ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 листопада 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/5281/15-ц

Головуючий у першій інстанції Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1291/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

із секретарями Шкарупою Ю.В., Зіньковець О.О.,

сторони: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Валендюка Владислава Сергійовича на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 липня 2015 року (місце ухвалення м. Чернігів)в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення процентів за договорами банківського строкового вкладу (депозиту), інфляційних втрат та 3 % річних,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди. В обгрунтування позову посилався на те, що 15.01.2015 між сторонами укладено договір банківського строкового вкладу (депозиту), відповідно до умов якого ОСОБА_1 вніс, а ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» прийняло грошові кошти у розмірі 18 000 грн на вкладний рахунок на строк з 15.01.2015 до 15.02.2015 під 25 % річних.

27.01.2015 укладено договір банківського строкового вкладу (депозиту), відповідно до умов якого ОСОБА_1 вніс, а банк прийняв грошові кошти у розмірі 150 000 грн на вкладний рахунок на строк з 27.01.2015 до 27.02. 2015 під 25 % річних.

Позивач в позові посилається, що він належним чином виконав умови вказаних правочинів, проте після закінчення їх дії банк відмовляється повертати суму вкладу та сплачувати нараховані відсотки. Оскільки банк не виконав належним чином свої зобов`язання, то зобов`язаний також сплатити інфляційні втрати та 3 % річних відповідно до норми статті 625 ЦК України.

Крім того, зазначає, що неправомірними діями банку позивачу завдано моральної шкоди.

З врахуванням заяви про збільшення позовних вимог ОСОБА_1 просив стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на свою користь заборгованість за договорами-заявами банківських вкладів № 300937/4396/1-15 від 15.01.2015 та № 300937/8116/1-15 від 27.01.2015 в розмірі 168 000,00 грн; стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на свою користь1738,36 грн процентів за договором-заявою про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» № 300937/8116/1-15від 27.01.2015; стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на свою користь 48872,66 грн інфляційних втрат, три проценти річних у сумі 1799,01 грн, 8000,00 грн у відшкодування завданої моральної шкоди.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 06.07.2015 позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами-заявами банківських вкладів № 300937/4396/1-15 від 15.01.2015 та № 300937/8116/1-15 від 27.01.2015 в розмірі 168 000,00 грн, 1 738,36 грн процентів за договором-заявою про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» № 300937/4396/1-15 від 15.01.2015, 13 253, 42 грн процентів за договором-заявою про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» № 300937/8116/1-15 від 27.01.2015, 48 872, 66 грн інфляційних та три проценти річних в сумі 1 799, 01 грн, а всього 233 663, 45 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що банк безпідставно відмовив позивачу в поверненні вкладів по закінченню строків їх розміщення, у зв`язку з чим він має сплатити позивачеві заборгованість по вкладах, проценти за ними, відшкодування збитків внаслідок інфляції та 3 % річних. Вимоги про відшкодування моральної шкоди не можуть бути задоволені, оскільки не передбачені укладеними сторонами договорами і не ґрунтуються на законі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням місцевого суду від 06.07.2015 представник уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Косих С.І. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.

За доводами скарги оскаржуване рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У скарзі посилається на безпідставне задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, стягнення нарахованих процентів, 3 % річних за порушення зобов`язання з урахуванням індексу інфляції на загальну суму 233 663, 45 грн, а також судового збору в розмірі 2 336, 63 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 26.05.2017 апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - відхилено, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06.07.2015 залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що після закінчення строку дії договорів відповідач, ігноруючи звернення позивача, не повернув йому вклади, що не заперечується жодним з учасників судового розгляду. Вказану обставину підтверджено копією листування сторін, копією довідки відповідача від 07.05.2015, згідно з якою вкладені ОСОБА_1 кошти у розмірі 168 000 грн обліковуються на поточному рахунку, у зв`язку з чим нарахування процентів за зберігання їх не передбачено, а також виписками по особовому рахунку позивача.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди до апеляційного суду не оскаржувалось, тому судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Постановою Верховного Суду від 14.08.2019 касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Валендюка В.С. задоволено частково.

Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 26.05.2017 в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення процентів за договорами банківського строкового вкладу (депозиту), інфляційних втрат та 3 % річних - скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06.07.2015 та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 26.05.2017 в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення суми вкладів за договорами банківського строкового вкладу (депозиту) залишено без змін.

У своїй постанові Верховний Суд зазначив, що суди дійшли правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 суми вкладів за двома договорами банківського вкладу у розмірі 168 000 грн, оскільки на момент ухвалення рішення суду першої інстанції в банку не діяли тимчасові обмеження, не було введено тимчасову адміністрацію, тому рішення суду про стягнення основної суми боргу є законним та обґрунтованим.

Разом з тим, не погодився з висновками судів в частині стягнення з банку на користь вкладника процентів за цими договорами, інфляційних втрат та 3 % річних. Зазначив, що залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не врахував, що зобов`язання банку перед позивачем у розмірах та на умовах, визначених договорами банківського вкладу (депозиту), припинилося у строки, визначені цими договорами, а після закінчення строку розміщення вкладу, вклад перераховано на поточний рахунок вкладника до вимоги, до якої застосовується інша процентна ставка, не перевірив дійсний розмір цієї ставки, неправильно розрахував суму боргу за відсотками і період його виникнення.

Оскільки вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат на підставі частини другої статті 625 ЦК України є похідними від вимоги про стягнення відсотків за користування вкладом (депозитом), тому ухвала апеляційного суду в цій частині також не може бути залишена без змін, оскільки суд не дотримався вимог закону при визначенні вказаних сум.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково, рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів за договорами банківського строкового вкладу (депозиту) підлягає скасуванню та залишенню без змін в частині стягнення 3% річних та інфляційних витрат, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 15.01.2015 між сторонами укладено договір банківського строкового вкладу (депозиту), відповідно до умов якого ОСОБА_1 вніс, а ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» прийняло грошові кошти у розмірі 18 000 грн на вкладний рахунок на строк з 15.01.2015 до 15.02.2015 під 25 % річних (а.с. 5).

27.01.2015 укладено договір банківського строкового вкладу (депозиту), відповідно до умов якого ОСОБА_1 вніс, а ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» прийняло грошові кошти у розмірі 150 000 грн на вкладний рахунок на строк з 27.01.2015 до 27.02.2015 під 25 % річних (а.с. 6).

За умовами пункту 6 укладених договорів банківських вкладів, після закінчення строку, визначеного пунктом 1 договору-заяви, вклад повертається владникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями пункту 5.1 Основних умов, але по закінченню строків розміщення обох вкладів звернувшись до установи банку, де вони були розміщені, позивач отримав відмову у поверненні грошових коштів.

Вказаними договорами також передбачено, що строк розміщення вкладу не може бути продовжений сторонами.

Основні умови разом з цим договором складають договір банківського вкладу та є його невід`ємними частинами; підписанням даного договору вкладник підтверджує факт ознайомлення з умовами банківського вкладу «Нові гроші» та Основними умовами, чинними на дату підписання договору, погоджується з ними у повному обсязі й бере на себе права та обов`язки, визначені Основними умовами, та безумовно зобов`язується їх виконувати.

17.09.2015 на підставі рішення Національного банку України № 612 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних. Того ж дня (17 вересня 2015 року) виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належним чином виконав свої зобов`язання та передав, а ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» прийняв грошові кошти за договорами банківського строкового вкладу (депозиту) від 15.01.2015 у розмірі 18 000 грн та від 27.01.2015 у розмірі 150 000 грн.

Разом з тим, банк належним чином не конав свої зобов`язання, кошти за вказаними вище правочинами зі спливом встановленого сторонами строку та на вимогу позивача не повернув.

Відповідно до виписки по рахунку за період з 15.01.2015 до 18.09.2015 банк 16.03.2015 перерахував суми вкладу за двома договорами банківського вкладу у розмірі 168 000 грн та відсотки у розмірі 1 571,07 грн на рахунок на вимогу у зв`язку із закінченням строку дії депозиту, проте кошти фактично не повернув вкладнику, хоча позивач вимагав їх повернення відповідною заявою.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції послався, що відповідач безпідставно відмовив позивачу в поверненні вкладів по закінченню строків їх розміщення, у зв`язку з чим він має сплатити позивачеві заборгованість по вкладах, проценти за ними, відшкодування збитків внаслідок інфляції та 3 % річних. Вимоги про відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди не можуть бути задоволені, оскільки не передбачені укладеними сторонами договорами і не ґрунтуються на законі.

Рішення суду першої інстанції підлягає перегляду тільки в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення процентів за договорами банківського строкового вкладу (депозиту), інфляційних втрат та 3 % річних.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди до апеляційного суду не оскаржувалось, тому судом апеляційної інстанції не переглядається в цій частині.

З висновками суду першої в оскаржуваній частині частково погоджується апеляційний суд враховуючи наступне.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Вклад (депозит) - це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (ст. 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність»).

Згідно із ч.1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

Договорами банківського строкового вкладу (депозиту) «Нові гроші» №300937/4396/1-15 від 15.01.2015 та № 300937/8116/1-15 від 27.01. 2015, укладених між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» передбачено, що:

- за час користування коштами вкладу протягом строку, передбаченого п. 1 цього договору (строк дії договорів відповідно з 15.01. по 15.02.2015 та 27.01 по 27.02.2015), банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 25 річних. Нарахування процентів здійснюється банком у випадку, визначеному п. 4.1.3 Основних умов. Капіталізація процентів, нарахованих на вклад, не проводиться. Нараховані проценти зараховуються вкладнику на рахунок, відкритий у банку № (пункт 2 договору);

- після закінчення строку, визначеного пунктом 1 цього договору, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, визначених положеннями п. 5.2 Основних умов (пункт 6 договору);

- підписанням цього договору вкладник усвідомлює та погоджується з тим, що Основні умови разом з цим договором складають договір банківського вкладу та є його невід`ємними частинами. Також вкладник підписанням цього договору підтверджує факт ознайомлення з Основними умовами, чинного на дату підписання банком та вкладником цього договору, погоджується з положеннями Основних умов у повному обсязі, бере на себе права та обов`язки, що визначені Основними умовами, та безумовно зобов`язується їх виконувати ( пункт 9 договору).

Пунктом 4.1.3 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» визначено, що нарахування процентів за вкладом проводиться від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк до дня, який передує його поверненню вкладнику або списанню з вкладного рахунку.

Договорами банківського строкового вкладу, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», не передбачено їх автоматичної пролонгації (без додаткового погодження між сторонами) та зміна умов в односторонньому порядку.

Отже, аналіз правових норм та умов договору дає підстави для висновку про те, що відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання банку в розмірах на умовах, визначених договором банківського вкладу (депозиту), припинилися у строк, установлений цим договором.

Проте, закінчення строку дії договору в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальні правовідносини, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1891 цс 15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для усіх судів.

Договори банківських строкових вкладів (депозитів) «Нові гроші» (а.с. 5, 6), не містять визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов`язань за договором після закінчення терміну їх дії.

Стягуючи з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 проценти за Договорами банківського строкового вкладу (депозиту) «Нові гроші» №300937/4396/1-15 від 15.01.2015 та № 300937/8116/1-15 від 27.01.2015, суд першої інстанції не правильно застосував положення ч. 1 ст. 1058 та ст. 1061 ЦК України, помилково дійшов висновку, про те, що після закінчення терміну дії договорів й у разі неналежного виконання їх умов з банку на користь вкладника підлягають стягненню проценти за користування грошовим вкладом за процентною ставкою, передбаченою цими договорами, не врахував, що договорами не визначено розмір процентної ставки за користування депозитом у разі закінчення терміну їх дії та неналежного виконання грошового зобов`язання за ними.

При цьому, суд першої інстанції безпідставно не застосував норму ст. 1070 ЦК України та не врахував, що з банку підлягають стягненню проценти за процентною ставкою в розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині стягнення саме відсотків на користь позивача не відповідає нормам матеріального права.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що пунктом 2 наказу голови правління ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» №712-о від 29.08.2013 «Про внесення змін до наказу №681-о від 19.08.2013 «Про внесення змін в Основні умови по залученню банківських вкладів фізичних осіб» встановлено, що починаючи з 1 вересня 2013 року проценти по залишкам грошових коштів на рахунках на вимогу нараховуються із розрахунку 0,0001 % річних (а.с. 59-60).

Таким чином, з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню проценти за договорами строкових банківських вкладів (депозитів) «Нові гроші» №300937/4396/1-15 від 15.01.2015 та № 300937/8116/1-15 від 27.01.2015, укладених між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за період визначений позивачем у позовній заяві, враховуючи збільшення позовних вимог (а.с. 23) з 16.02.2015 по 06.07.2015 в розмірі 0,70 коп. (18000,0 грн. х 0,0001% : 365 днів х 141 день) та з 28.02.2015 по 06.07.2015 в розмірі 5,30 коп. (150000,0 грн. х 0,0001% : 365 днів х 129 днів), а всього 6,00 грн.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення та визначення розміру 3% та інфляційних.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

За змістом вказаних норм закону та ст. 1058 ЦК України, яка регулює правовідносини, що випливають з договору банківського вкладу, зобов`язання банку з повернення вкладу вважається виконаним, коли вкладнику буде надана реальна можливість отримати та розпорядитися на свій розсуд вкладом.

У випадку перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, або рахунок до вимоги, однак ненадання вкладнику реальної можливості використання цих коштів, зобов`язання банку з повернення вкладу є невиконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов`язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі №6-140цс13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для усіх судів.

За таких обставин з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню за договорами строкового банківського вкладу (депозиту) «Нові гроші» №300937/4396/1-15 від 15.01.2015 та № 300937/8116/1-15 від 27.01.2015 три проценти річних за період 16.02.2015 по 06.07.2015 в розмірі 208, 60 грн (18 000 грн х 3% : 365 днів х 141 день) та з 28.02.2015 по 06.07.2015 в розмірі 1590,41 грн (150 000,0 грн х 3%: 365 днів х 129 днів), а всього 1799, 01 грн, а також інфляційні втрати за період визначений та розрахований позивачем у позові, а саме щодо 18 000,00 грн в розмірі 5236, 36 грн за період 16.02.2015 по 06.06.2015 (виходячи із сукупного індексу інфляції за визначений період 1,291) та щодо 150 000, 00 грн за період з 28.02.2015 по 06.06.2015 (виходячи із сукупного індексу інфляції за визначений період 1,291) в розмірі 43636, 30 грн, а всього 48862, 66 грн.

Вказані розрахунки у визначеному порядку належними та допустимими доказами не спростовані відповідачем, суд апеляційної інстанції погоджується з наданими розрахунками, враховуючи встановлену обставину щодо виплати основних сум боргу по депозиту лише 06.11.2015, що підтверджується наданими даними від 24.10.2019 № 083-1-1-4842/19 представником відповідача (а.с. 240 зворотня сторона), на що звертав увагу суд касаційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки позивачем було заявлено вимоги, щодо 3% та інфляційних втрат лише щодо основної суми боргу без включення до неї відсотків, надані позивачем розрахунки є правильними з врахуванням меж заявлених вимог за визначений позивачем період у розрахунках доданих до заяви про збільшення позовних вимог.

З врахуванням наведеного рішення суду першої інстанції в частині стягнення відсотків по депозитних вкладах підлягає скасуванню, з постановленням судом апеляційної інстанції нового рішення про часткове задоволення вимог позивача в цій частині на суму 6,00 грн, та зміні в частині визначення до стягнення загальної суми та розподілу судових витрат, а саме зменшення загальної суми коштів до стягнення з 233 663, 45 грн до 218 677, 67 грн, та судового збору на користь держави за розгляд справи у суді першої інстанції з 2 336, 63 грн до 2 173,06 грн.

В іншій частині рішення суду щодо інфляційних втрат та 3 % річних підлягає залишенню без змін.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 зазначеної статті якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Встановлено, що спірні правовідносини стосуються захисту прав споживачів, таким чином на підставі ЗУ «Про судовий збір», ЗУ «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи, що районним судом було стягнуто з відповідача судовий збір в дохід держави, задоволення апеляційної скарги частково та, відповідно, зміни рішення суду першої інстанції, слід зменшити стягнутий судовий збір з відповідача на користь держави з 2 336,63 грн до 2 173,06 грн, та компенсувати за рахунок держави 179,92 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Валендюка Владислава Сергійовича задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 липня 2015 року в частині стягнення процентів за договорами банківського строкового вкладу (депозиту) скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення процентів за договорами банківського строкового вкладу (депозиту) задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 проценти за договорами банківського строкового вкладу (депозиту) у сумі 6,00 грн.

Рішення суду в частині визначення до стягнення загальної суми та розподілу судових витрат змінити, зменшивши загальну суму коштів до стягнення з 233663,45 грн до 218 677,67 грн, та судового збору на користь держави за розгляд справи у суді першої інстанції з 2 336,63 до 2 173,06 грн.

У іншій частині рішення суду залишити без змін.

Компенсувати Публічному акціонерному товариству «Банк «Фінанси та Кредит» (юридична адреса: 04050, м. Київ, вул. Січових Стрільців (Артема), 60, ) судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції 179,92 грн. за рахунок держави в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07.11.2019.

Головуючий Судді :