Справа F 341/740/18
Провадження F 22-ц/4808/685/19
Головуючий у 1 інстанції Юсип І. М.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Томин О.О., Ясеновенко Л.В.,

за участю секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду в складі судді Юсип І.М., постановлену 26 березня 2019 року в м. Галичі Івано-Франківської області, у справі за позовом ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_2, до приватного нотаріуса Галицького районного нотаріального округу Івано-Франківської області ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_4, про скасування рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

В травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Приватного нотаріуса Галицького районного нотаріального округу ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – ОСОБА_2, про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Позовні вимоги мотивував тим, що 17.02.2016 року батько ОСОБА_2 подарував йому земельну ділянку площею 0,0621 га в урочищі «Касова гора» та розміщений на ній садовий будинок №28 в садовому товаристві «Енергетик», масив №1, с. Бовшів Галицького району Івано-Франківської області. В подальшому його мати ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом про визнання недійсними вказаних договорів. Ухвалою Галицького районного суду від 29.06.2016 року з метою забезпечення позову про розподіл спільного майна подружжя накладено арешт на це майно. Однак, приватним нотаріусом ОСОБА_3 без будь-яких правових підстав та заяв сторін договору, всупереч відповідної заборони 23.01.2018 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено записи про припинення (реєстрацію переходу власності – повне відчуження) його права власності на вказане майно. Посилаючись на відсутність судового рішення про скасування відповідного рішення державного реєстратора про реєстрацію виникнення чи переходу таких прав, а також порушення його прав, просив задовольнити позов.

Ухвалою Галицького районного суду від 23.11.2018 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача залучено ОСОБА_4

Ухвалою Галицького районного суду від 26.03.2019 року провадження в справі закрито з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Постановляючи ухвалу, суд виходив з того, що спір фізичної особи із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень є публічно-правовим і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

На вказану ухвалу ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просив ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Закриваючи провадження у справі суд не врахував, що прийняття приватним нотаріусом рішень про скасування державної реєстрації порушує його право на володіння, користування та розпорядження цим майном. Крім того, він особисто не подавав заяви про вчинення реєстраційних дій та не перебував з відповідачем як з суб’єктом владних повноважень у публічно-правових відносинах. Отже, виникнення спірних правовідносин обумовлено його незгодою як позивача з правомірністю набуття третьою особою у справі ОСОБА_2 права власності на об’єкт нерухомого майна. Відтак, спір стосується приватноправових відносин, має вирішуватись за правилами ЦПК і тому не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Посилається на судову практику,висловлену в постановах ОСОБА_5 Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі №805/4506/16-а, від 27.06.2018 року у справі №815/6945/16, від 23.05.2018 року у справі №802/233/16-а, які судом не застосовано при вирішенні справи. Натомість, суд необґрунтовано зіслався на постанову ОСОБА_5 Верховного Суду від 04.04.2018 року у справі №826/9928/15, оскільки характер правовідносин та предмет спору у вказаних справах є різним.

Враховуючи, що даний спір фактично стосується його права власності на майно та не може розглядатись за правилами адміністративного судочинства, просив апеляційну скаргу задовольнити.

Інші учасники справи відзиву на апеляційну скаргу не подали.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_6 доводи апеляційної скарги підтримав, а третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача – ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7 визнали, з наведених у ній мотивів.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_8 доводів скарги не визнали, посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Відповідач - приватний нотаріус Галицького районного нотаріального округу ОСОБА_3 в судове засідання не з’явилася. Враховуючи обов’язок сторони добросовісно користуватися своїми процесуальними правами, що передбачає право цікавитися розглядом справи, отримання нею копії апеляційної скарги та ухвали про відкриття апеляційного провадження, здійснення судом необхідних заходів для її виклику за наявною в матеріалах справи інформацією про місцезнаходження такої, неповідомлення про причини неявки та необхідність дотримання процесуальних строків розгляду справи, колегією суддів відповідно до ст. 372 ЦПК України не встановлено перешкод розглядові справи у відсутності відповідача.

Згідно положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Постановляючи ухвалу та закриваючи провадження в даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем оскаржуються дії державного реєстратора як особи, що здійснює від імені держави публічно-владні управлінські функції. Відтак, спір є публічно-правовим та відповідно до ст.5 та п.1 ч.1 ст.19 КАС України підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком місцевого суду, оскільки такий не відповідає вимогам процесуального права.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження в справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак, сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати, у зв'язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

При визначенні юрисдикційності спору з державним реєстратором чи щодо оскарження дій державного реєстратора критерієм такого розмежування є предмет оскарження. Якщо позивач оскаржує дії державного реєстратора з приводу розгляду його заяви у контексті статті 24 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", і цей спір не стосується речових прав чи обмежень на нерухоме майно третіх осіб, такий спір є публічно-правовим і підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства. Якщо позивачем оскаржуються дії державного реєстратора щодо вчинення їх за заявами третьої особи, тобто стосуються правовідносин, які виникли чи виникають між державним реєстратором і іншою, відмінною від позивача, особою, вбачається спір про право між позивачем та іншою особою щодо нерухомого майна, який повинен розглядатися у порядку цивільного чи господарського судочинства, залежно від суб'єктного складу сторін, та є за своєю природою приватноправовим спором.

Вказана правова позиція висловлена в постановах ОСОБА_5 Верховного Суду від 28.11.2018 року у справі № 490/5986/17-ц, від 19.03.2019 року у справі №826/9220/16, від 20.03.2019 року у справі №818/237/16 та від 03.04.2019 року у справі №817/3393/15.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.02.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Галицького районного нотаріального округу Івано-Франківської області ОСОБА_3 та зареєстрований у встановленому порядку. Згідно умов договору дарувальник подарував своєму синові - обдаровуваному (в даній справі є позивачем), садовий будинок № 28, масив №1 Садівницьке товариство «Енергетик» с. Бовшів Галицького району та земельну ділянку під ним, про що до Державного реєстру речових прав внесено відповідні записи про реєстрацію права власності (а.с. 5-8).

Рішенням Галицького районного суду від 18.07.2016 року, залишеним в цій частині без змін рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09.11.2016 року, за позовом колишньої дружини ОСОБА_2 – ОСОБА_4 вказані договори дарування визнано недійсними (а.с. 39-43).

В подальшому 23.01.2018 року державний реєстратор - приватний нотаріус ОСОБА_3 винесла рішення, індексні номери 393111594 та 39312622, про державну реєстрацію припинення права власності ОСОБА_1 на садовий будинок та земельну ділянку. Відповідно його право власності на ці об’єкти нерухомого майна було припинено (реєстрація переходу прав власності – повне відчуження).

Відтак, предметом спору у даній справі є оскарження вказаних рішень державного реєстратора про припинення права власності позивача на нерухоме майно.

Як вбачається з витребуваних судом у відповідача документів, на підставі яких за третьою особою ОСОБА_2 було здійснено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а відповідно припинено таке право за позивачем, державна реєстрація за набувачем права власності на це майно здійснена за заявою батька –дарувальника, попереднього власника майна(а.с. 62-64,69, 70). При цьому заперечуючи вказаний факт, ОСОБА_2 належних доказів на його спростування суду на надав.

Тобто, позивачем оскаржуються дії державного реєстратора щодо вчинення їх за заявою третьої особи. Звернення до суду є захистом прав позивача на майно від їх порушення іншою особою.

Отже, спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки державний реєстратор, приймаючи оскаржуване рішення про державну реєстрацію припинення права власності на майно, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило майнового, приватного права чи інтересу.

Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру.

За змістом позовної заяви скасування рішення щодо державної реєстрації права на об'єкт нерухомості викликано необхідністю захисту права власності на земельну ділянку та садовий будинок.

Відтак, оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства.

Крім того, ухвалою Галицького районного суду від 23.11.2018 року до участі в справі як третю особу, яка не зявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача залучено ОСОБА_4, зважаючи на те, що в подальшому рішення по справі може вплинути на її права та обов’язки.

Відтак, спір має вирішуватися судом за правилами цивільного судочинства.

При цьому колегія суддів критично оцінює пояснення третьої особи ОСОБА_4 в засіданні апеляційного суду щодо здійснення нотаріусом реєстрації права власності на спірне майно за її колишнім чоловіком саме за її зверненнями, оскільки вони є голослівними та спростовуються витребуваними судом у відповідача письмовиими матеріалами (а.с. 62-64,69, 70). Однак, навіть за доведеності таких обставин, вони суттєвого значення для вирішення питання юрисдикційності спору не мають.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що допущені судом порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення питання щодо наявності передбачених законом підстав для закриття провадження у даній справі.

А тому постановлена ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, як це передбачено п. 6 ч.1 ст. 374 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду від 26 березня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.О. Томин

ОСОБА_9

Повний текст постанови складено 15 травня 2019 року.