Ухвала

Іменем України

11 липня 2019 року

м. Київ

справа № 753/9827/14-ц

провадження № 61-10097ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Фармацевтична фірма «Дарниця»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 лютого 2019 року у складі судді Лужецької О. Р. та постанову Київського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Невідомої Т. О., Борисової О. В., Пікуль А. А.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» (далі - ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Заява обґрунтована тим, що заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року у справі № 753/9828/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» суму заборгованості за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 14 лютого 1997 року у розмірі 78 108,48 грн, яка складається з суми заборгованості за договором у розмірі 73 120,25 грн та трьох відсотків річних у розмірі 4 988,23 грн. Суд мотивував своє рішення тим, що відповідачі мали оплатити вартість квартири, виходячи з курсу долара США на день здійснення платежу, а не на час укладення договору купівлі-продажу квартири в національній валюті на підставі рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11 липня 2012 року у справі № 6-26110св12, яким було встановлено, що належним виконанням відповідачами грошових зобов`язань за договорами купівлі-продажу квартир слід вважати сплату ними такої суми у гривнях, яка розраховується, виходячи з еквіваленту вартості квартир, зазначеної у договорах в умовних одиницях і перерахованої у гривню за курсом долара США до гривні на день здійснення платежу, та встановив наявність заборгованості відповідачів на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2013 року у справі № 22-ц/796/2658/2013. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 помер. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного суду, викладеного в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 753/22010/14-ц, суд першої інстанції невірно застосував частину третю статті 61 ЦПК України у відповідній редакції, встановивши на підставі судових рішень, які не мають преюдиційного значення, необхідні для вирішення спору обставини справи, зокрема, стосовно тлумачення змісту пункту 4 договору купівлі-продажу квартири та наявності факту порушення відповідачами їх обов`язків за цим договором щодо повної сплати вартості квартири, а також звільнивши позивача від доказування цих обставин. Вважає зазначені висновки Великої палати Верховного Суду істотними для справи обставинами, що дають підстави для перегляду заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року за нововиявленими обставинами відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 14 лютого 2019 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 18 травня 2019 року звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року у вищевказаній справі.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просить суд касаційної інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, частину першу статті 55 Конституції України, статтю 8 Загальної декларації прав людини, пункт 1 статті 6, статтю 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини щодо забезпечення доступу до правосуддя, оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції по суті.

Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2019 року вищевказану касаційну скаргу залишено без руху для усунення виявлених недоліків до 01 липня 2019 року, але не більше десяти днів з дня отримання ухвали, зокрема запропоновано скаржнику надати докази сплати судового збору у розмірі 384,20 грн, а також надати уточнену редакцію касаційної скарги із зазначенням всіх учасників справи.

У червні 2019 року до Верховного Суду представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку надіслано матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: підтвердження сплати судового збору у розмірі 384,20 грн та уточнена редакція касаційної скарги із зазначенням всіх учасників справи.

При цьому касаційна скарга містить клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження.

Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Перевіривши доводи указаного клопотання, суд приходить до висновку, що відсутня необхідність для поновлення заявнику строку на касаційне оскарження, оскільки він не пропущений.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами зокрема є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. В свою чергу з зазначеної підстави заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення, що передбачено пунктом 1 частини першої статті 424 ЦПК України.

При цьому з урахуванням приписів частини першої статті 424 ЦПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подана з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, - не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.

Відмовляючи у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Дарницького районного

суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подана з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, - не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року, про перегляд якого за нововиявленими обставинами просить представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , згідно з текстом оскаржуваних судових рішень набрало законної сили 06 січня 2015 року. Відповідно заява про перегляд зазначеного рішення за нововиявленими обставинами повинна бути подана не пізніше 06 січня 2018 року. Натомість звернення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 до суду першої інстанції мало місце лише у лютому 2019 року.

Доводи скаржника щодо порушення права на правосуддя спростовуються наступним.

Право на ефективний судовий захист закріплено зокрема у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення (справа «Рябих проти Росії», пункт 46 рішення).

Таким чином, перегляд рішення за нововиявленими обставинами за заявою скаржника після визначеного пунктом 1 частини другої статті 424 ЦПК України строку, який є преклюзивним, буде порушенням декларованого Європейським судом з прав людини принципу правової визначеності.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК Українита іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Інші доводи касаційної скарги правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Отже, суди першої та апеляційної інстанцій надали належну оцінку доводам заявника про забезпечення йому права на правосуддя і зробили правильний висновок про відмову у відкритті провадження за заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами у зв`язку з пропуском строку, встановленого пунктом 1 частини другої статті 424 ЦПК України.

Відповідно оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 наухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик