ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 липня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/1363/18

Головуючий у першій інстанції - Бараненко С. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/811/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Лакізи Г.П.,

суддів: Онищенко О.І., Скрипки А.А.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Козелецького районного суду Чернігівської області у складі судді Бараненка С.М. від 22 червня 2018 року (повний текст заочного рішення складений 02 липня 2018 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів,

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 50400 грн. заборгованості, 224 грн. 3% річних і 554 грн. інфляційного збільшення заборгованості.

Заочним рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 22 червня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50400 грн. заборгованості згідно договору про надання правової допомоги від 02.08.2016, 224 грн. 3% річних, 554 грн. інфляційного збільшення заборгованості; стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. на користь держави.

Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 12 квітня 2019 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 22 червня 2018 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 22 червня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 зводяться до того, що оскаржуване рішення ухвалене судом з порушенням норм ЦК України та ЦПК України.

ОСОБА_2 зазначає, що судом не взято до уваги, що діяльність адвоката, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, і діяльність фізичної особи-підприємця регулюються різними нормативними актами. Фізична особа-підприємець є суб`єктом господарювання, а адвокатська діяльність не є підприємницькою діяльністю. Позивач у своєму повідомленні про розірвання договору про надання правової допомоги та вимозі про повернення коштів посилається на угоду, яка укладена з адвокатом ОСОБА_2, а кошти просить повернути від фізичної особи-підприємця посилаючись на те, що не виконані умови договору про надання правової допомоги. Також в позовній заяві про захист прав споживачів позивач посилається на єдиний доказ, що 02.06.2016 між ОСОБА_1 та адвокатом та фізичною особою-підприємцем було укладено і підписано договір про надання правової допомоги. В договорі про надання правової допомоги вказано реквізити банку адвоката, куди сплачувати кошти. Але додані квитанції до прибуткового касового ордера від 02.08.2016 з фізичною особою-підприємцем. Суми, які зазначені в угоді про надання правової допомоги, і ті суми, на які посилається позивач, не співпадають. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що сума 50400 грн., яка нібито отримана фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , є гонораром по договору про надання правової допомоги від 02.08.2016 між адвокатом ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Також ОСОБА_2 вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач позиціонує адвоката ОСОБА_2 і ФОП ОСОБА_2 як одну особу і єдиним доказом є витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань і витяг з Єдиного державного реєстру адвокатів України, що не відповідає дійсності. Також суд не дослідив, а позивач не надав доказів того, що можливо, існує угода позивача з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 . Позивач також не надав суду доказів того, що за участь в кримінальному провадженні (відповідно до предмета договору), він сплатив кошти саме адвокату ОСОБА_2

Крім того, ОСОБА_2 зазначає, що 21 березня 2019 року до Козелецького районного суду була подана заява від ОСОБА_5 про залучення до справи в якості співвідповідача та визнання боргу. Але суд належної оцінки цій заяві не надав і її не розглядав.

ОСОБА_2 також звертає увагу апеляційного суду на те, що він є інвалідом другої групи, громадянином, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), а тому звільнений від сплати судового збору відповідно до приписів ст.5 Закону України "Про судовий збір". Натомість, за наслідками розгляду справи суд першої інстанції вирішив стягнути з нього на користь держави 704 грн. 80 коп. судового збору.

Представник позивача адвокат Щербак Р.В. подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а у випадку наявності відповідних підстав - змінити оскаржуване рішення шляхом виправлення його мотивувальної частини (норми права, які підлягали застосуванню до правовідносин) та резолютивної в частині розподілу судових витрат.

ОСОБА_6 звертає увагу апеляційного суду на те, що відповідач самостійно оформляв договірні відносини і видавав прибуткові ордери, в яких є посилання на договір. Також відповідач не надав доказів існування між сторонами інших відносин ніж тих, які випливають із договору про надання правової допомоги від 02.08.2016. Крім того, зі змісту прибуткових касових ордерів вбачається, що вони містять підпис ОСОБА_2 та посилання на договір від 02.08.2016. Незважаючи на наявність "подвійного" правового статусу (адвоката та ФОП), відповідач є єдиним суб`єктом правовідносин - фізичною особою. Позивач виконав свої зобов`язання належним чином, а відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження виконання ним договору про надання правової допомоги від 02.08.2016. У зв`язку з цим договір був розірваний в односторонньому порядку позивачем.

Також ОСОБА_6 зазначає, що саме по собі порушення судом першої інстанції норм процесуального права при розподілі судових витрат жодним чином не впливає на правильність судового рішення по суті. Крім того, на момент розгляду справи у зв`язку з пасивною позицією відповідача у суду була відсутня інформація щодо наявності у відповідача пільг щодо сплати судового збору.

Оскільки ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа не належить до переліку тих, які, відповідно до ч.4 ст.274 ЦПК України, не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, тому, згідно приписів ч.1 ст. 369 ЦПК, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення (виклику) учасників справи.

Позивачу ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією апеляційної скарги вручено 28 травня 2019 року, відповідачу ОСОБА_2 копію ухвали про відкриття провадження в справі вручено 27 травня 2019 року, що підтверджується долученими до матеріалів справи розписками про вручення поштових повідомлень.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до приписів ч.5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - частковому скасуванню, зважаючи на таке.

По справі встановлено, що 02.08.2016 між ОСОБА_1 (Замовник) та адвокатом ОСОБА_2 (Виконавець) було укладено договір про надання правової допомоги (а.с.8-10).

Відповідно до п. 1.1 цього Договору, Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується виконувати правову роботу а саме: представлення інтересів Замовника в кримінальній справі № 0003982 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (на досудовому слідстві, в суді, апеляційному та касаційному судах), виконавчій службі, ПАТ "Альфа- Банк" відносно відчуження автомобіля марки Hyundai Tucson, 2008 року випуску, шасі № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 та погашення кредиту по вищевказаному автомобілю в ПАТ "Альфа-Банк".

Згідно п. 1.2 Договору, з метою виконання даного договору сторони домовилися, що Виконавець є представником Замовника в усіх державних, недержавних, громадських та інших підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності при вирішенні будь-яких питань, що стосуються даного договору; в органах досудового слідства та суді, а також інших установах. Замовник надає Виконавцю всі права, пов`язані з вище викладеним, в тому числі: вести від його імені переговори без попереднього узгодження всіх процедурних питань (в рамках даного договору). Замовник надає право подання, підпису, отримання всіх документів, необхідних для виконання повноважень по даному договору, сплачувати від його імені необхідні при цьому платежі, подавати клопотання, заяви, звернення, скарги тощо.

Відповідно до п. 1.3 Договору, Замовник зобов`язується прийняти і оплачувати виконану роботу відповідно до умов даного договору.

02.08.2016 року сторонами укладено Додаток до Договору про надання правової допомоги, яким визначено наступний порядок розрахунків:

4.1. Оплата по договору становить в еквіваленті 3000 тис. дол. США.

4.2. Сума, зазначена в п. 4.1. може змінюватися за згодою сторін.

4.3. Сума гонорару становить за домовленістю сторін.

4.4. На момент укладення договору замовник сплачує суму в еквіваленті 300 доларів США (а.с.11).

Протягом серпня-вересня 2016 року ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_2 грошові кошти в якості попередньої оплати за договором в розмірі 50 400 грн., що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів: від 02.08.2016 на суму 7500 грн., від 02.08.2016 на суму 30000 грн. та від 09.09.2016 на суму 12900 грн. (а.с.16-18).

Судом встановлено, що відповідачем не вчинено жодних дій, направлених на виконання доручення клієнта, тобто не виконано взятих на себе зобов`язань, не надано правової допомоги, в зв`язку з чим 24.02.2018 ОСОБА_1 адвокату та ФОП ОСОБА_2 було направлено повідомлення про розірвання договору про надання правової допомоги з вимогою про повернення коштів, яке було отримано ОСОБА_2 28.02.2018, але кошти повернуті не були (а.с.19, 23).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції визнав доведеним, що відповідач належним чином не виконував умови укладеного договору, а також, що в результаті не виконання відповідачем своїх обов`язків за цим договором сторони не досягли бажаного результату, визначеного договором про надання правової допомоги, а позивачем ОСОБА_1 належним чином підтверджено факт сплати відповідачу ОСОБА_2 гонорару у сумі 50400 грн. З урахуванням того, що відповідачем не надано суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання за договором про надання правової допомоги, з нього підлягає стягненню на користь позивача сплачена сума гонорару, а також 224 грн. 3% річних і 554 грн. інфляційного збільшення заборгованості.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, зважаючи на таке.

Частиною 1 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу у кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно ч.1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі . До цього договору застосовуються загальні вимоги договірного права ( ч.1 ст. 27 цього Закону).

Згідно з положенням ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналогічна норма викладена в статті 28 Правил адвокатської етики.

Чинне законодавство не містить заборони на визначення розміру плати (гонорару) за надані послуги (правова допомога) у фіксованому розмірі. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат справи тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За нормами частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи зазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем доведено факт укладання між сторонами цивільно-правової угоди, яка породжує для відповідача ОСОБА_2 правові наслідки у вигляді зобов`язання повернути позивачу ОСОБА_1 сплачені ним грошові кошти в якості попередньої оплати за договором в розмірі 50 400 грн., оскільки відповідач ОСОБА_2 не виконав взяті на себе зобов`язання за договором про надання правової допомоги від 02.08.2016.

Відповідачем не надано судам жодного доказу вчинення ним дій, направлених на виконання доручення клієнта про надання правової допомоги.

Посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що адвокат Науменко М.П. і ФОП ОСОБА_2 - це різні особи і позивачем не доведено, що сума 50400 грн., яка нібито отримана фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , є гонораром по договору про надання правової допомоги від 02.08.2016 між адвокатом ОСОБА_2 та Назаренком С.С., не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки відповідач самостійно оформляв договірні відносини з позивачем і видавав прибуткові ордери, в яких є посилання на договір про надання правової допомоги від 02.08.2016 і які містять підпис ОСОБА_2 .

Також ОСОБА_2 не надав доказів існування між сторонами інших відносин ніж тих, які випливають із договору про надання правової допомоги від 02.08.2016.

Незважаючи на наявність "подвійного" правового статусу (адвоката та ФОП), відповідач є єдиним суб`єктом правовідносин - фізичною особою.

Позивач виконав свої зобов`язання належним чином, а відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження виконання ним договору про надання правової допомоги від 02.08.2016. У зв`язку з цим договір був розірваний в односторонньому порядку позивачем.

Щодо посилання ОСОБА_2 на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки поданій 21 березня 2019 року до Козелецького районного суду заяві від ОСОБА_5 про залучення до справи в якості співвідповідача та визнання боргу, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 51 ЦПК України, залучення до справи співвідповідача можливе до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання. Заява ж від імені ОСОБА_5 про залучення до справи в якості співвідповідача та визнання боргу була подана ОСОБА_2 , як його представником за довіреністю, лише 21.03.2019 - під час перегляду заочного рішення за заявою ОСОБА_2 , а тому ця заява обґрунтовано не була задоволена судом першої інстанції.

Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , апеляційний суд не може погодитися з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення за наслідками розгляду справи з ОСОБА_2 на користь держави судового збору в сумі 704 грн. 80 коп.

Питання розподілу судових витрат між сторонами регулюється статтею 141 ЦПК України.

Так, відповідно до приписів ч.6 цієї статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судом першої інстанції помилково стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп., оскільки не враховано, що обидві сторони звільнені від оплати судових витрат: позивач ОСОБА_1 як споживач (ч.3 ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів"), а відповідач ОСОБА_2 , як особа з інвалідністю II групи (п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір"), що підтверджується копією пенсійного посвідчення (а.с.239).

За таких обставин заочне рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 22 червня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 судового збору в сумі 704 грн. 80 коп. на користь держави підлягає скасуванню, а в іншій частині - залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374 п.2 ч.1, 376 п.4 ч.1, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 22 червня 2018 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 судового збору в сумі 704 грн. 80 коп. на користь держави.

В іншій частині заочне рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 22 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 25 липня 2019 року.

Головуючий: Судді: