Провадження F 6/225/189/2019
Єдиний унікальний номер F 225/2846/19
Дзержинський міський суд Донецької області
УХВАЛА

Іменем України

14 травня 2019 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Челюбєєва Є.В.,

за участю

секретаря Бондарчук Т.І.,

представника ДВС ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області подання державного виконавця Торецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2019 року державний виконавець відділу Торецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (надалі F відділ ДВС) звернувся до суду з поданням про тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що на виконанні в відділі ДВС знаходиться виконавче провадження з примусового виконання Вимоги ГУ ДФС у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) F Ф-11814-17 У від 03 квітня 2018 року про стягнення єдиного внеску на загальнообовFязкове державне соціальне страхування (недоїмки), штрафу в сумі 11592 грн. 89 коп.

На теперішній час ОСОБА_2 не виконує зобовFязання за виконавчим документом.

З метою повного та своєчасного виконання вимоги ГУ ДФС у Донецькій області, просить суд вирішити питання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_2.

В судовому засіданні представник відділу ДВС заявлені вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні.

Вислухавши представника відділу ДВС, дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження, суд вважає, що в задоволенні подання необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення фізичною особою, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується судом за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Вимогою ГУ ДФС у Донецькій області F Ф-11814-17 У від 03 квітня 2018 року зобовFязано ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1 сплатити суму єдиного внеску на загальнообовFязкове державне соціальне страхування (недоїмки), штрафу в розмірі 11592 грн. 89 коп.

Дослідивши матеріали виконавчого провадження, суд встановив, що державним виконавцем з примусового виконання зазначеного виконавчого документа було відкрито виконавче провадження. На теперішній час рішення ГУ ДФС у Донецькій області не виконане. Боржник ОСОБА_2 викликався до державного виконавця, але не зFявився, встановити місце його знаходження (перебування) не представилось можливим.

При цьому, в матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості з органу міграційної служби про місце реєстрації ОСОБА_2, а також, враховуючи ситуацію, яка склалася в Донецькій та Луганській областях через проведення антитерористичної операції, дані про реєстрацію переселенців, а також не перевірено факт можливого перетинання зазначеною особою кордону України.

Також, суд не може прийти до висновку, що на даний час ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобовFязань, покладених на нього рішенням ГУ ДФС у Донецькій області, оскільки в матеріалах виконавчого провадження відсутні будь F які відомості щодо місця знаходження (проживання) боржника та не встановлені причини невиконання ним рішення інших органів (посадових осіб).

З огляду на це, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» F5 від 30 березня 2012 року відповідно до статті 33 Конституції України свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України можуть бути обмежені лише законом. Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» та статтею 377-1 ЦПК, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобовFязання.

За змістом п. 3 розFяснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» F6 від 07 лютого 2014 підставою для звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України згідно зі ст. 377-1 ЦПК є доведення факту зловживання боржником процесуальними правами чи невиконання обовFязків, передбачених ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухилення від виконання зобовFязань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) позначає з обFєктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обовFязків, у звFязку з чим і здійснюється примусове виконання.

Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Отже, задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобовFязання. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобовFязань, а за ухилення від їх виконання. Саме по собі невиконання боржником самостійно зобовFязань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обовFязків.

В той же час, суд зазначає, що порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вFїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвFязання спорів у цій сфері регулює Закон України FПро порядок виїзду і вFїзду в Україну громадян УкраїниF.

Так, пунктом 5 ч. 1 ст. 6 вказаного Закону встановлено, що ухилення громадянином від виконання зобовFязань, покладених на нього судовим рішенням, є підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон - до виконання зобовFязань.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобовFязаний: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом пFяти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно зFявлятися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

При цьому, суд не погоджується з тим, що несплата боржником ОСОБА_2 суми грошового зобовFязання та не зFявлення за викликом державного виконавця, свідчить про його свідоме ухилення від виконання грошового зобовFязання за рішенням інших органів (посадових осіб), оскільки в матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які відомості про належне сповіщення боржника про відкриття виконавчого провадження, за яким він є боржником. Тобто, визнати, що боржник ОСОБА_2 достовірно знає про наявність вимоги ГУ ДФС у Донецькій області, а тому і встановити факт ухилення від виконання зазначеної вимоги неможливо.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобовFязань повинен вже відбутися і бути обFєктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. ОбовFязок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України. Проте надані державним виконавцем докази не можуть свідчити про умисне ухилення божника від виконання рішення ГУ ДФС у Донецькій області.

Відповідно до ст. 2 протоколу F 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

З огляду на викладене, законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобовFязань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду та рішенням інших органів (посадових осіб) зобовFязань.

Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст. 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України (ч. 1 ст. 9 Конституції України).

Згідно ч.4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовFязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст. 2 Протоколу F4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013 року) ЄСПЛ також застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у звFязку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, ЄСПЛ не погодився з владою РФ з питання додержання в результаті накладення обмеження на право заявника залишати свою країну принципу, згідно якого таке обмеження має бути необхідним в демократичному суспільстві в контексті п.3 ст. 2 Протоколу F4 Конвенції. Європейський Суд вказав, що необхідність додержання цього принципу закладена і в національному законодавстві, яке не передбачає автоматичного накладення таких обмежень.

Отже, суд відхиляє представлені державним виконавцем аргументи, оскільки ним не доведений факт ухилення ОСОБА_2 від виконання вимоги ГУ ДФС у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки).

Таким чином, з вищезазначеного вбачається, що державний виконавець не скористався правами, наданими йому Законом від 2.06.2016 F 1404-VIII, направленими на своєчасне та неупереджене виконання виконавчого документа, не вжив всіх зазначених вище заходів по встановленню місця проживання (знаходження) ОСОБА_2, а також оголошенню зазначеної особи в розшук, та передчасно звернувся до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Отже, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що подання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.441 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні подання державного виконавця Торецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом пFятнадцяти днів з дня її проголошення.

Апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 03.10.2017 (п. 15.5 ч. 1 Розділу XIІІ Перехідних Положень ЦПК України).

Суддя Є.В. Челюбєєв