КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Закаблук О.В.
Єдиний унікальний номер справи № 368/16/19
Апеляційне провадження №22ц/824/6106/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Фінагеєва В.О. Савченка С.І.,

секретар -Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 15 лютого 2019 року (про забезпечення позову) у справі за позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛОС» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «УЗИН ПЛЮС» , державного реєстратора Комунального підприємства Мотовилівської сільської ради «Мотовилівське бюро реєстрації» Мироненко Юлії Юріївни про визнання правочинів недійсними, скасування рішень та записів державного реєстратора .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У січні 2019 року позивач звернувся в суд із зазначеним позовом.

Ухвалою судді Кагарлицького районного суду Київської області від 22 січня року відкрито провадження у справі.

Позивач СТОВ « КОЛОС» 28 січня 2019 року подав заяву про забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в т.ч. Міністерству юстиції України та його територіальним органам, Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській міській, районним у місті Києві державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії. в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів, щодо наступних об`єктів нерухомого майна:

- земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 ;

- земельної ділянки кадастровий номерНОМЕР_18 ;

- земельної ділянки кадастровий номерНОМЕР_3 ;

- земельної ділянки кадастровий номерНОМЕР_4 ;

- земельної ділянки кадастровий номерНОМЕР_5 ;

- земельної ділянки кадастровий номерНОМЕР_6 ;

- земельної ділянки кадастровий номерНОМЕР_7 ;

- земельної ділянки кадастровий номерНОМЕР_8 ;

- земельної ділянки кадастровий номерНОМЕР_9 ;

- земельної ділянки кадастровий номерНОМЕР_10 ;

- земельної ділянки кадастровий номерНОМЕР_11 ;

- земельної ділянки кадастровий номерНОМЕР_12 ;

- земельної ділянки кадастровий номерНОМЕР_13 ;

- земельної ділянки кадастровий номерНОМЕР_14 ;

- земельної ділянки кадастровий номерНОМЕР_15 , що розташовані на території Великопріцьківської сільської ради Кагарлицького району Київської області. У заяві зазначили, що потреба у зустрічному забезпеченні позову відсутня , оскільки у разі застосування заходів забезпечення позову спричинення збитків відповідачу є неможливим . Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також забезпечення можливості реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 15 лютого 2019 року заяву задоволено .

Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та іншим органам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії , в тому числі, але не обмежуючись , державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно , державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно , скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно , а також вносити до Державного реєстру речових прав та на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень ,зміни до таких записів ,щодо спірних об`єктів нерухомого майна ( земельних ділянок - всього 15 об`єктів ) , що розташовані на території Великопріцьківської сільської ради Кагарлицького району Київської області .

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись з ухвалою про забезпечення позову у справі, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, посилаючись на порушення норм процесуального права . В обґрунтування апеляційної скарги , зазначив , що суд не з`ясував співмірність виду забезпечення позову , який просив вжити позивач, позовним вимогам , не оцінив рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог. Крім того , відповідач вважає ,що суд безпідставно не застосував зустрічного забезпечення позову , а відтак не було забезпечено відповідного балансу інтересів сторін . В апеляційній скарзі зазначав , що суд постановив ухвалу на припущеннях, будь-яких доказів того ,що він збирається розпорядитися майном суду не надано, як і те ,що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду.

У відзиві на апеляційну скаргу, СТОВ « КОЛОС» зазначає, що суд першої інстанції під час вирішення питання про застосування заходів забезпечення позову дотримався вимог процесуального законодавства, роз`яснень законодавства з цього приводу , і з огляду на те ,що спір виник з приводу нерухомого майна ( земельних ділянок ),скасування записів державних реєстраторів речових прав на нерухоме майно і є немайновим , вважають що вжиті заходи забезпечення позову є цілком співмірні із заявленими вимогами. Враховуючи ,що наразі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно орендарем спірних земельних ділянок значиться не позивач , а особа , якій незаконно були передані в оренду земельні ділянки - ТОВ « Агрокомплекс «УЗИН ПЛЮС» , а відтак вказана особа , може вільно та на власний розсуд здійснювати правомочності володіння та користування земельними ділянками , зокрема ,передавати їх в суборенду іншим особам , що призведе до безконтрольного розширення кола осіб , які можуть претендувати на користування земельними ділянками ,що в свою чергу істотно ускладнить чи взагалі унеможливить ефективний захист та поновлення порушених прав позивача та зумовить необхідність вчинення додаткових заходів захисту порушених прав .

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, зловживання процесуальними правами є неприпустимим .

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 23 травня 2019 року, 13 червня 2019 року, 11 липня 2019 року за адресами , які були зазначені в матеріалах справи . Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів вважає ,що неявка осіб , які приймають участь у справі не перешкоджає розгулу справи , вважати причини їх неявки у судове засідання поважними у суду відсутні .

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22 грудня 2006 року ««Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» за змістом ч. 1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК України , якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п. 2 Постанови вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК України перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Відповідно до роз`яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Згідно ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Судовий захист повинен бути ефективним, що вимагає ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Як встановлено судом першої інстанції спір в даній справі стосується правомірності (неправомірності) укладених договорів оренди земельних ділянок:

- кадастровий номер НОМЕР_1 ;

- кадастровий номерНОМЕР_2 ;

- кадастровий номерНОМЕР_3 ;

- кадастровий номерНОМЕР_4 ;

- кадастровий номерНОМЕР_5 ;

- кадастровий номерНОМЕР_6 ;

- кадастровий номерНОМЕР_7 ;

- кадастровий номерНОМЕР_8 ;

- кадастровий номерНОМЕР_9 ;

- кадастровий номерНОМЕР_10 ;

- кадастровий номерНОМЕР_11 ;

- кадастровий номерНОМЕР_12 ;

- кадастровий номерНОМЕР_13 ;

- кадастровий номерНОМЕР_14 ;

- кадастровий номер НОМЕР_17 , які належать відповідачам - фізичним особам, та, відповідно, в даному випадку оспорюються реєстраційні дії щодо перереєстрації договорів оренди вищевказаних земельних ділянок, з відповідачем, юридичною особою, - Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОКОМПЛЕКС «УЗИН ПЛЮС».

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що його незаконно було позбавлено права володіння та користування земельними ділянками з кадастровими номерами:

НОМЕР_1 ;

НОМЕР_18 ;

НОМЕР_19 ;

НОМЕР_20 ;

НОМЕР_21 ;

НОМЕР_22 ;

НОМЕР_23 ;

НОМЕР_24 ;

НОМЕР_25 ;

НОМЕР_26 ;

НОМЕР_27 ;

НОМЕР_28 ;

НОМЕР_29 ;

НОМЕР_30 ;

НОМЕР_17 , та які розташовані на території Великопріцьківської сільської ради Кагарлицького району Київської області (далі - земельні ділянки), внаслідок вчинення недійсних правочинів щодо розірвання договорів оренди, укладених з позивачем, та укладення договорів оренди земельних ділянок з іншою особою - ТОВ «АГРОКОМПЛЕКС «УЗИН ПЛЮС».

Отже, метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також забезпечення можливості реального виконання рішення суду у гіпотетичному випадку задоволення позову.

Зважаючи на те, що станом на час слухання справи, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно орендарем спірних земельних ділянок значиться не позивач, а особа, якій на думку позивача , незаконно були передані в оренду земельні ділянки - ТОВ «АГРОКОМПЛЕКС «УЗИН ПЛЮС», існує вірогідність того , що дана особа може вільно та на власний розсуд здійснювати правомочності володіння та користування земельними ділянками, зокрема, передавати їх в суборенду іншим особам, що призведе до безконтрольного розширення кола осіб, які можуть претендувати на користування земельними ділянками, що не лише утруднить, але й зробить неможливим виконання рішення суду по цій справі.

У даному випадку, вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони здійснення реєстраційних дій щодо нерухомого майна з метою недопущення перереєстрації прав на це майно, ніяким чином не створює перешкоди у обмеженні можливості господарюючого об`єкта користуватися майном, та не призведе до невідворотніх наслідків.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Позивачем обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Враховуючи предмет позову, наведені позивачем докази та обґрунтування заявлених вимог у клопотанні щодо забезпечення позову, їх обґрунтованість, наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог.

Такий висновок суду є обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги, що позивачем не наведено реальних причин та не надано відповідних доказів необхідності забезпечення позову ,є безпідставними .

За змістом ч. 7 ст. 153, ч. 6 ст. 154 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд вирішує питання зустрічного забезпечення.

Згідно з ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Перелік випадків у яких, суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення визначений ч. 3 ст. 154 ЦПК України та є вичерпним.

Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом (ч. 4 ст. 154 ЦПК України).

Враховуючи те, що обраний заявником спосіб забезпечення позову не спричинить невідновлюваної шкоди відповідачу чи третім особам, а також відсутність обставин визначених ч. 3 ст. 154 ЦПК України, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для зустрічного забезпечення є цілком обґрунтованим . Доводи апеляційної скарги про те що , суд не вирішив питання щодо зустрічного забезпечення позову є безпідставними .

Суд першої інстанції задовольняючи заяву про забезпечення позову , вірно виходив із того , що предметом спору, крім визнання угод про розірвання договорів оренди земельних ділянок і визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок , є вимоги щодо скасування рішень державного реєстратора та поновлення записів у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, і невжиття таких заходів може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся.

Висновок суду першої інстанції , що незастосування заходів забезпечення позову в даному випадку неминуче призведе до появи нових обставин, які ускладнюватимуть відновлення прав позивача та зумовлять необхідність вчинення додаткових заходів для захисту порушених прав,є обґрунтованим

В разі , якщо право оренди земельних ділянок продовжить переходити до інших осіб, виникне необхідність у залученні цих осіб до участі у справі, пред`явленні додаткових позовних вимог про визнання недійсними правочинів щодо передання земельних ділянок в оренду, а оскільки змінювати предмет позову можливо лише до закінчення підготовчого засідання (ч. 3 ст. 49 ЦПК України), позивач фактично буде змушений звертатись до суду з новими позовами, що зумовить додаткові часові та матеріальні втрати.

Наведені обставини в сукупності достатньо обґрунтовано підтверджують припущення позивача, що і послугувало поданню заяви про забезпечення позову, про імовірність передання спірних земельних ділянок в оренду іншим особам, що унеможливить досягнення мети звернення з даним позовом до суду - захисту порушених прав і інтересів позивача, пов`язаних із захистом свого права оренди земельних ділянок.

Виходячи з наведеного, заходи забезпечення позову у вигляді встановлення заборони проведення будь-яких реєстраційних дій щодо земельних ділянок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є адекватними та співмірними із заявленими позовними вимогами і не дозволять відповідачам розпоряджатись спірними земельними ділянками до вирішення даного спору, проте, не обмежують здійснення господарської діяльності.

Такі заходи допоможуть зберегти у незмінному стані як саме спірне майно, так і коло осіб, що можуть претендувати на нього, а також допоможуть забезпечити фактичне виконання судового рішення, у разі задоволення позовних вимог.

Висновок суду ,що вжиття наведених заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача на час вирішення спору в суді

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 15 лютого 2019 року залишити без змін .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде виготовлений не пізніше 18 липня 2019 року.

Головуючий

Судді