Номер провадження: 22-ц/813/409/19
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Півнєву Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 березня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 за участю третьої особи першої Одеської нотаріальної контори про визнання додаткового строку для прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

Процесуальний рух справи в суді першої інстанції.
20 серпня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та просив суд витребувати у першої Одеської нотаріальної контори спадкову справу № 14/2011, відкриту у березні 2011 року після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та визначити ОСОБА_2 тривалістю в два місяці додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом, що відкрилася після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача (т.1 а.с.2-3).

17 грудня 2014 року представником позивача ОСОБА_5 було подано до Приморського районного суду м. Одеси заяву про забезпечення позову, в якій позивач просив накласти арешт на 620/3000 часток квартири під АДРЕСА_1 , які належали померлому ОСОБА_4 , а зараз оформленні на ОСОБА_3 (т.1 а.с.125-126). Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 січня 2015 року клопотання представника позивача було вирішено задовольнити (т.1 а.с. 143-144).
Крім того, в процесі розгляду справи судом першої інстанції неодноразово задовольнялись клопотання представника позивача ОСОБА_4 про витребування документів та виклик свідків. Зокрема, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2014 року (т. 1, а.с. 45), ухвалою від 15.01.2015 року (т. 1, а.с. 143-144), ухвалою від 11.02.2015 року (т. 1, а.с. 162).
25.12.2014 року представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог та, серед іншого, просив суд визнати недійсним отримане ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом на 620/3000 часток квартири АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 131-132). 09.03.2015 року відповідач подала до суду заперечення на заяву про збільшення та доповнення позовних вимог. Відповідач вказувала на те, що питання про визнання недійсним Свідоцтва є передчасним (т 1, а.с. 151-152). 10.03.2015 року представник позивача подав до суду заяву на підставі ст. 31 ЦПК України (збільшення/зменшення позовних вимог) вище вказану позовну вимогу про визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину не зазначав (т. 1, а.с. 168-169). Крім того, 19.03.2015 року представник позивача подав до суду заяву, якою просив залишити вказану позовну вимог про визнання недійсним Свідоцтва без розгляду, яка була задоволена ухвалою суду першої інстанції від 19.03.2015 року (т. 1, а.с. 171, 174-175).
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 березня 2015 року було вирішено позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити, визначити причини пропуску для прийняття спадщини поважними та визначити позивачеві додатковий строк протягом двох місяців, достатній для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1, а.с.176-179).
Позиції сторін в справі в суді першої інстанції.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що строк для прийняття спадщини був пропущений у зв`язку з тим, що позивач був призваний та проходив військову службу у лавах Збройних Сил України і працював поза межами м. Одеси. Крім того, позивач зазначав, що відповідачка ОСОБА_3 , яка є його тіткою, приховала від нього факт смерті батька, що підтверджує її заява про прийняття спадщини, в якій вона вказала, що є єдиним спадкоємцем. Також позивач посилався на те, що його мати розлучилась з батьком 16 років тому та до повноліття він проживав з матір`ю. Батько належним чином не виконував свої обов`язки по утриманню та піклуванню за дитиною, в зв`язку з чим мати звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів, який було задоволено Центральним районним судом м. Одеси 20.11.1998 року. Позивач зазначав, що не зважаючи на спроби підтримати стосунки, враховуючи наявні заборгованість за аліментами, батько уникав спілкування. Позивач звернув увагу на те, що останній раз бачив батька на початку 2011 року, про його смерть дізнався весною 2014 року (т.1, а.с.2-3).
Відповідач ОСОБА_3 в запереченнях на позов вказувала, що позивач був призваний на строкову військову службу та направлений у військову частину 10.11.2011 року, тобто від дня смерті батька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та до призиву ОСОБА_2 на службу минуло 5 місяців та 3 дні. Відповідач вказувала на те, що в період цього часу позивач мав дізнатися про смерть свого батька та витратити небагато часу для оформлення у нотаріуса відповідної заяви. Тому, оскільки на думку відповідача позивач не довів поважності причин не подання ним у 6-місячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, а докази, надані ним в обґрунтування позовник вимог неспроможні та голослівні, відповідач просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог (т. 1, а.с. 31-33).
Оцінка позицій сторін судом першої інстанції.
Приймаючи рішення в справі суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, яка є сестрою померлого, приховала від державного нотаріуса відомості про наявність у померлого спадкоємця першої черги - сина, тобто позивача; позивач не мав можливості подати у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщину у зв`язку з тим, що взагалі не знав про смерть батька, тобто з поважних причин; позивач ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги після ОСОБА_4 , тобто ближчого ступеня споріднення ніж ОСОБА_3 , яка є спадкоємцем другої черги. Відповідно суд першої інстанції прийшов до висновку, що причини, які перешкоджали позивачу своєчасно звернутися із заявою про прийняття спадщини є поважними, а тому суд вирішив задовольнити позовні вимоги.
Процесуальний рух справи в суді апеляційної інстанції.
Не погоджуючись з рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.03.2015 року відповідач ОСОБА_3 14.04.2015 року подала до суду апеляційну скаргу, якою просила суд скасувати оскаржуване рішення та залишити без задоволення позовні вимоги (т. 1, а.с. 215-218).
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 26.05.2015 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 березня 2015 року було залишено без змін (т. 1, а.с. 244-248).
11.03.2016 року представник ОСОБА_6 - ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 березня 2015 року (т. 2, а.с. 15-22). Також 11.03.2016 року представник ОСОБА_6 - ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15.01.2015 року про забезпечення позову (т. 2, а.с. 38-40).
22.04.2016 року представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 подав до суду заперечення на апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_1 (т. 2, а.с. 86-90).
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 30.05.2016 року було вирішено скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.03.2015 року і ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 26.05.2015 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог (т. 2, а.с. 150-154). Також ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 30.05.2016 року було вирішено скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15.01.2015 року про забезпечення позову та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання представника позивача про забезпечення позову (т. 2, а.с. 164-166).
Не погоджуючись з вказаним рішенням Апеляційного суду Одеської області від 30.05.2016 року ОСОБА_2 звернувся з касаційною скаргою, яка надійшла до суду 30.06.2016 року (т. 2, а.с. 176- 182).
Постановою Верхового Суду від 21.11.2018 року касаційну скаргу було задоволено частково, рішення Апеляційного суду Одеської області від 30.05.2016 року вирішено скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т. 2, а.с. 222-226).
Ухвалою судді Одеського апеляційного суду Дрішлюка А.І. від 18.01.2019 року справа була прийнята до провадження (т. 2, а.с. 230-231). Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.01.2019 року справа була призначена до розгляду на 06.03.2019 року на 14.45 год. (т. 2, а.с. 232).
06.03.2019 року від представник ОСОБА_6 ОСОБА_1 надійшла заява про оголошення перерви в судовому засіданні та надання можливості ознайомитися з матеріалами справи (т. 3, а.с. 1). В судовому засіданні 06.03.2019 року заява представника апелянта була задоволена, розгляд справи відкладено на 27.03.2019 року (т. 3, а.с. 12).
22.03.2019 року від представника апелянта надійшла заява про відвід суддів Черевка П.М., Дрішлюка А.І. (т. 3, а.с. 15-20). Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.03.2019 року відвід було визнано необґрунтованим, апеляційне провадження в справі зупинено до розгляду заяви про відвід суддів в порядку, встановленому ч. 3 ст. 40 ЦПК України іншим суддею (т. 3, а.с. 49-53). Ухвалою судді Одеського апеляційного суду Кравця Ю.І. від 03.04.2019 року в задоволенні заяви представника апелянта про відвід суддів було вирішено відмовити (т. 3, а.с. 56-59).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.04.2019 року в справі було відновлено провадження.
20.05.2019 року представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_7 подав клопотання, яким просив застосувати заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі трьох прожиткових мінімумів для працездатних осіб до представника апелянта ОСОБА_1
05.06.2019 року представник апелянта ОСОБА_1 подав до апеляційного суду заяву про задоволення раніше заявлених клопотань, зокрема клопотань від 22.04.2016 року та від 30.05.2016 року. Крім того, представник апелянта подав клопотання про допит як свідка безпосередньо позивача.
21.06.2019 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_7 подав до суду клопотання про закриття апеляційного провадження в справі. Крім того представник позивача подав до суду заперечення проти задоволення заяв представника апелянта.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.06.2019 року було відмовлено в задоволенні клопотань представника апелянта про забезпечення доказів.
Питання про притягнення представника апелянта за зловживання процесуальними правами та питання про закриття апеляційного провадження було вирішено розглянути під час знаходження суду в нарадчій кімнаті для прийняття рішення по поданій скарзі.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_6 ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 проти задоволення апеляційної скарги заперечував. Третя особа в судове засідання не з`явилась. В матеріалах справи знаходиться повідомлення про її ліквідацію без правонаступництва. Про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Доводи апеляційної скарги та заперечень на неї.
В обґрунтування апеляційної скарги представник апелянта посилався на те, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.03.2015 року було постановлено із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм та матеріального права.

При цьому апелянт зазначає, що суд першої інстанції в своєму рішенні помилково прийшов до висновку, що відповідач «приховала» від державного нотаріуса відомості про наявність у померлого спадкоємця першої черги сина спадкодавця, оскільки жодним нормативно-правовим актом не передбачений обов`язок одного із спадкоємців розшукувати інших спадкоємців або відповідальність за невиконання. Апелянт вважає, що своєю бездіяльністю позивач скористався своїм правом не прийняти спадщину і не прийняв її. Натомість відповідач скористався своїм правом, виконав дію, передбачену ч. 1 ст. 1269 ЦК України та прийняв спадщину. Як зазначає апелянт, це є фактом, що вже наступив. Крім того, апелянт вказує на те, що намір відповідача «приховати» від нотаріуса сина начебто спрямований на позбавлення його права на спадщину, яку суд в рішенні вважав встановленим, є нічим не доведеним. Також апелянт посилається на те, що відсутність спілкування між позивачем та батьком не може слугувати поважною причиною для поновлення відповідного строку навіть за логікою, а лише характеризує позивача з не дуже гарного боку, якому було байдуже на батька допоки йому не стало відомо про спадщину. Апелянт вважає, що причина необізнаності про смерть спадкодавця, на яку посилався позивач (перебування в іншій місцевості за власним волевиявленням), є надуманою, суб`єктивною, неповажною, оскільки не містить в собі об`єктивних зовнішніх факторів, незалежних від волі позивача, що утруднюють чи унеможливлюють обізнаність. Крім іншого, апелянт зазначив, що бездіяльність державного виконавця по стягненню аліментів є приводом для звернення стягувача із відповідними скаргами. Отже, на думку апелянта, для позивача та його матері не було жодних перешкод або труднощів дізнатися живий боржник (що сплачує аліменти) чи помер. Тому апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову (т. 2, а.с. 15-21).
Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в запереченнях на апеляційну скаргу вказав на те, що оскаржуваним рішенням безпосередньо не вирішено питання про права та обов`язки апелянта. Крім того, представник позивача зазначає, що апеляційна скарга представника апелянта ґрунтується виключно на довільному трактуванні норм ЦПК України, на довільному трактуванні обставин справи, яким вже надавалась правова оцінка апеляційним судом та на припущеннях, при цьому не містить нових доказів по справі, які спростовують вже встановлені судами обставини справи. Інші доводи апелянта на думку представника позивача не мають правового значення для розгляду справи та не можуть слугувати підставами для скасування оскаржуваного рішення. Тому представник позивача просить залишити без задоволення апеляційну скаргу та без змін рішення суду першої інстанції (т. 2, а.с. 86-90).
Позиція апеляційного суду по справі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників провадження, які з`явились, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до положень ч.ч. 1-4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 є батьком позивача в справі ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис № 270 від 06.04.1991 року (т. 1, а.с. 5).
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 40 років, про що 09.03.2011 року складено відповідний актовий запис № 464, про що свідчить Свідоцтво про смерть, видане повторно 26.07.2013 року Серії НОМЕР_2 (т. 1, а.с. 6).
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , призваний на строкову військову службу та направлений до військової частини 10.11.2011 року, 08.11.2012 року звільнений в запас на підставі Наказу МО України від 18.09.2012 року № 615. Вказане підтверджується Військовим квитком Серії НОМЕР_3 (т. 1, а.с. 7).
З матеріалів спадкової справи № 114/2011, заведеної до майна померлого ОСОБА_2 07.03.2011 року, вбачається, що 29.03.2011 року ОСОБА_3 звернулась до Першої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після її брата ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . В зазначеній заяві вказано, що крім неї інших спадкоємців, передбачених законом та пережившої дружини немає (т. 1, а.с. 53). Крім того, 06.09.2011 року ОСОБА_3 звернулась до завідуючої Першої одеської державної нотаріальної контори з заявою, якою просила оформити на неї спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_8 та видати Свідоцтво про право на спадщину. Вказаною заявою ОСОБА_3 повідомила, що інших родичів ОСОБА_8 немає (т. 1, а.с. 78). 05.12.2011 року ОСОБА_3 подала до нотаріуса заяву, якою просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом, яку вона прийняла, та повідомила про те, що інших спадкоємців за законом та пережившого подружжя померлих немає (т. 1, а.с. 90).
05.12.2011 року державний нотаріус Першої одеської державної нотаріальної контори видала ОСОБА_3 Свідоцтво про право на спадщину за законом майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадщина складається з 620/3000 часток квартири АДРЕСА_2 під АДРЕСА_3 (т. 1, а.с. 108).
Відповідно до Договору дарування частки квартири від 27.12.2012 року ОСОБА_3 передала безоплатно у власність (подарувала) ОСОБА_6 248/1000, яка складаються з 248/6000 та 620/3000 часток квартири АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 187-188).
02.07.2014 року за вих. № 1548/02-14 Перша одеська державна нотаріальна контора на усне звернення ОСОБА_2 повідомила, що ним був пропущений строк, встановлений ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини (т. 1, а.с. 112).
Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
За ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Частина 1 статті 1270 визначає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
За положеннями частини 1,3 статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Отже, виходячи зі змісту ч. 3 ст. 1272 ЦК України щодо надання додаткового строку для прийняття спадщини, судом повинні бути встановлені поважні причини пропуску такого строку. При цьому, до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, за диспозицією вказаної статті, можуть бути віднесені причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Наявність таких причин повинна бути належним чином доведена позивачем, та підтверджена відповідними доказами.
Окрім того, Пленум Верховного суду України в постанові № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», а саме в п. 24 роз`яснив, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Крім того, виходячи з положень вказаного пункту Пленум Верховного суду України роз`яснив, що належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину.

Вищий спеціалізований суд України в своєму Листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Вказана позиція також підтримана Верховним Судом в постановах від 22.05.2019 року справа № 351/2403/17 та від 18.02.2019 року справа № 382/2101/16-ц.
Отже, виходячи зі специфіки спірних правовідносин, юридичні наслідки щодо надання додаткового строку для прийняття спадщини виникають виключно для учасників спадкових правовідносин, тобто для спадкоємців. За обставинами даної справи спір виник щодо надання додаткового строку для прийняття спадщини виник між позивачем ОСОБА_2 , який є сином спадкодавця, та ОСОБА_3 , яка є сестрою спадкодавця. Апелянт ОСОБА_6 , який на підставі договору дарування набув спірне майно, до участі в справі не залучався. Разом з тим, ОСОБА_6 не є спадкоємцем ОСОБА_4 , а спір, який виник між сторонами спадкових правовідносин щодо надання додаткового строку було вже вирішено судом, а рішення з цього приводу вже набрало законної сили. Фактично, поданням апеляційної скарги апелянт намагається запобігти витребування спірного майна, яке він набув безкоштовно внаслідок здійснення дарування. За таких обставин апеляційний суд відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги. Разом з тим, надаючи можливість особі захищати свої права, в тому числі від потенційного витребування набутого на підставі договору дарування, тобто безкоштовно, апеляційний суд щодо доводів апеляційної скарги в частині поважності пропуску строку для прийняття спадщини звертає увагу на те, що апеляційний суд перевіряв рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 березня 2015 року за доводами апеляційної скарги ОСОБА_3 та висловив позицію стосовно поважності причин пропуску строку для прийняття позивачем спадщини за результатами чого ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 26.05.2015 року вказане рішення було залишено без змін (т. 1, а.с. 244-248). Ухвала Апеляційного суду Одеської області від 26.05.2015 року набрала законної сили та в касаційному порядку не оскаржувалась. При цьому саме індивідуальна оцінка обставин справи таких як дії відповідача по справі (замовчення відповідачем наявності іншого спадкоємця, отримання документів на спадщину та відчуження майна протягом місяця тощо) з одного боку та наявність неврегульованих аліментних відносин, роздільне проживання зі спадкодавцем, його вік на момент смерті та вік позивача тощо оцінені у сукупності, призвели суд до висновку про наявність підстав для надання додаткового строку. Тому апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги у відповідній частині.

Інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, не підтверджуються будь-якими доказами, ґрунтуються на припущеннях та критиці позиції іншої сторони, яка на відміну від апелянта є учасником спадкових правовідносин. При цьому апеляційний суд зауважує, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Апеляційний суд надавши оцінку основним доводам апелянта вважає, що обов`язок мотивування та розгляд кожного з заявлених доводів в контексті даної справи було виконано апеляційним судом, при цьому процесуальні наслідки розгляду цієї справи, не погіршують правового положення апелянта, який набув спірне майно на підставі договору дарування, тобто за національним законодавством безкоштовно, а тому через таку підставу набуття має обмежений перелік прав щодо захисту своєї майнової сфери і такий підхід є загально визнаним в більшості правових систем, оскільки враховує загальні принципи поділи ризиків набуття/втрати майна якщо майно набуто безкоштовно, то його втрата не погіршує становище особи.
Під час розгляду апеляційної скарги підстав для закриття апеляційного провадження не було встановлено. Щодо притягнення представника апелянта до відповідальності за зловживання апеляційними правами, то апеляційний суд обмежившись роз`ясненням представнику положень національного закону, після чого апелянт, змінивши лінію поведінку, дотримувався встановленого порядку розгляду справи в апеляційному суді, не підтримував повторно подані клопотання та відводи, а тому незважаючи на наявність в його діях ознак зловживань процесуальними правами в перших судових засіданнях, апеляційний суд вважає, що апелянт вчиняв такі дії з метою притягнення уваги до своєї правової позиції, проте будучи почутим судом, змінив свою поведінку, а тому притягнення його до відповідальності буде протирічити ідеології запобігання зловживанню процесуальними правами та меті застосування заходів процесуального примусу.
Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу та залишає без змін рішення суду першої інстанції.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 березня 2015 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повний текст постанови виготовлено 22 липня 2019 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

26.06.2019 року м. Одеса