Справа № 214/2804/19
2/214/1845/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 вересня 2019 року, Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Чернової Н.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Звада Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №214/2804/19 за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), третя особа відділ реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради (вул. Володимира Великого, буд.32, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область) про зняття з реєстрації місця проживання особи, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про зняття з реєстрації місця проживання особи, в якому просить суд визнати ОСОБА_3 та її сина ОСОБА_4 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняти з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 .

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 , мешкаю та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та є співвласником вказаної квартири, частка становить 2/3 майна, ОСОБА_2 також є співвласником вказаної квартири, зареєстрований та мешкаю за адресою: АДРЕСА_2 , частка спірної квартири становить 1/3 майна, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло.За вказаною адресою також зареєстрований - ОСОБА_3 та її син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї.У 2013 році, дозвіл на реєстрацію відповідача у квартирі, що належить позивачам було надано ОСОБА_3 та її сину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 тимчасово за усною домовленістю для отримання матеріальної допомоги на дитину.З 30 липня 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 за вказаною адресою не мешкають. Відповідач за весь час проживання та за час відсутності за житло-комунальні послуги не сплачує, що підтверджується квитанціями про оплату за житло-комунальні послуги. На даний час вказані особи виїхали за кордон та проживають у Польщі, що підтверджується штампом у паспорті. Однак не знімається з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 .Відповідачка не надає матеріальної допомоги на утримання квартири та протягом її відсутності за вказаною адресою, на неї, як на зареєстровану, постійно нараховуються комунальні послуги, які доводиться сплачувати позивачам. Також у зв`язку із їх реєстрацією власники позбавлені можливості, оформити субсидію.Так, факт наявності реєстрації відповідачки за вказаною адресою чинить перешкоди у користуванні даною квартирою позивачам, оскільки борги за комунальні послуги постійно зростають.

28 серпня 2019 року ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області відкрито провадження у справі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Позивачі та представник третьої особи, кожен окремо, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. При цьому, позивачі просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, представник третьої особи, при ухваленні рішення, покладалась на розсуд суду.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, до суду надала заяву, в якій просить справу розглядати за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, записано у реєстрову книгу за №88-П-76-76, видане згідно розпорядження від 12.09.1994 року № С4066 року ОСОБА_7 , та членам його сім`ї ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на праві приватної спільної сумісної власності належить житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 631,70 кв.м. (а.с.6-7).

Згідно з довідкою від 04.04.2019 року, виданою ТОВ «Нова-Ком», у вказаному вище житловому приміщенні значиться зареєстрованим місце проживання, зокрема, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та її малолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8). Натомість, фактично ОСОБА_3 та малолітній ОСОБА_4 в квартирі не проживають з 2015 року, свідченням чому є акт з місця проживання від 04.04.2019 року, складений мешканцями квартир АДРЕСА_3 АДРЕСА_4 , засвідчений начальником дільниці №3 ТзОВ «Житлосервіс-КР» (а.с.5).

Таким чином, в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 в добровільному порядку не знімається з реєстраційного обліку, що призводить до створення перешкод позивачам у здійсненні ними права власності від порушень, не пов`язаних з володінням майном, яке в силу ст.16 ЦК України, підлягає захисту в судовому порядку шляхом пред`явлення позову.

В положеннях ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном.

При цьому, ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Договір найму житла сторони спору не укладали, розмір оплати не погоджували.

Згідно з ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.

Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.

Системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками.

Судом встановлено, що відповідач та її малолітній син в квартирі позивачів не проживають з 2015 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справ керується принципом верховенства права.

Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Під час судового розгляду даної справи позивачами були надані належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження своїх позовних вимог негаторного позову із визнанням ОСОБА_3 та її неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачкою, всупереч вимог ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивачів не надано і в матеріалах справи не міститься. Доводи позивачів, викладені в позові, відповідачем і матеріалами справи не спростовуються.

Суд вважає встановленим факт порушення відповідачкою права позивачів володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, оскільки матеріалами справи підтверджується, що позивачі, як власник майна мають право користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. Також в судовому засіданні встановлено, що є підстави для судового захисту цього права шляхом визнання відповідачки та її неповнолітньої дитини, в інтересах якої вона діє, такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є достатньою правовою підставою для зняття її з реєстрації місця проживання.

Положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивачів 768 грн. 40 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору (а.с.1а).

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 273, 279, 280-284, 287, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа відділ реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про зняття з реєстрації місця проживання особи задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та її малолітню дитину, сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили

право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 (РНОКПП), ОСОБА_2 (РНОКПП), судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення є підставою для зняття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та її малолітньої дитини, сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з реєстраційного обліку місця проживання.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, у разі оголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Чернова