ОСОБА_5 це її право заперечили.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 подали заяви про визнання позову в повному обсязі.

ОСОБА_4 позов не визнала пославшись на те, що зазначені у позовній заяві обставини не відповідають дійсності.

Вказала, що через кілька років сумісного життя позивач вигнала свого чоловіка, та вони стали проживати окремо, не вели спільного господарства, і у них був окремий бюджет. Позивач залишилась проживати у власній квартирі на АДРЕСА_3 , а ОСОБА_7 вимушений був оселитися в гуртожитку. Відповідач працювала разом з ОСОБА_7 в одному цеху, а тому їй особисто відомі всі обставини його сімейного життя. У 1986 р. їх товариські стосунки переросли у більш серйозні, а після отримання ордеру на спірну квартиру вони разом заселились у неї та стали проживати як чоловік та жінка. Підтвердженням того, що між позивачем та ОСОБА_7 шлюбні стосунки були фактично припинені, є сам ордер, у якому зазначено, що квартира надається одній особі. Пайові внески за спірну квартиру сплачував виключно ОСОБА_7 і у липні 1992 р. він повністю виплатив суму пайового внеску. Ані позивач, ані їх дочка, жодного дня не проживали у спірній квартирі, позивач ніколи не зверталась до ЖБК, щоб її прийняли у члени кооперативу, що їй чинять перешкоди у користуванні житлом, що вона не може вселитися до спірної квартири як член сім`ї тощо. Позивач взагалі не цікавилась спірною квартирою, а інтерес до неї проявила лише після смерті колишнього чоловіка. З огляду на вищевикладене відповідач вважає спірну квартиру особистою приватною власністю ОСОБА_7 .

В судовому засіданні відповідач заперечувала проти задоволення позову з наведених вище підстав, а також заявила про сплив позовної давності у цьому спорі.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Борозенець Ю.Г. подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

?10.11.2017 відповідачем ОСОБА_4 подано заяву про перенесення судового засідання (а.с. 23).

?24.11.2017 третьою особою подано заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 32).

?26.12.2017 відповідачем ОСОБА_4 подано відзив на позовну заяву (а.с. 35-51).

?22.01.2018 відповідачем ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву (а.с. 56-57).

?26.01.2018 відповідачем ОСОБА_4 подано клопотання про виклик свідків (а.с. 73).

?18.05.2018 третьою особою подано заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 85).

?21.11.2018 третьою особою подано заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 113).

?04.03.2019 третьою особою подано заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 128).

?08.04.2019 третьою особою подано заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 140).

ІІІ. Процесуальні дії суду.

?11.10.2017 суддею Цимбал І.К. постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення справи до судового розгляду (а.с. 16).

?13.11.2017 відкладено розгляд справи (а.с. 26).

?26.12.2017 протокольними ухвалами вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та замінено засідання з розгляду справи по суті підготовчим засіданням, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі як третьої особи ЖБК «Арсеналець-26» та оголошено перерву в підготовчому засіданні (а.с. 52-53).

?26.01.2018 протокольною ухвалою задоволено клопотання відповідача про виклик свідків (а.с. 74-75).

?26.01.2018 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті (а.с. 77).

?01.03.2018 справу передано в провадження судді Заставенко М.О. (а.с. 79).

?27.04.2018 відкладено розгляд справи (а.с. 80-81).

?31.05.2018 оголошено перерву в судовому засіданні (а.с. 89-90).

?02.07.2018 справу передано в провадження судді Трусової Т.О. (а.с. 108).

?05.07.2018 постановлено ухвалу про прийняття справи до провадження (а.с. 109).

?27.11.2018 оголошено перерву в судовому засіданні (а.с. 115-119).

?14.03.2019 оголошено перерву в судовому засіданні (а.с. 133-134).

?12.04.2019 перенесено розгляд справи (а.с. 142).

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

01.12.1979 ОСОБА_7 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народилася дочка ОСОБА_8 (а.с. 58).

06.01.1986 ОСОБА_7 вступив до ЖБК «Арсеналець-26».

Згідно з ордером на жиле приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу № 066189 від 03.02.1988, виданим на підставі рішення загальних зборів ЖБК «Арсеналець-26», затвердженого рішенням виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів від 21.12.1987 № 1215, ОСОБА_7 була надана однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 43).

09.02.1988 ОСОБА_7 зареєстрував своє місце проживання за вищевказаною адресою (а.с. 49).

ОСОБА_7 , виконуючи зобов`язання члена житлово-будівельного кооперативу, в період з січня 1986 р. по липень 1992 р. сплатив грошові кошти в сумі 6348 карбованців, що становить повний розмір паєнакопичення, що підтверджується довідкою ЖБК «Арсеналець-26» від 27.06.2017 № 64 та платіжними документами (а.с. 9, 45-47).

13.07.1993 шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 був розірваний (а.с. 8).

Водночас з показань допитаних на прохання ОСОБА_4 свідків, а саме: голови ЖБК «Арсеналець-26» ОСОБА_9 , двоюрідної сестри ОСОБА_7 ОСОБА_10 та його колеги і подруги відповідача ОСОБА_11 , вбачається, що задовго до офіційного розірвання шлюбу подружжя припинило спільне проживання, при цьому ОСОБА_7 зібрав свої речі і повернувся в гуртожиток, а позивач залишилась мешкати у своїй квартирі.

Свідки також підтвердили, що позивач ніколи не проживала та не з`являлась у спірній квартирі і за життя колишнього чоловіка жодного інтересу до неї не проявляла.

На підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 28.12.2009 № 1978-С ОСОБА_7 видано свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру (а.с. 51).

Право власності ОСОБА_7 на квартиру зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 27.01.2010 за реєстровим № 799/33811.

25.04.2014 ОСОБА_7 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 (а.с. 42).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер (а.с. 11).

Оскільки заповіту щодо розпорядження майном на випадок своєї смерті ОСОБА_7 не залишив, відповідно до положень частини 2 статті 1223, статей 1258, 1261 ЦК України право на спадкування усього належного йому майна одержали спадкоємці за законом - дружина ОСОБА_4 , батько ОСОБА_5 та дочка від першого шлюбу ОСОБА_3 , які звернулися до нотаріуса із заявами про вступ у спадщину (а.с. 12).

V. Оцінка суду.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина 1 статті 58 Конституції України) норми Цивільного та Сімейного кодексів України (далі - СК України, ЦК України) застосовуються до цивільних і сімейних відносин, які виникли після набуття ними чинності, тобто не раніше 01.01.2004.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України «Про власність», чинного на момент сплати ОСОБА_7 пайового внеску за спірну квартиру, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю та приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Згідно з приписами статті 16 цього Закону майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України.

Отже враховуючи, що права і обов`язки щодо нерухомого майна виникають у момент його набуття, правовий режим спірної квартири, пайовий внесок за яку був внесений у 1992 р., повинен регулюватися чинним на той час Кодексом про шлюб та сім`ю України.

Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Випадки, коли набуте за час шлюбу майно є особистою приватною власністю дружини чи чоловіка, були встановлені статтею 57 Кодексу про шлюб та сім`ю України.

До такого майна законодавець відніс майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, а також речі індивідуального користування, за винятком коштовностей та предметів розкоші.

Доводи відповідача про те, що на час придбання квартири шлюбно-сімейні відносини позивача з ОСОБА_7 були припинені, заслуговують на увагу, проте вказана обставина не має жодного правового значення для вирішення цього спору, оскільки СК України, який містить норму щодо права суду визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припинення шлюбних відносин (частина 6 статті 57), набрав чинності з 01.01.2004.

Отже на підставі оцінки аргументів сторін, наданих ними доказів та вищенаведених законодавчих норм, чинних на час набуття спірного нерухомого майна, суд дійшов висновку, що спірна квартира, яка була набута в період зареєстрованого шлюбу з позивача з ОСОБА_7 і пайовий внесок за яку був сплачений під час їх шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Право на поділ спільного майна подружжя було передбачене нормою статті 29 Кодексу про шлюб та сім`ю України, а за загальним правилом, встановленим статтею 28 цього Кодексу, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Водночас частиною 3 статті 29 Кодексу про шлюб та сім`ю України визначено, що для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.

За приписом статті 76 ЦК України (1963 р.) перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Аналогічним чином питання позовної давності врегульовані і в чинних на цей час СК України та ЦК (стаття 72 СК, статті 256, 261 ЦК України).

Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї можливість знати про посягання на права.

Шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 припинено 13.07.1993, а вимога про визнання права власності на частину спільного сумісного майна заявлена останньою 09.10.2017, тобто через через 24 роки після розірвання шлюбу.

Доводи представника позивача про те, що до смерті колишнього чоловіка право власності ОСОБА_1 на спірну квартиру не порушувалось, суд вважає безпідставними.

Так, відповідно до статті 317 ЦК України, яка визначає зміст права власності, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Оскільки саме ОСОБА_7 був членом житлово-будівельного кооперативу і лише він був вказаний в ордері на жиле приміщення, а ОСОБА_1 у вказаній квартирі ніколи не проживала і не була у ній зареєстрована, після розірвання шлюбу вона не могла не дізнатися про порушення свого права власності на квартиру.

За загальним правилом, встановленим частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, проте позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували, що після розірвання шлюбу нею здійснювалися правомочності власника щодо зазначеної квартири.

За таких обставин початковим моментом перебігу позовної давності у даному спорі є дата розірвання шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 .

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_4 заявила про застосування позовної давності суд, визнаючи суб`єктивне право позивача на половину спірної квартири, на підставі частини 4 статті 267 ЦК України відмовляє у позові за спливом позовної давності.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

З огляду на результат розгляду справи та понесення судових витрат лише позивачем, судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на частину спільного сумісного майна.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: