Провадження F 22-ц/801/992/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року

Справа № 127/30964/18

м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Матківської М.В., Стадника І.М.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу F127/30964/18 за позовом Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 березня 2019 року, яке ухвалене суддею Вохміновою О.С. в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області о 12 год 56 хв, повний текст складено 21 березня 2019 року,

в с т а н о в и в :

В грудні 2018 року Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації звернулось в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів, мотивуючи позовні вимоги тим, що рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 25 листопада 2014 року з відповідача ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання доньки F ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач рішення суду не виконував, тому ОСОБА_5 звернулась до УПСЗН Вінницької районної державної адміністрації про призначення тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів.

ОСОБА_5 було призначено тимчасову допомогу в період з 01 вересня 2015 року по 30 листопада 2017 року в загальному розмірі 9572,40 грн. відповідно до п. 6, 7 Порядку призначення та виплати тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого постановою КМУ від 22 лютого 2006 року F189.

Тимчасова допомога призначалась кожні шість місяців, починаючи з місяця, в якому подані усі необхідні документи на підставі повторно поданих заяв, декларацій про доходи та майновий стан, довідок відділів ДВС про неотримання аліментів від батька дитини ОСОБА_3

Таким чином, Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації просило, на підставі ч.10 ст.181 Сімейного кодексу України, стягнути з відповідача ОСОБА_3 виплачені з державного бюджету у вигляді тимчасової державної допомоги кошти в сумі 9 572,40 грн.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 березня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 березня 2019 року є незаконним, необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, не в повному обсязі встановлено обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 02 травня 2019 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зFясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволені позову, виходив із недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є батьком доньки F ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Виконавчий лист виданий Вінницьким міським судом Вінницької області 18 грудня 2014 року (справа F127/18642/14) про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання доньки F ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі по 500 грн. щомісячно, починаючи з 28 серпня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Дане рішення суду було предFявлене до виконання.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 неодноразово зверталась до Управління праці і соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації з заявами про призначення соціальної допомоги на підставі Порядку призначення та виплати тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого постановою КМУ від 22 лютого 2006 року F189, оскільки не отримувала аліментів від ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки, про що також надала довідки відділу ДВС.

Управлінням праці і соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації з вересня 2015 року по листопад 2017 року була нарахована та виплачена допомога ОСОБА_5 в загальній сумі 9572,40 грн. (а.с.30).

Також судом першої інстанції встановлено, що виплати були припинені, оскільки стягувач ОСОБА_5 не зверталась більше з заявами про виплату допомоги.

Відповідно до ч.9, 10 ст.181 Сімейного кодексу України порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. Суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку.

Згідно із п.2 Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року F 147, тимчасова допомога призначається у разі, коли рішення суду про стягнення аліментів з одного з батьків не виконується у зв'язку з ухиленням від сплати аліментів або відсутністю у боржника коштів та іншого майна, на які за законом може бути звернено стягнення.

Відповідно до п. 7 Порядку F 189 тимчасова допомога призначається кожні шість місяців починаючи з місяця, в якому подано заяву з усіма необхідними документами.

Відповідно до п.10 Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року F 189, виплата тимчасової допомоги припиняється у разі досягнення дитиною 18-річного віку.

Виплата державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, наданих як субвенція місцевому бюджету.

У пункті 12 цієї Постанови зазначено, що якщо виникла можливість стягнення аліментів з одного з батьків, виявлено, що один з батьків може утримувати дитину або місце проживання (перебування) одного з батьків встановлено, у зв'язку з чим можливе стягнення з нього коштів на утримання дитини, орган соціального захисту населення звертається до суду із заявою про стягнення суми сплаченої тимчасової допомоги.

Аналіз норми підзаконного нормативно-правового акта закріпленої в пункті 12 Постанови вказує на те, що підставою для звернення органу праці та соціального захисту населення до суду з указаним позовом є встановлення факту, що один з батьків може утримувати дитину або встановлено місце проживання одного з батьків, який може утримувати дитину та з якого можуть бути стягнуті аліменти.

Отже колегія суддів погоджується, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню за умови доведення, що один з батьків може утримувати дитину або встановлено місце проживання одного з батьків, який може утримувати дитину та з якого можуть бути стягнуті аліменти.

В матеріалах справи наявні довідки з яких видно, що на неодноразові звернення ОСОБА_5, працівниками відділу ДВС видавались довідки про те, що вона не отримувала аліменти від ОСОБА_3 за період з 01 березня 2015 року по 01 червень 2017 року на підставі виконавчого листа (справа F127/18642/14).

Разом з тим, звертаючись з цим позовом, позивачем не зазначено, які дії були вчинені державним виконавцем до спонукання боржника виконувати рішення суду та сплачувати аліменти у встановленому законом порядку, позивачем не зазначено, які причини несплати боржником аліментів з червня 2015 року по листопад 2017 року, а саме чи дійсно він ухилявся від сплати аліментів, чи були відсутні у боржника кошти та інше майно, на яке згідно чинного законодавства може бути звернено стягнення.

Також, колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведені належними та допустимими доказами підстави звернення до суду з цим позовом, визначені п.12 вище зазначеного Порядку, в тому, що на час пред'явлення позову виникла реальна можливість стягнення аліментів з боржника ОСОБА_3 і чи він може утримувати дитину.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідача з вимогою про добровільне повернення коштів у вигляді тимчасової державної допомоги в сумі 9 572,40 грн (п.п.3 п.12 вище зазначеного порядку).

Таким чином, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення тимчасової державної допомоги в розмірі 9572,40 грн.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду не впливають, отже є законним, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, F 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації залишити без задоволення.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 15 травня 2019 року.

Головуючий: підпис ОСОБА_2

Судді: підписи ОСОБА_7

ОСОБА_8

Згідно з оригіналом: ОСОБА_2