ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5392/19 Справа № 205/7079/18 Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О. С. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Городничої В.С.

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 11.04.2012 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 3600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Внаслідок неналежного виконання взятих на себе кредитних зобов`язань, у відповідача станом на 06.09.2018 року утворилась заборгованість в розмірі 12488,91 грн.

У зв`язку з чим, АТ КБ "ПриватБанк" просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 11.04.2012 року в розмірі 12488,91 грн., а також судові витрати.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2019року позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором № б/н від 11 квітня 2012 року у розмірі 702 грн. 04 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 370 грн. 01 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 332 грн. 03 коп., а також судовий збір у розмірі 99 грн. 05 коп., а всього 801 грн. 09 коп. У задоволені інших позовних вимог відмовлено. З даним заочним рішенням в частині відмови суду у стягненні частини процентів, пені та штрафів АТ КБ "ПриватБанк" не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в цій частині та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Не погодившись із таким рішенням, в частині відмови та зменшення процентів, АТ КБ "ПриватБанк" подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити оскаржуване рішення суду, скасувавши його в оскаржуваній частині та постановити нове, яким стягнути з відповідача на користь банку заборгованість по пені, комісії, відсоткам та штрафні санкції в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

ОСОБА_1 своїм правом передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ "ПриватБанк" не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення суду в оскаржуваній частині - залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 11 квітня 2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір шляхом отримання кредитного ліміту на платіжну карту, про що свідчить його особистий підпис. Даний договір був укладений шляхом підписання анкети-заяви клієнта на оформлення кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до умов договору, відповідачу було відкрито картковий рахунок в національній валюті України та встановлено ліміт кредитування у розмірі 2 000 гривень, який згодом було змінено.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд встановив, що відповідачем порушені взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого станом на 06 вересня 2018 року відповідно до розрахунку, наданого позивачем, виникла заборгованість у розмірі 12 488 гривень 91 коп.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, враховуючи надані суду докази, виходив з того, що відповідач має заборгованість за кредитним договором, тому стягненню підлягає заборгованість за тілом кредиту в розмірі 370 грн.01 коп. Крім того, відповідно до положень ч.1 ст.1054 ЦК відповідач зобов`язаний сплатити позивачу відсотки за користування кредитом у розмірі, визначеному відповідно до ч.1 ст. 1048, ч.2 ст. 1054 ЦК України, тобто на рівні облікової ставки Національного банку України, у зв`язку з чим судом першої інстанції розраховано розмір процентів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, за період з 28 червня 2013 року по 06 вересня 2018 року, виходячи з суми поточної заборгованості у розмірі 370 грн. 01 коп., облікової ставки НБУ та кількості днів прострочення за спірний період, розмір яких складає 332 грн. 03 коп. В частині стягнення з відповідача заборгованості по пені - 6794 грн. 08 коп., а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 570 грн. 90 коп. - штраф (процентна складова), необхідно відмовити, оскільки сама анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, яка підписана відповідачем, таких умов не містить, а інших угод з цього приводу між сторонами, укладено не було.

В частині стягнення заборгованості за тілом кредиту рішення суду АТ КБ "ПриватБанк" не оскаржено, тому колегією суддів не перевіряється.

В своїй апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк" посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно зменшив відсотки за кредитним договором №б/н від 11 квітня 2012 року та відмовив у стягнення штрафних санкцій і пені, оскільки підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ОСОБА_1 надав згоду на всі вказані умови та правила, а також зобов`язався самостійно ознайомлюватися із всіма змінами на офіційному сайті банку.

Однак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і відхиляє доводи апелянта щодо того, що при підписанні анкети-заяви сторони досягли згоди стосовно всіх істотних умов договору.

Так, колегія суддів не може прийняти до уваги витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку як належний, допустимий та достатній доказ, оскільки матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору. Тобто, відсутність підпису відповідача на Умовах та правилах надання банківських послуг фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем.

Таким чином, враховуючи той факт, що позивачем не долучено до позовної заяви Умов та правил про надання банківських послуг, які б містили підпис позичальника, колегія суддів приходить до висновку, що АТ КБ "ПриватБанк" не доведено, що під час підписання заяви-анкети позичальника відповідач був ознайомлений саме з тими Умовами та правилами надання банківських послуг, які надані позивачем до позову.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року №6-2320цс16.

Згідно частини першої статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором, а якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним судом України у справі №6-1412цс16.

У зв`язку з викладеним та відповідно до положень частини першої статті 1054 ЦК, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач зобов`язаний сплатити позивачу відсотки за користування кредитом у розмірі, визначеному відповідно до частини першої статті 1048, частини другої статті 1054 ЦК, тобто на рівні облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, судом першої інстанції було вірно проведено розрахунок відсотків відповідно до вищевказаних положень діючого законодавства України, відповідно до якого розмір процентів за період з 28 червня 2013 року по 06 вересня 2018 року, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи із суми поточної заборгованості у розмірі - 370 грн. 01 коп., облікової ставки НБУ та кількості днів прострочення за спірний період становить 332 грн. 03 коп.

Посилання апелянта не те, відповідач укладання чи не укладання кредитного договору не оспорював, розрахунок заборгованості не спростував, відсутність заборгованості не довів та не заперечував проти наявності між сторонами кредитних зобов`язань, зустрічних позовних вимог не заявляв також не можуть бути прийняті колегією суддів як підстава для задоволення позовних вимог, так як відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину або відсутність заперечень з боку відповідача щодо наявності заборгованості при розгляді справи не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні спору про стягнення заборгованості по суті.

Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду в оскаржуваній частині відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Тож, керуючись положеннями ст. ст. 259, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2019року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова