Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2019 року смт. Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді - Кошлі А.О.,

за участі:

секретаря судового засідання - Бондар О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулася до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 (далі-відповідач), в якому просить: стягнути з відповідача на її користь грошову суму в розмірі 97 126,07 грн., в тому числі: проценти за користування сумою позики за період з 01.11.2014 року по 31.03.2019 року включно в розмірі 56 897,86 грн.; інфляційні витрати за період грудень 2015 року по березень 2019 року включно в розмірі 33 213, 80 грн.; 3 % річних за період 01.01.2016 року по 17.04.2019 року включно в розмірі 7014,41 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10.02.2019 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області постановлено рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , згідно якого з ОСОБА_2 стягнута сума основного боргу за договором позики, інфляційні витрати, три проценти річних відсотків та сума судового збору. Вказаним рішенням встановлено, що 10.06.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладений договір позики у вигляді розписки, згідно якої ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_4 у строк до 30.10.2014 року взяті у нього в борг грошові кошти в розмірі 71 000 грн. Сума позики того ж дня була передана відповідачу. У встановлений договором позики строк сума позики повернута не була. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 після смерті якого відкрилася спадщина, єдиним спадкоємцем стала ОСОБА_1 . З урахуванням викладеного, з посиланням на ст. 82 ЦПК України позивач просить стягнути з відповідача заборгованість.

Позивач в судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судові засідання не прибув, про дату, час там місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзив на позов не надав.

Дослідивши матеріали справи суд зазначає наступне.

Частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З метою відновлення порушеного права позивач звернувся до суду.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Нормами Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Окрім того, згідно ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Вимогами ст. 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно ч. 2 ст. 76 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до наданих позивачем до матеріалів справи доказів вбачається наступне.

19.02.2019 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області прийнято рішення у справі 175/5246/15 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики. Вказаним рішенням позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти в розмірі 109 624, 08 грн., в т.ч. сума основного боргу в розмірі 71 000 грн., три проценти річних в розмірі 2485 грн., індекс інфляції в розмірі 35053,70 грн. та судовий збір в сумі 1085,38 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Рішення набрало законної сили 22.03.2019 року.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також позивачем долучено до справ копію розписки, в якій зазначено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , с АДРЕСА_1 Дніпропетровської області взяв у борг 71 000 грн. 10.06.2014 року та зобов`язується повернути кошти в жовтні 2014 року.

Статтею 89 ЦПК України регламентовано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Фактично матеріали справи містять два незалежні один від одного докази, це рішення суду від 19.02.2019 року у справі 175/5246/15 та розписка від імені ОСОБА_2 .

Надаючи оцінку кожному з цих доказів судом не оспорюються обставини які встановлені в судовому рішенні від 19.02.2019 року у справі 175/5246/15, водночас з наданої позивачем до справи розписки неможливо встановити в кого взяв у борг грошові кошти в розмірі 71 000 грн. відповідач та кому саме зобов`язувався їх повернути. Обставини про які йде мова у вищевказаній цивільній справі не можуть ототожнюватись судом з обставинами на підтвердження яких позивачем надано розписку.

Статтями 1046, 1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З долученої до матеріалів справи розписки неможливо визначити хто виступав позикодавцем, констатація факту того, що позикодавцем виступав саме ОСОБА_4 , що відображено в цивільній справі 175/5246/15 судом не береться до уваги в силу вимог ч. 2 ст. 76 ЦПК України, оскільки такі обставини як, хто є позикодавцем відповідно до норм ЦК України повинні підтверджуватись договором позики (що відповідачє твердженню, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.). Такого договору позивачем не надано.

З урахуванням вищевикладених обставин позовні вимоги не підлягають задоволенню за їх недоведеністю.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 200, 209, 212-215, 259, 264, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми - відмовити

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 15 липня 2019 р.

Суддя А.О. Кошля