РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/1399/19

Провадження № 22-ц/4815/692/19

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Шимківа С.С.,

суддів: - Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - приватне акціонерне товариство "Рівнеазот",

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 березня 2019 року (ухвалене у складі судді Харечка С.П.) у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и в :

23 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позов мотивовано тим, що 26 грудня 2017 року він був звільнений з ПАТ «Рівнеазот».

Проте, у день звільнення виплата всіх сум, що належала йому від підприємства проведена не була.

Розрахунок був проведений тільки 09 листопада 2018 року, шляхом перерахування коштів на його картковий рахунок, що підтверджується випискою з рахунку, долученою до матеріалів справи.

На підставі вимог ст. 117 КЗпП України, просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 27 грудня 2017 року по 08 листопада 2018 року включно в розмірі 98413,84 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 березня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 27 грудня 2017 року по 08 листопада 2018 року, в сумі 98413,84 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано обґрунтованістю позовних вимог.

04 квітня 2019 року ПрАТ "Рівнеазот" подано до суду апеляційну скаргу, у якій, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким звільнити ПрАТ "Рівнеазот" від відшкодування шкоди, заподіяної затримкою розрахунку при звільненні ОСОБА_1 в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наявні поважні причини та об`єктивні обставини, які мають істотне значення та підтверджують відсутність вини щодо несвоєчасного виконання відповідачем своїх зобов`язань по виплаті заробітної плати перед позивачем.

Наказом № 293 від 10.04.2017 року було повністю припинено виробничу діяльність структурних підрозділів підприємства та оголошено вимушений простій з нарахування працівникам двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Такі обставини потягли за собою затримку у виплаті нарахованої заробітної плати і вихідної допомоги позивачу і заподіяння йому таким чином шкоди. Натомість ця шкода, завдана особі у зв`язку із вчиненням дій, спрямованих на усунення небезпеки, що загрожує цивільним правам та інтересам юридичної особи - ПрАТ "Рівнеазот", і цю небезпеку за даних умов не можна було усунути іншими засобами, тобто ПрАТ "Рівнеазот" порушуючи строки розрахунку із звільненими працівниками діяло у стані крайньої необхідності.

Відповідно до ч. 2 статті 1171 ЦК України, враховуючи обставини, за яких було завдано шкоди у стані крайньої необхідності, суд може звільнити ПрАТ "Рівнеазот" від відшкодування шкоди частково або в повному обсязі.

Зважаючи на те, що ПрАТ "Рівнеазот" сплачувало єдиний внесок позивач не був позбавлений можливості звернутися в центр зайнятості після звільнення для отримання виплати допомоги по безробіттю.

Окрім того, судом не вказано, що середній заробіток за час затримки розрахунку зазначений без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів, внаслідок чого виникає ймовірність повторного їх стягнення при виконанні рішення суду.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПрАТ "Рівнеазот" та наказом № 3345-ВК від 21.12.2017 року звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю.

Відповідно до положень ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України.

Згідно зіст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

При звільненні ОСОБА_1 ПрАТ "Рівнеазот" не виплатив належних йому у день звільнення коштів у розмірі 19149,38 грн., а розрахунок був проведений тільки 09 листопада 2018 року, шляхом перерахування коштів на його картковий рахунок, що підтверджується випискою з рахунку ПАТ «Банк`Кліринговий дім» від 06.12.2018 року.

Згідно положень ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначені в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

На підставі вказаних положень трудового законодавства, місцевим судом правомірно стягнуто з ПрАТ "Рівнеазот" на користь ОСОБА_1 його середній заробіток за весь час затримки розрахунку, за період з 27.12.2017 року по 08.11.2018 року в розмірі 98413,84 грн., що правильно обраховано судом, відповідно до Постанови КМУ від 08 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати".

Доводи апеляційної скарги про справляння податків і зборів при стягненні середнього заробітку на увагу не заслуговують, адже відповідно до роз`яснень, даних в абз.5 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24 грудня 1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Згідно з ч.1ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Нормами п.171.1ст.171та 14.1.180 ст.14 Податкового кодексу України та ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" врегульовано порядок утримання податків з будь-яких виплат на користь громадян України, і суди не є суб`єктами, уповноваженими надавати тлумачення вимог чинного законодавства.

Оскільки суд не є податковим агентом, тому обов`язок відрахувати зазначені податки і збори закон покладає на роботодавця. Таким чином, відсутність в оскаржуваному рішенні вказівки про стягнення спірної суми з утриманням ПрАТ "Рівнеазот" податків та зборів при його виконанні є формальною і не призвело до помилковості висновків суду про задоволення позову.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст.367,375,381-384,389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Суддя-доповідач С.С. Шимків

Судді: С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук