Провадження №22-ц/812/1175/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року м. Миколаїв

Справа № 490/9325/18

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Шаманської Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль», Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» в особі Наглядової ради,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Фонд державного майна України, ОСОБА_2 ,

про поновлення на роботі, визнання незаконними та скасування рішень та наказу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_3

на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва, постановлену суддею Гуденко О.А. 29 травня 2019 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту ухвали не зазначена,

у с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Херсонська теплоелектроцентраль», АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» в особі Наглядової ради (далі - Наглядова рада АТ «Херсонська ТЕЦ»), треті особи - Фонд державного майна України, ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішень.

В обґрунтування позову зазначав, що 6 серпня 2012 року рішенням загальних зборів акціонерів ПАТ «Херсонська ТЕЦ» його обрано головою правління ПАТ «Херсонська ТЕЦ» та укладено контракт.

В подальшому рішенням Наглядової ради ПАТ «Херсонська ТЕЦ», оформленим протоколом від 17 січня 2017 року затверджено змінену організаційну структуру ПАТ «Херсонська ТЕЦ», згідно якої посада голови правління перетворена у посаду генерального директора товариства. В зв`язку з цим, 17 січня 2017 року з ОСОБА_1 укладено контракт № 724 як з генеральним директором ПАТ «Херсонська ТЕЦ». Відповідно до п. 8.1 Контракту, останній діє з 17 січня 2017 року по 17 січня 2018 року. Додатковою угодою № 1 від 12 червня 2018 року п. 8.1 Контракту викладено у новій редакції, продовжено строк дії контракту до 12 червня 2018 року. Після зазначеної дати ОСОБА_1 продовжував виконувати обов`язки генерального директора товариства .

9 серпня 2018 року рішенням Наглядової ради АТ «Херсонська ТЕЦ» припинено повноваження ОСОБА_1 як генерального директора АТ «Херсонська ТЕЦ». Другим питанням порядку денного визначено обрання особи, яка тимчасово здійснюватиме повноваження генерального директора АТ «Херсонська ТЕЦ».

Наказом АТ «Херсонська ТЕЦ» від 19 жовтня 2018 року реалізоване рішення Наглядової Ради , оформлене протоколом № 8/2018 від 9 серпня 2018 року та внесено до трудової книжки ОСОБА_1 запис про його звільнення на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗоТ України.

Посилаючись на те, що зазначені рішення прийняті з порушенням норм діючого законодавства, з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати незаконним та скасувати наказ АТ «Херсонська ТЕЦ» № 324-к від 19 жовтня 2018 року про внесення запису до трудової книжки та звільнення його з посади, поновити його на посаді генерального директора АТ «Херсонська ТЕЦ» з 19 жовтня 2018 року, зобов`язати АТ «Херсонська ТЕЦ» усунути перешкоди у виконанні посадових обов`язків генерального директора, визнати незаконним та скасувати рішення Наглядової ради АТ «Херсонська ТЕЦ», оформлене протоколом № 8/2018 про припинення повноважень генерального директора ОСОБА_1 . та обрання особою, яка тимчасово здійснюватиме повноваження генерального директора ОСОБА_2 ; визнати незаконним та скасувати наказ АТ «Херсонська ТЕЦ» № 223 від 19 жовтня 2018 року про заборону входу на територію підприємства ОСОБА_1 , стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 травня 2019 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Херсонська ТЕЦ» в особі Наглядової ради про визнання незаконним та скасування рішення Наглядової ради АТ «Херсонська ТЕЦ» оформлене протоколом № 8/2018 закрито.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апеляційна скарга мотивована тим, що позовні вимоги про визнання незаконними та скасувань рішень Наглядової ради, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є пов`язаними між собою, а тому розгляд цих вимог за правилами різних судочинств порушуватиме принцип повноти, всебічності й об`єктивності з`ясування обставин справи, оскільки дослідження одного і того ж предмета, а також одних і тих самих підстав позову здійснюватиметься судами різних юрисдикцій, що не гарантує дотримання принципу правової визначеності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся з позовом, який уточнив під час підготовчого засідання, до АТ «Херсонська ТЕЦ» та Наглядової ради АТ «Херсонська ТЕЦ» в якому просив:

-визнати незаконним та скасувати рішення Наглядової ради АТ

«Херсонська ТЕЦ», оформлене протоколом № 8/2018 про припинення повноважень генерального директора ОСОБА_1 та обрання особою, яка тимчасово здійснюватиме повноваження генерального директора ОСОБА_2 ;

-визнати незаконним та скасувати наказ АТ «Херсонська ТЕЦ» № 324-к

від 19 жовтня 2018 року про внесення запису до трудової книжки та звільнення його з посади;

-поновити його на посаді генерального директора АТ «Херсонська ТЕЦ» з

19 жовтня 2018 року, зобов`язати АТ «Херсонська ТЕЦ»;

-усунути перешкоди у виконанні посадових обов`язків генерального

директора;

-визнати незаконним та скасувати наказ АТ «Херсонська ТЕЦ» № 223 від

19 жовтня 2018 року про заборону входу на територію підприємства ОСОБА_1 , стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що рішення Наглядової Ради АТ «Херсонська ТЕЦ про припинення його повноважень як генерального директора АТ «Херсонська ТЕЦ» прийнято з чисельними порушеннями норм трудового законодавства. Так, на думку позивача, зазначене рішення не містить визначених чинним законодавством підстав для його звільнення. При цьому позивача зазначав, що він не був запрошений на засідання ради, не попереджався про звільнення, строк дії контракту не закінчився. Крім того зазначав, що таке рішення прийнято в період його непрацездатності. За такого вважав, що рішення Наглядової ради є незаконним, а тому підлягає скасуванню, що в свою чергу є підставою для поновлення його на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

Вирішуючи клопотання представника Фонду державного майна України про закриття провадження у справі, суд першої інстанції вірно виходив з того, що однією з позовних вимог в даній справі є законність рішення наглядової ради товариства про припинення повноважень позивача як члена виконавчого органу товариства - генерального директора товариства, яке має розглядатися в межах корпоративних, а не трудових правовідносин.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Так, відповідно ст. 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 20 ГПК України , господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;

3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; тощо.

Згідно п. 13 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 01.03.2013 № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», згідно з частиною третьою статті 167 ГК України під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Визначаючи, чи є спір таким, що виникає з корпоративних відносин та не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 4 частини першої статті 12 ГПК, стаття 15 ЦПК), слід враховувати роз`яснення, надані у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів".

Спори між господарським товариством і його учасником (акціонером, засновником), які є трудовими, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до вимог статті 97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи.

Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Нормами ЦК України (статті 99, 145, 147, 159, 161), Господарського кодексу України (стаття 89), Закону України «Про господарські товариства» (статті 47, 62, 63), Закону України «Про акціонерні товариства» (статті 52, 58, 59, 60, 61) визначено, що виконавчий орган товариства вирішує всі питання, пов`язані з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що є компетенцією загальних зборів учасників товариства або іншого його органу. Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган реалізує колективну волю учасників товариства, які є носіями корпоративних прав. Керівник та інші члени виконавчого органу, здійснюючи управління товариством у межах правил, встановлених статутними документами, зобов`язані діяти виключно в інтересах товариства та його учасників.

За приписами частини 4 статті 13 Конституції України держава забезпечує захист усіх суб`єктів права власності та господарювання. Корпоративні права учасників товариства є об`єктом такого захисту, зокрема у спосіб, передбачений частиною 3 статті 99 ЦК України, згідно із якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Підставою набуття виконавчим органом товариства повноважень є факт його обрання (призначення) загальними зборами учасників (акціонерів) як вищого органу управління товариством або, як зазначено у частині 5 статті 58 Закону України «Про акціонерні товариства», укладення з членом виконавчого органу товариства трудового договору, який від імені товариства може підписувати голова наглядової ради чи особа, уповноважена на те наглядовою радою.

Усунення членів виконавчого органу товариства від виконання обов`язків або припинення повноважень голови виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника від роботи на підставі положень КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити обов`язки члена виконавчого органу від виконання ним обов`язків міститься не в приписах Кодексу законів про працю України, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання нормами трудового права.

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Хоча такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальним за таких обставин є корпоративні правовідносини.

У зв`язку з цим припинення повноважень відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснювати членом його виконавчого органу повноважень у сфері управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлено специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.

Зважаючи на це, зміст положень частини третьої статті 99 ЦК України надає право компетентному (уповноваженому) органу товариства усунути члена виконавчого органу від виконання обов`язків, які він йому визначив, у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав.

Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Конституційний Суд України у Рішенні від 12 січня 2010 року №1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний фінансово-правовий консалтинг» про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України ( у попередній редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України від 13 травня 2014 року №1255-YII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів») зазначив, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а саме корпоративних правовідносин, що виникають між товариством та особами, яким довірено повноваження з управління ним.

Наведений вище висновок щодо застосування статті 99 ЦК України викладений Верховним Судом у постанові Великої Палати Суду від 30 січня 2019 року, справа №145/1885/15-ц та підлягає врахуванню судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України.

З огляду на викладене, посилання представника позивача на те, що позовні вимоги про визнання незаконними та скасувань рішень Наглядової ради, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є пов`язаними між собою, а тому розгляд цих вимог за правилами різних судочинств порушуватиме принцип повноти, всебічності й об`єктивності з`ясування обставин справи, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки рішення Наглядової ради , яке оскаржується є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.

Отже, враховуючи викладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку про закриття провадження у частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення Наглядової ради АТ «Херсонська ТЕЦ», оформлене протоколом № 8/2018 про припинення повноважень генерального директора АТ «Херсонська ТЕЦ» ОСОБА_1 та обрання особою, яка тимчасово здійснюватиме повноваження генерального директора ОСОБА_2 , відповідно до вимог ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Таким чином колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва, від 29 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: О.О. Данилова

В.В.Коломієць

Повний текст постанови складено 15 липня 2019 року