ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3770/19 Справа № 200/952/18 Суддя у 1-й інстанції - Литвиненко І. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Кошарі О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2018 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу .

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб, укладений у відділі державної реєстрації актів громадського стану виконкому Бабушкінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис № 1120, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженим у м. Макіївці Донецької області, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженою у м. Дніпропетровську, - розірвано.

Після розірвання шлюбу дошлюбне прізвище ОСОБА_2 не відновлено.

Після розірвання шлюбу неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 залишено проживати із матір`ю ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі у сумі 704 гривні 80 копійок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

У відзиві ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2018 року просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити, а заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2018 року - залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони 25 листопада 1995 року уклали шлюб у відділі реєстрації актів громадського стану виконкому Бабушкінської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис № 1120 (а.с. 14). Від шлюбу мають двох дітей, одна з яких є неповнолітньою - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка мешкає разом із позивачкою. На даний час сторони не підтримують сімейно-шлюбних відносин. Майнового спору не мають. Судові витрати по справі складають 704 гривні 80 копійок (а.с. 1).

Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з вимогами ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення.

Відповідно до вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що подальше подружнє життя суперечитиме інтересам позивачки та неповнолітній дитині, а збереження сім`ї є неможливим. Після розірвання шлюбу неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка мешкає з позивачкою, залишити мешкати разом з нею.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта про те, що суд першої інстанції позбавив його права на примирення, колегія суддів ставиться критично, оскільки надання зазначеного строку є правом, а не обов`язком суду.

Аргументи відповідача про можливість збереження сім`ї є необґрунтованими та недоведеними.

Твердження апелянта, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, які стосувалися виключно правовідносин щодо розірвання шлюбу, і фактично вирішив спір про місце проживання неповнолітньої дитини, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки вимоги про встановлення місця проживання неповнолітньої дитини позивачем не ставилось, а лише заявлялась вимога про залишення проживання неповнолітньої дочки сторін із матір`ю. Отже, вказані позовні вимоги не є тотожними.

Проживання дитини з матір`ю не позбавляє батька приймати участь у вихованні та розвитку дитини.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд першої інстанції не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С. Городнича