Ухвала

14 травня 2019 року

м. Київ

справа № 759/11537/16-ц

провадження № 61-7806ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 березня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Нафтохімік», Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Святошинського району про визнання незаконним рішення позачергових загальних зборів членів Житлово-будівельного кооперативу «Нафтохімік»,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому, уточнивши свої позовні вимоги, просив скасувати протокол № б/н зборів правління Житлово-будівельного кооперативу «Нафтохімік» (далі - ЖБК «Нафтохімік») від 03 листопада 2015 року, протокол № 1 позачергових загальних зборів членів ЖБК «Нафтохімік» від 04 листопада 2015 року, протокол № 4 позачергових загальних зборів членів ЖБК «Нафтохімік» від 10 грудня 2015 року, протокол № 1 засідання правління ЖБК «Нафтохімік» від 10 грудня 2015 року, протокол № 1 загальних зборів членів обслуговуючого кооперативу ЖБК «Нафтохімік» від 15 березня 2017 року, скасувати реєстраційну дію від 07 квітня 2016 року, номер запису 8004351, та зобов'язати державного реєстратора внести запис про скасування запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, скасувати реєстраційну дію від 17 березня 2017 року, номер запису 2004351, та зобов'язати державного реєстратора внести запис про скасування запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що він як голова правління ЖБК «Нафтохімік» у листопаді 2015 року поштою отримав лист від 05 листопада 2015 року від громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які називали себе членами правління ЖБК «Нафтохімік», в якому було зазначено, що загальними зборами прийнято рішення про переобрання правління ЖБК «Нафтохімік», у зв'язку з чим загальними зборами зобов'язано його передати новообраному правлінню справи та матеріальні цінності ЖБК «Нафтохімік» у строк до 15 листопада 2015 року. До вказаного листа було додано копію протоколу позачергових загальних зборів ЖБК «Нафтохімік» від 04 листопада 2015 року № 2. Відповідачем не було додано списку присутніх на зборах членів ЖБК «Нафтохімік», у зв'язку з чим перевірити та з'ясувати, чи дійсно 04 листопада 2015 року були проведені збори, є неможливим, а тому вважає вказаний протокол незаконним. Відповідачем порушено порядок скликання позачергових загальних зборів членів ЖБК «Нафтохімік», оскільки такі збори скликаються на вимогу не менше 1/3 загальної кількості членів кооперативу, проте у колективній заяві з проханням провести позачергові загальні збори була відсутня необхідна кількість голосів для їх скликання та був зазначений порядок денний зборів, що не стосувався діяльності ЖБК «Нафтохімік». У зв'язку з безперервною діяльністю юридичної особи членами та новообраним правлінням ЖБК «Нафтохімік» проводилися збори і у квітні 2016 року йому стало відомо про внесення змін до статутних документів та зміну голови правління ЖБК «Нафтохімік». Під час ознайомлення з реєстраційною справою ЖБК «Нафтохімік» ним було виявлено низку підроблених документів.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 21 березня 2019 року, в задоволенні позову відмовлено.

17 квітня 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 березня 2019 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у цій справі є скасування протоколу № б/н зборів правління ЖБК «Нафтохімік» від 03 листопада 2015 року, протоколу № 1 позачергових загальних зборів членів ЖБК «Нафтохімік» від 04 листопада 2015 року, протоколу № 4 позачергових загальних зборів членів ЖБК «Нафтохімік» від 10 грудня 2015 року, протоколу № 1 засідання правління ЖБК «Нафтохімік» від 10 грудня 2015 року, протоколу № 1 загальних зборів членів обслуговуючого кооперативу ЖБК «Нафтохімік» від 15 березня 2017 року, скасування реєстраційних дій від 07 квітня 2016 року, номер запису 8004351, та від 17 березня 2017 року, номер запису 2004351, та зобов'язання державного реєстратора внести записи про скасування записів до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Київського апеляційного суду від 21 березня 2019 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Верховним Судом також взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 березня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Нафтохімік», Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Святошинського району про визнання незаконним рішення позачергових загальних зборів членів Житлово-будівельного кооперативу «Нафтохімік».

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук