Справа № 128/1690/15-ц
Провадження № 22-ц/801/1281/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О.П.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 рокуСправа № 128/1690/15-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Рибчинського В.П., Голоти Л.О.,

за участі секретаря судового засідання Топольської В.О., представника скарж-ника відповідача-позивача ОСОБА_1 адвоката Семенюк О.А., пред-ставника особи, яка не брала участі у справі, скаржника ОСОБА_2 адвоката Марцинковського Л.В., позивачки-відповідачки ОСОБА_3 , її представ-ника адвоката Шикунової А.О., розглянувши у спрощеному позовному прова-дженні у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_1

про поділ майна подружжя,

за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

за апеляційними скаргами відповідача-позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Пунько Ірини Валеріївни, особи яка не брала участі у справі ОСОБА_2 на рішення Вінниць-кого міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2017 року, ухвалене у при-міщенні суду в м. Вінниці за головування судді Короля О.П.,

В С Т А Н О В И В:

15 травня 2015 року ОСОБА_3 звернулася у Вінницький районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна под-ружжя, зазначаючи наступне. З 22 листопада 2005 року по 23 травня 2016 року сторони у справі перебували у шлюбі, який розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 березня 2016 року, що набрало закон-ної сили згідно рішення Апеляційного суду Вінницької області від 23 травня 2016 року. Сторони у справі набули нерухоме майно у вигляді житлового бу-динку АДРЕСА_1 та земельну ділянку в смт Стрижавка Вінницького району Він-ницької області, а також кількох автомобілів, зареєстрованих на ім`я відповіда-ча. Оскільки подружжя не може дійти спільної згоди стосовно поділу майна в натурі, ОСОБА_3 просила суд його поділити за принципом рівності час-ток, визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку по АДРЕСА_1 , на 1/2 частку земельної ділянки в смт Стрижавка Вінницького району Вінницької області , на 1/2 частку кожного автомобіля, які перебувають у спільній власності сторін ( т. 1, а. с. 1 ).

27 липня 2015 року ОСОБА_3 подала суду заяву про збільшення по-зовних вимог. У цій заяві позивачка зазначає, що відповідач є єдиним засновни-ком приватного підприємства «ВінКава», формування статутного фонду якого завершене у 2008 році, тобто в період шлюбу. Через це ОСОБА_3 пре-тендує на частину статутного фонду цього підприємства, що тягне відповідні корпортивні права. Оскільки перелік спільного майна подружжя став конкрети-зованішим, збільшився, позивачка просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частку: нежитлового приміщення підвалу №№ 1, 3 ( офіс № 3 ) в АДРЕСА_3 , площею 60,6 кв.м., що складає 3/25 часток вбудованих приміщень під літерою «А»; цілого житлового будинку з госпо-дарською будівлею та спорудами в АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,1758 га, кадастровий номер НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий номер НОМЕР_2 в смт Стрижавка Вінниць- кого району Вінницької області , АДРЕСА_4 ; квартири АДРЕСА_5 ; квартири АДРЕСА_6 ; нежитлового приміщення в АДРЕСА_7 , пло-щею 312,4 кв.м., що складає 1/125 часток приміщення під літерою «В»; авто-мобіля Toyota Hiace, 2007 року випуску, VIN НОМЕР_3 ; автомобіля Lexus RX 350, 2012 року випуску, VIN НОМЕР_4 ; автомобіля ИЖ 27175, 2006 року випуску, VIN НОМЕР_5 ; автомобіля JAK HFC1020К, 2007 року випуску, шасі/рама НОМЕР_6 ; статутного ка-піталу юридичної особи - приватного підприємства «ВінКава» за адресою по вул. Щорса, № 14а в м. Вінниці (т. 1, а. с. 89).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 11 вересня 2015 року, враховуючи, що основна частина нерухомого майна, яке є предме-том цього спору, знаходиться на території м. Вінниці, на підставі статей 114, 116 ЦПК України справа передана на розгляд до Вінницького міського суду Вінницької області ( т. 1, а. с. 127 ).

27 травня 2016 року ОСОБА_3 подала суду заяву про збільшення роз-міру позовних вимог. У цій заяві позивачка зазначила про зняття з обліку і від-чуження відповідачем 30 квітня 2015 року без її відома та згоди автомобіля, що був спільним майном подружжя, Lexus RX 350, VIN НОМЕР_4 , 2012 року випуску, вартістю близько одного мільйона гривень ( еквівалент 40 тися-чам доларів США ). Отримані від реалізації кошти відповідач приховав, вико-риставши їх на свої власні потреби. У ОСОБА_1 існує значна заборго-ваність по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю. За викладених обставин на підставі частини третьої статті 70 СК України позивачка просила суд поділити спільне майно подружжя шляхом виділення їй 5/6 часток майна, а відповідачу - 1/6 частки; визнати на нею право власності на 5/6 часток: нежитлового примі-щення підвалу №№ 1, 3 ( офіс № 3 ) в АДРЕСА_3 , площею 60,6 кв.м., що складає 3/25 часток вбудованих приміщень під літерою «А»; цілого житлового будинку з господарською будівлею та спорудами в АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,1758 га, кадастровий номер НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий номер НОМЕР_2 в АДРЕСА_4 ; квартири АДРЕСА_5 ; квартири АДРЕСА_6 ; не-житлового приміщення в АДРЕСА_7 , площею 312,4 кв.м., що складає 1/125 часток приміщення під літерою «В»; автомобіля Toyota Hiace, 2007 року випуску, VIN НОМЕР_3 ; автомобіля Lexus RX 350, 2012 року випуску, VIN НОМЕР_4 ; автомобіля ИЖ 27175, 2006 року ви-пуску, VIN НОМЕР_5 ; автомобіля JAK HFC1020К, 2007 року випус-ку, шасі/рама НОМЕР_6 ; статутного капіталу юридичної особи - приватного підприємства «ВінКава» за адресою по вул. Щорса, № 14а в м. Він-ниці ( т. 3, а. с. 27 ).

Заявою від 17 червня 2016 року позивачка збільшила розмір власних позов-них вимог, просила суд визнати за нею право власності на 5/6 часток автомобі-ля Toyota Auris, д.н.з. НОМЕР_7 ( т. 3 а. с. 43 ).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 червня 2016 року до участі у цій цивільній справі на задоволення клопотання позивачки ОСОБА_3 залучена в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 , власниця ав-томобіля Lexus RX 350, білого кольору, 2012 року випуску, VIN НОМЕР_4 .

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя. У позовній заяві зазначено, що за час подружнього життя сторонами у справі придбавалося різне майно, у тому числі автомобілі Toyota Auris 1.6L, 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_7 , но-мер кузова НОМЕР_8 та ЗАЗ 110557, 2004 року випуску, тип кузова Пікап-В, причіп НОМЕР_9 , власницею яких значиться позивачка-від-повідачка. ОСОБА_1 просив суд поділити спільне майно подружжя, ви-знати за ним право власності на 1/2 частку кожного із вказаних у його позові транспортних засобів (т. 3, а.с. 148-149).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 травня 2017 року задоволена заява ОСОБА_3 та залишений без розгляду її позов до ОСОБА_1 про визнання права власності на 5/6 часток автомобіля Lexus RX 350, 2012 року випуску, VIN НОМЕР_4 з урахуванням подання нею заяви про стягнення з відповідача-позивача на її користь суми коштів в якості компенсації за вказаний відчужений ОСОБА_5 транспортний засіб ( т. 3 а. с. 144, 153 ).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2017 року задоволена заява ОСОБА_3 та залишений без розгляду її позов до ОСОБА_1 про поділ автомобілів ИЖ 27175, 2006 року випуску, VIN НОМЕР_5 ; JAK HFC1020К, 2007 року випуску, шасі/рама НОМЕР_6 ( т. 3, а. с.195, 204 ).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволений частково. Спільне майно подружжя поділене шляхом виділення кожній стороні у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 по 1/2 його частці. За ОСОБА_3 визнано право власності на 3/8 частки нежитлового приміщення підвалу №№ 1, 3 ( офіс № 3 ) в АДРЕСА_3 , площею 60,6 кв.м., що складає 3/25 часток вбу-дованих приміщень під літерою «А»; на 1/2 частку житлового будинку з госпо-дарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 ; на 1/2 частки земельної ділянки пло-щею 0,1758 га, кадастровий номер НОМЕР_1 в с. Зарванці Він АДРЕСА_1 ; на 1/2 част-ки земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий номер НОМЕР_2 в смт Стрижавка Вінницького району Вінницької обла - сті , по АДРЕСА_4 ; на 1/2 частки нежитлового приміщення в АДРЕСА_7 , площею 312,4 кв.м., що складає 1/125 частку приміщення під літерою «В»; на 1/2 частку автомобіля Toyota Hiace, білого ко-льору, 2007 року випуску, VIN НОМЕР_3 . Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 492 127,64 гривень, що складає вартість 1/2 частки автомобіля Lexus RX 350, 2012 року випуску, VIN НОМЕР_4 . У задоволенні решти позову відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_1 на ко-ристь ОСОБА_3 у відшкодування судових витрат зі сплати судового збо-ру 2 375,10 гривень, 1015,20 гривень у відшкодування витрат з оплати прове-деної судової автотоварознавчої експертизи.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволений, визнано за ним право власності на 1/2 частку автомобілів Toyota Auris 1.6L, 2013 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_8 та ЗАЗ 110557, 2004 року випус-ку, білого кольору, тип кузова Пікап-В, причіп НОМЕР_9 . Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових вит-рат зі сплати судового збору 3 052,99 гривні ( т. 3, а. с. 206-210 ).

Рішення суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку відпо-відачем-позивачем ОСОБА_1 , його представником адвокатом Пунько І.В., які просять його скасувати в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частку нежитлового приміщення в АДРЕСА_7 , площею 312,4 кв.м., що складає 1/125 частку приміщення під літерою «В»; стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 492 127,64 гривень вартості 1/2 частки автомобіля Lexus RX 350, 2012 року випуску, VIN НОМЕР_4 через порушення судом норм ма-теріального та процесуального права. У цій частині скаржники просять ухвали-ти нове рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог (т.3, а. с. 214-218).

В іншій частині позовних вимог судове рішення ОСОБА_1 , його представником не оскаржується, тому в силу вимог статті 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

18 грудня 2017 року суду апеляційної інстанції надійшла апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2017 в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_8 про поділ майна подружжя. Скаржник просить у цій частині ухва-лити нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову у повному об-сязі ( т. 4, а. с. 10-12 ), зазначаючи, що оскаржуваним рішенням вирішено пи-тання щодо його прав на майно, поділене між подружжям ОСОБА_9 , це рі-шення є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесу-ального права, усіх можливих принципів цивільного судочинства ( т. 4, а. с. 10-12 ).

Позивачка-відповідачка ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції не оскаржує.

Ухвалою апеляційного суду від 19 грудня 2017 року на підставі частини першої статті 352, статті 357 ЦПК України у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_10 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жов-тня 2017 року було відмовлено, апеляційна скарга повернута скаржнику.

21 грудня 2017 року ОСОБА_2 вдруге подана аналогічна апеляційна скарга на судове рішення. Ухвалою апеляційного суду від 27 грудня 2017 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2017 року відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 16 січня 2018 року апеляційна скарга ОСОБА_1 була залишена без задоволення, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2017 року - без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової пала-ти Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року касаційна скарга ОСОБА_11 задоволена, касаційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково; ухвала Апеляційного суду Вінницької області від 19 грудня 2017 року, постано-ва цього ж суду від 16 січня 2018 року скасовані, справа передана на новий роз-гляд до суду апеляційної інстанції ( т. 4, а. с. 120-126 ).

Ухвалою апеляційного суду від 07 червня 2019 року відкрито апеляційне провадження у цій цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2017 року ( т. 4, а. с. 137 ).

24 червня 2019 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив ОСОБА_7 на апеляційну скаргу ОСОБА_2 . У відзиві ОСОБА_3 наго-лошує, що судом здійснений поділ спільного майна подружжя, а не особистого майна виключно ОСОБА_1 чи ОСОБА_2 . Ухвала суду про забезпе-чення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за дого-вором позики шляхом накладення арешту на нерухоме майно не надає цьому майну іншого статусу. Рішення суду про поділ майна подружжя не позбавляє ОСОБА_2 права і можливості виконати судове рішення в установленому на-віть примусовому порядку. Заборона відчуження нерухомого майна не є право-вою підставою для відмови у позові про поділ спільного майна подружжя. По-зивачка-відповідачка вважає доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 надума-ними, які не дають жодних підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, для відмови у задоволенні позову, вона просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Вінницького місько-го суду Вінницької області від 30 жовтня 2017 року без змін ( т. 4, а. с. 146-148 ).

На задоволення клопотання позивачки-відповідачки ОСОБА_3 апеля-ційним судом із Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області витребувана та вивчена належним чином завірена копія виконавчого провадження № 53016642 від 01 грудня 2016 року, відкри-того на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва у справі за по-зовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошового боргу. Цей документ доданий до матеріалів справи ( т. 5, а. с. 1-82 ).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та заперечення на обидві апеляційні скарги учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізу-вавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність, обґрунтова-ність оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають част-ковому задоволенню.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним ви-могам в частині щодо поділу між колишнім подружжям спільного майна у ви-гляді нежитлового приміщення в АДРЕСА_7 , площею 312,4 кв.м., що складає 1/125 часток приміщення під літерою «В». У цій час-тині оскаржуване рішення є помилковим, таким, що суперечить нормам матері-ального права, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення. У решті оскаржуване рішення слід визнати законним і обгрунтованим, таким, що відпо-відає встановленим судом фактичним обставинам справи, наданим і наявним в матеріалах справи доказам.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється учасниками справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 22 листопада 2005 року по 23 травня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу за спільні кошти подружжям було набуте у спільну сумісну власність нерухоме та рухоме майно. Шлюбний договір між сторонами у справі не укладався, домовленостей про розмір часток при поділі майна ними не досягнуто. Свої вимоги за первіс-ним позовом ОСОБА_3 обгрунтовує презумцією, що кожна набута за час шлюбу річ є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, через що на відповідача за її позовом покладається обов`язок доказування зворотнього від-повідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у справі № 6-4963св07.

Судом першої інстанції встановлено, що хоча згідно судового рішення шлюб між подружжям ОСОБА_9 розірваний у 2016 році, фактично сторони припинили шлюбні відносини з січня 2015 року.

Керуючись нормами статей 57, 60, 71 СК України, статей 11, 58, 60 ЦПК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 22, 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику засто-сування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розір-вання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд першої інстанції визначив належність спірного майна до спільної сумісної власності подружжя, враховуючи неспростування відповідачем-позивачем та-кого висновку. Суд виходив з того, що саме поділ майна у частках між сторона-ми у справі відповідає заявленим у суд їхнім позовним вимогам. У випадку встановлення факту, що один з подружжя здійснив відчуження об`єкту спіль-ного майна не в інтересах сім`ї, таке майно або його вартість враховуються при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Суд першої інстанції на підставі частини третьої статті 61 ЦПК України зау-важив, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 бе-резня 2016 року встановлено відчуження ОСОБА_1 30 квітня 2015 ро-ку автомобіля Lexus RX 350, 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_10 , без згоди другого подружжя ОСОБА_3 . Згідно висновку автото-варознавчої експертизи від 02 грудня 2016 року № 794-А ринкова вартість цьо-го автомобіля станом день реалізації становила 984 255,28 гривень. За таких об-ставин, ураховуючи принцип рівності часток при поділі майна подружжя, суд дійшов висновку про необхідність стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 492 127,64 гривень, що становить дійсну половинну вартість проданого транспортного засобу на момент його реалізації 30 квітня 2015 року. Суд не прийняв до уваги визначену продавцем ОСОБА_1 та покупцем ОСОБА_5 у довідці-рахунку вартість автомобіля у розмірі 149 900,00 гри-вень, яка на переконання суду є заниженою, не дійсною вартістю для такого класу автомобіля. Щодо решти майна, яке заявлене до поділу у позовних вимо-гах колишнього подружжя, суд визначився у необхідності його поділу між ни-ми у рівних частках.

Суд першої інстанції на підставі норм статей 113, 115 ЦК України, Закону України «Про господарські товариства», враховуючи роз`яснення, викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про пра-во на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зазначив, що статутний капітал ПП «ВінКава», майно цього підприємства чи фізичної особи - підприємця не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому поділу між останнім не підлягає.

Суд визначився з об`ємом спірного майна, яке поділив між колишнім под-ружжям ОСОБА_9 з дотриманням норм сімейного та цивільного законодав-ства, аргументував відмову у задоволенні частини первісних позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні, окрім вирішення спору у час-тині поділу між сторонами по 1/2 частці нежитлового приміщення по АДРЕСА_7 , площею 312,4 кв.м., що скла-дає 1/125 частку приміщення під літерою «В».

Відповідно до частини першої статті 417 ЦПК України вказівки, що міс-тяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Колегією суддів апеля-ційного суду приймається до уваги, що Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, спрямовуючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, у постанові від 10 квітня 2019 року висловив певні правові обгрунтування стосовно вирішення спору у цій цивіль-ній справі (т. 4, а. с.120 -126).

Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домаш-нього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо ) самостійного заробітку ( доходу ). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індиві-дуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подруж-жя.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, відповідач-позивач ОСОБА_12 , його представник адвокат Пунько І.В. в апеляційній скарзі не пого-джуються із рішенням суду лише в частині щодо поділу нежитлового примі-щення АДРЕСА_7 та стягнення із скаржника на користь колишньої дружини 492 127,64 гривень половинної вартості автомобіля Lexus RX 350, 2012 року випуску. У решті рішення суду першої, зокрема, й у частині поділу нежитлового приміщення підвалу №№ 1, 3 ( офіс № 3 ) в АДРЕСА_3 , площею 60,6 кв.м., що складає 3/25 часток вбудованих приміщень під літерою «А» в апеляційному порядку не оскаржувало-ся на відміну від вимог, викладених у касаційній скарзі.

Згідно з нормами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції пе-реглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що сто-суються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї.

ОСОБА_3 , ОСОБА_1 не заперечувалося, що нежитлове приміщення по АДРЕСА_7 , автомобіль Lexus RX 350, 2012 року випуску, білого кольору було придбано за час шлюбу.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 , його представника в тій частині, що нежитлове при-міщення по АДРЕСА_7 , пло-щею 312,4 кв. м., що складає 1/125 частку приміщення під літерою «В», прид-бане з метою використання скаржником у своїй приватній підприємницькій ді-яльності. За цією адресою згідно Статуту ПП «ВінКава», зареєстрованого дер-жавним реєстратором 30 грудня 2008 року за № 4000563 ( т. 1, а. с. 192-211 ) з наступними змінами у 2009 році, рішення власника ПП «ВінКава» від 03 лютого 2009 року № 5 місцезнаходженням підприємства визначений пров. АДРЕСА_7 , АДРЕСА_7 .

Встановлений факт використання скаржником вказаного нежитлового при-міщення саме у підприємницькій діяльності позивачкою-відповідачкою не спростований. Через те зазначення ОСОБА_1 використання спірного нежитлового приміщення у господарській діяльності слід визнати доведеним та об'єктивним. Дане приміщення складається з адміністративної будівлі, май-стерні по ремонту автомобілів, павільйону, токарного цеху, інших виробничих і господарських будівель і споруд, що безспірно доводить їх використання у гос-подарській діяльності. Висновки суду першої інстанції щодо належності цього нежитлового приміщення до спільної сумісної власності подружжя, яке підля-гає поділу саме по 1/2 частці кожній із сторін у справі є помилковими.

Якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів под-ружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно ( тобто речове право ) трансформується у право вимоги ( зобов'язальне право ), сутність якого полягає у праві вимоги ви-плати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або права вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства. Майно приватного підприємця, набуте за рахунок спільних коштів подружжя, є спіль-ним майном подружжя, але якщо воно використовується ними у своїй підпри-ємницькій діяльності, то при його поділі повинні враховуватися зазначені вимо-ги закону щодо права вимоги половини його вартості або половини отриманого доходу від діяльності підприємства.

Щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 половини вартості реалізованого без відома останньої автомобіля Lexus RX 350, 2012 ро-ку випуску, визначеної експертним шляхом на момент продажу транспортного засобу, то в цій частині оскаржуване судове рішення є правильним та справед-ливим за мотивів, викладених у цьому рішенні.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 як особи, котра не брала участі у справі, але інтереси, права та свободи якої зачіпаються оскаржуваним судовим рішен-ням, підлягає частковому задоволенню виключно стосовно поділу між подруж-жям ОСОБА_9 нежитлового приміщення по АДРЕСА_7 . У сказі ОСОБА_2 посилається на те, що рі-шенням Подільського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року у справі № 758/8095/15-ц, яке не оскаржувалося в апеляційному порядку, за по-зовом скаржника до ОСОБА_1 про стягнення боргу в сумі 250 тисяч доларів США його вимога задоволена у повному обсязі. На більшу частину майна, яке є предметом поділу у теперішній судовій справі між колишнім под-ружжям ОСОБА_9 , а саме на нежитлове приміщення підвалу №№ 1, 3 ( офіс № 3 ) в АДРЕСА_3 , площею 60,6 кв.м., що скла-дає 3/25 часток вбудованих приміщень під літерою «А»; на 1/25 частку майно-вого комплексу в АДРЕСА_7 ; цілий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,1758 га в АДРЕСА_1 ; земельну ділянки площею 0,1500 га, в АДРЕСА_4 ухвалою Подільсь-кого районного суду м. Києва від 20 липня 2015 року у забезпечення позову ОСОБА_2 накладений арешт, через що оскаржуване ним рішення суду пер-шої інстанції від 30 жовтня 2017 року є незаконним, оскільки позбавляє його можливості захистити своє порушене право, забезпечити виконання судового рішення, яке є обов'язковим.

Свою позицію щодо необхідності задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_2 лише у вказаній частині колегія суддів апеляційного суду обгрунтовує тим, що оскаржуваним ним судовим рішенням здійснено поділ спільного суміс-ного майна колишнього подружжя, а не особистого майна боржника ОСОБА_13 . Ухвала суду про забезпечення позову скаржника до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, якою накладений арешт на неру-хоме майно, зареєстроване за боржником, не надає цьому майну іншого стату-су, який стосовно нього визначений як спільне сумісне майно подружжя. Рі-шення суду про поділ цього майна колишнього подружжя не позбавляє права і можливості ОСОБА_2 повернути власні кошти у встановленому законодав-ством, зокрема, примусовому порядку за рахунок реалізації майна, належного боржнику. Заборона відчуження спірного нерухомого майна не є правовою під-ставою для відмови у позові про поділ спільного майна подружжя.

Враховуючи викладені доводи та обгрунтування, колегія суддів апеляційно-го суду дійшла висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в час-тині поділу між колишнім подружжям ОСОБА_9 по 1/2 частці нежитлового приміщення по АДРЕСА_7 належним чином не врахував усі норми законодавства, матеріального права, що регулюють спірні правовід-носини, які виникли та мають місце між сторонами у справі, не повно дослідив усі обставини справи та дійшов необґрунтованого висновку щодо необхідності задоволення позову ОСОБА_3 у цій частині. Оскаржуване рішення у вка-заній частині підлягає скасуванню як помилкове з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення апеляційних скарг.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати су-дове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рі-шення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення пов-ністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або змі-ни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм проце-суального права або неправильне застосування норм матеріального права. Не-правильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Нормами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір поклада-ється на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд змі-нює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 , її представником адвокатом Шикуновою А.О. поданий рахунок та розрахунок на доведення понесених судо-вих витрат позивачкою-відповідачкою за час апеляційного провадження у спра-ві. Враховуючи наявність відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і ви-конаної адвокатом роботи, її вартості, зазначеної у квитанції від 12 липня 2019 року, співмірність розміру витрат на правничу допомогу складності справи, на-даним послугам та частковість задоволення вимог за первісним позовом, апеля-ційний суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача-позивача на користь позивачки-відповідачки половини суми сплачених нею витрат, що становить 3 150,00 гривень.

Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги відповідача-позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Пунько Ірини Валеріївни, особи, яка не брала учас-ті у справі, ОСОБА_2 - задоволити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2017 року в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частки нежитлового приміщення в АДРЕСА_7 , площею 312,4 кв.м., що складає 1/125 частку приміщення під літерою «В» скасувати, у цій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 , мешканця АДРЕСА_9 , ідентифікаційний номер НОМЕР_11 , на користь ОСОБА_3 3 150,00 гривень ( три тисячі сто п'ятдесят гри-вень 00 коп. ) у часткове відшкодування понесених судових витрат на правничу допомогу під час провадження у справі судом апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складений 19 липня 2019 року.

Суддя-доповідач Т.О. Денишенко

Судді В.П. Рибчинський

Л.О. Голота