Номер провадження 6/522/641/19
У Х В А Л А

14 травня 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого - судді Науменко А.В.

при секретарі - Полегеньком В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В:

Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з поданням про вирішення питання щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі території України ОСОБА_2, мотивуючи своє подання тим, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 перебуває виконавчий лист F 522/14421/15-ц від 31.10.2018 року, виданий Приморським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ FУкрСиббанкF грошової суми у розмірі 10519,38 доларів США та 9968,6 гривень.

Дослідивши матеріали за скаргою, матеріали виконавчого провадження F 52112637, суд вважає, що у задоволенні скарги необхідно відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що 17.12.2018 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження. Цією ж датою приватним виконавцем направлено запити до реєстраційних установ стосовно виявлення майна боржника та грошових коштів на рахунках боржника, винесено постанову про арешт всього майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також винесено постанову про арешт квартири F 26, що знаходиться за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Педагогічна, буд. 16, яка належить боржнику на праві приватної власності.

12.01.2019 року було винесено постанову про арешт коштів боржника, що містяться у всіх банківських установах. Згідно відповідей з банків жодних коштів у боржника не виявлено.

У ході проведення виконавчих дій було встановлено, що згідно довідки з Пенсійного фонду України боржник на обліку не перебуває та пенсію не отримує. Згідно відповіді з Державної служби України з питань праці інформація про будь-яке зареєстроване майно боржника відсутнє. Згідно відповіді з Державної фіскальної служби України доходів у боржника немає. Згідно відповіді з Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів за боржником техніка не значиться. Згідно відповіді з Державного агентства рибного господарства України за боржником риболовецьких суден не зареєстровано. 10.01.2019 року приватним виконавцем здійснено вихід за адресою реєстрації боржника, двері ніхто не відчинив. Виклик на прийом до приватного виконавця залишено в дверях квартири. У вказаний час боржник на прийом не з'явився. Згідно відповіді з Державної прикордонної служби України боржник неодноразово перетинав державний кордон України.

Відповідно до ст. 18 Закону України FПро виконавче провадженняF вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковим на всій території України. Відповідно до ст. 438 ЦПК України розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Згідно з ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовFязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

У відповідності з положеннями ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини. Подання подане з додержанням законодавства.

Положеннями ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження"передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Законута інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи зі змісту ст.ст. 6, 11 Закону України "Про виконавче провадження"держаний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян та юридичних осіб. Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Розшук боржника, його майна F є заходом примусового виконання рішень суду та інших органів (посадових осіб), передбачених статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження».

Підставою для звернення виконавця до суду з поданням про розшук боржника, є відсутність відомостей про місце перебування та проживання боржника-фізичної особи. Виконавцем здійснюється перевірка місця проживання боржника, місце реєстрації - якщо вони відрізняються. Про встановлення факту відсутності боржника за місцем реєстрації (проживання) складається акт. Додатково здійснюється перевірка майнового стану, надсилаються запити про встановлення факту працевлаштування та отримання доходів.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що копії постанов про відкриття виконавчого провадження надсилаються рекомендованим листом. Таким чином, Боржник повинен бути повідомлений про відкриття виконавчого провадження з метою реалізації своїх прав та зобовFязань у виконавчому провадженні.

Керуючись вимогами пункту 1 статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» та статтею 438 ЦПК України виконавцем надсилається подання в суд про розшук боржника та долучаються копії матеріалів виконавчого провадження, а саме: копії постанови про відкриття виконавчого провадження та повідомлення про отримання поштового відправлення, або копія конверту з відміткою про не отримання зі вказаною причиною, акт про встановлення факту відсутності даних про місце знаходження боржника, дані про належне майно. Подання прошивається, нумерується та скріплюється печаткою.

Пунктом 3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 F 512/5, встановлено, що організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (далі - Суд) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (HorFsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of JudgmeFts aFd DecisioFs 1997-II).

За певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", F 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява F 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява F 41510/98, п. 27).

Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява F 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі "ComiFgersoll S. A." проти Португалії", заява F 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV).

Водночас, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

В матеріалах подання не має підтвердження вручення жодного процесуального документа боржнику, та зокрема отримання постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом, тому не представляється можливим взагалі встановити чи знає боржник про наявність виконавчого провадження.

Відсутні також належним чином оформлені докази про вихід державного виконавця за можливими місцями знаходження боржника та належного йому нерухомого майна в звFязку з відсутністю залучення понятих.

Також слід зазначити, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку із цим саме виконавець повинен довести суду чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково. З матеріалів, долучених до подання, не вбачається підстав для обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 за межі України, оскільки подання обґрунтовується лише перебуванням останнього у статусі боржника. Приватний виконавець не надав суду належних доказів на підтвердження ухилення боржника від виконання боргових зобов'язань. У своєму поданні приватний виконавець вказує, що ним було здійснено вихід за адресою реєстрації, але боржника не виявлено, двері ніхто не відчинив. Виклик на прийом до приватного виконавця залишено в дверях квартири. У вказаний час боржник на прийом не з'явився.

За таких обставин суд не вбачає правових підстав для задоволення подання державного виконавця про розшук боржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 19, 81, 258, 260, 438 ЦПК України,Законом України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1

ОСОБА_3 про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_2 F відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд міста Одеси протягом пFятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя А.В. Науменко

14.05.2019