Провадження№2/760/1854/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді - Кушнір С.І.

за участю секретаря - Гаєвської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 20.08.2018 р. звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 , в якому, з урахування позовної заяви (в новій редакції), поданої до суду 21.09.2018 р. на виконання вимог ухвали суду від 27.08.2018 р. про залишення позовної заяви без руху, просить:

визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, позивач ОСОБА_1 посилається на наступне.

Так, відповідно до свідоцтва про право власності від 05.06.1995 р., виданого Солом`янською районною в м. Києві державною адміністрацією, позивач є співвласником квартири АДРЕСА_1 . У даній квартирі позивач проживає одна та сплачує всі витрати по утриманню вказаної квартири. Іншим співвласником квартири є донька позивача - ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ), яка тимчасово не проживає за місцем реєстрації.

Син позивача - ОСОБА_2 (відповідач) подарував позивачу належну йому частину квартири, що підтверджується записом від 22.10.2012 р. на свідоцтві про право власності від 05.06.1995 р.

Як вказує позивач, з моменту народження по теперішній час у вказаній квартирі зареєстрований ОСОБА_2 , який проживав за місцем реєстрації до 2014 р.

17.11.2015 р. син позивача зареєстрував шлюб з гр. ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у вказаному шлюбі народилась донька - ОСОБА_3 , яка є онукою позивача.

Позивач посилається на те, що її син ОСОБА_2 зареєстрував місце проживання своєї доньки ОСОБА_3 за своїм місцем реєстрації по АДРЕСА_1 , хоча з моменту народження по теперішній час вона проживає зі своєю матір`ю ОСОБА_6 за невідомою позивачу адресою і жодного дня не проживала за місцем реєстрації в належній позивачу на праві власності квартирі.

При цьому, на даний час син позивача ОСОБА_2 перебуває в процесі розлучення з гр. ОСОБА_6 , проживає в цивільному шлюбі з іншою жінкою.

На протязі останніх років позивач проживає у квартирі АДРЕСА_1 одна та сплачує комунальні послуги за себе та за зареєстрованих у квартирі інших осіб, які в ній не проживають, що призводить до значних матеріальних затрат, так як джерелом існування позивача є лише пенсія.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, а також те, що відповідач ОСОБА_2 та його неповнолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не проживають у вказаній квартирі, не сплачують жодних платежів з житлово-комунальних послуг, наявність реєстрації в квартирі відповідачів, які в ній не проживають, очевидно тягне для позивача додаткові витрати з оплати комунальних послуг та перешкоджає позивачу в повній мірі реалізувати своє право власності і розпорядитись житлом.

На підставі викладеного, позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 20.08.2018 р., зазначена справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І.

Ухвалою суду від 25.09.2019 р., відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та призначено підготовче судове засідання.

19.11.2018 р. до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач особисто і як законний представник неповнолітньої ОСОБА_3 , визнає позовні вимоги в повному обсязі та просить позов задовольнити, підтверджуючи при цьому обставини, викладені у позовній заяві.

20.11.2018 р. до суду від третьої особи ОСОБА_4 надійшли письмові пояснення, відповідно до яких третя особа підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить задовольнити.

Ухвалою суду від 14.03.2019 р., закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи відповідача було повідомлено належним чином. 11.07.2019 р. до суду від відповідача надійшла заява про визнання позову, у якій відповідач просить про розгляд справи проводити за його відсутності.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

01.10.2019 р. до суду від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Дем`янюка В.П., який є також представником третьої особи ОСОБА_4 , надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача ОСОБА_1 , третьої особи ОСОБА_4 та їх представника, відповідно до якої представник повністю підтримує заявлені позовні вимоги та просить задовольнити.

Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї в судовому засіданні заперечувала проти позову та просила при ухваленні рішення врахувати інтереси неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заслухавши пояснення представника третьої особиа, врахувавши подані до суду заяву представника позивача та третьої особи, заяву відповідача про розгляд справи за їх відсутності, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 05.06.1995 р. Відділом приватизації Залізничної районної Ради народних депутатів згідно з розпорядженням (наказом) від 05.06.1995 р. № 10784, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належала на праві спільної часткової власності гр. ОСОБА_1 та членам її сім`ї: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , в рівних долях.

Вбачається, що після смерті ОСОБА_8 належну йому частину квартири успадкували позивач та ОСОБА_9 , що підтверджується записом від 23.01.2006 р. на свідоцтві про право власності від 05.06.1995 р.

Після смерті ОСОБА_9 належну їй частину квартири успадкувала позивач, що підтверджується записом від 22.01.2015 р. на свідоцтві про право власності від 05.06.1995 р.

ОСОБА_2 подарував позивачу належну йому частину квартири, що підтверджується записом від 02.10.2012 р. на свідоцтві про право власності від 05.06.1995 р.

Таким чином, станом на день розгляду справи, ОСОБА_1 та третя особа у справі - ОСОБА_4 є співвласниками квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 05.06.1995 р. Відділом приватизації Залізничної районної Ради народних депутатів згідно з розпорядженням (наказом) від 05.06.1995 р. № 10784.

Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи №1855409 від 25.09.2018 р. та №1855405 від 25.09.2018 р., за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА, у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - з 29.01.2015 р. по теперішній час; та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - з 01.04.1999 р. по теперішній час.

Відповідач ОСОБА_2 є сином позивача, а неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - онукою позивача.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 15.08.2014 р. зареєстрував шлюб з гр. ОСОБА_6 (актовий запис №2027), що підтверджується даними свідоцтва про шлюб, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 17.11.2015 р. (повторно).

У шлюбі у них народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 15.01.2015 р.

Так, в графі батьки зазначено: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_6 .

Позивач просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 та його неповнолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не проживають у вказаній квартирі, не сплачують жодних платежів з житлово-комунальних послуг, наявність реєстрації в квартирі відповідачів, які в ній не проживають, очевидно тягне для позивача додаткові витрати з оплати комунальних послуг та перешкоджає позивачу в повній мірі реалізувати своє право власності і розпорядитись житлом.

Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що «відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння».

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Таким чином, підставою для задоволення позову про усунення перешкод в користуванні власністю є встановлення сукупності певних обставини, а саме: наявність у позивача права власності на майно та наявність перешкод у можливості користування ним своєю власністю.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з частиною четвертою статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з 2014 р. не проживає у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач не несе витрат по утриманню житла, квартирою не цікавиться, а отже суд вважає, що він втратив інтерес до даного майна.

Будь-яких доказів про те, що у відповідача існують перешкоди у користуванні спірною квартирою суду не надано.

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

19.11.2018 р. від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 , який є законним представником неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позовні вимоги ОСОБА_1 визнає повністю та не заперечує проти задоволення позову про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Таким чином, враховуючи наявність достатніх доказів не проживання відповідача ОСОБА_2 у кв. АДРЕСА_1 протягом тривалого періоду (понад один рік), з огляду на відсутність спору між сторонами щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуючи те, що відповідач позов визнає, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги та визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням.

Що стосується вимог позивача про визнання неповнолітньої ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.

11.07.2019 р. до суду від гр. ОСОБА_6 , яка є також законним представником неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надійшла заява, відповідно до якої остання заперечує проти позову в частині зняття з реєстрації неповнолітньої доньки, оскільки донька є інвалідом, а вона проживає разом з донькою в м. Києві без реєстрації, що унеможливлює зареєструвати доньку ОСОБА_3 в м. Києві для користування медичними і дитячими закладами.

Згідно зі ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Згідно ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України, згідно яких місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

У поданому відзиві на позовну заяву, відповідач ОСОБА_2 , який є батьком неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказав, на те, що він зареєстрував місце проживання своє доньки за своїм місцем реєстрації по АДРЕСА_1 , хоча після укладення шлюбу він проживав разом з дружиною ОСОБА_6 в найманій квартирі і з моменту народження їхня донька проживала разом з ними. На даний час донька проживає разом з матір`ю ОСОБА_6 і жодного дня не проживала за місцем реєстрації. У власність своєї дружини ОСОБА_6 та доньки ОСОБА_3 він придбав житло, яке на даний час перебуває на завершальній стадії будівництва.

Так, вбачається, що відповідач ОСОБА_2 відповідно до платіжного доручення №3 від 27.11.2015 р. оплатив вартість майнових прав № смі/01/2/112 від 27.11.2015 р. в сумі 765000,00 грн., згідно договору купівлі-продажу майнових прав, укладеного з його дружиною ОСОБА_6 .

Відповідно до довідки ТОВ «Соціальна молодіжна ініціатива» від 02.12.2015 р. №655, вказана грошова сума становить 100% вартості Об`єкта нерухомості, що знаходиться за будівельною адресою: АДРЕСА_4 .

При цьому, як вбачається з довідки №9711929 від 02.10.2019 р. про реєстрацію місця проживання особи, за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , - з 19.09.2019 р. по теперішній час.

Крім того, ОСОБА_6 20.09.2019 р. зареєструвалась за цією адресою як фізична особа-підприємець, що підтверджується витягом з ЄДРПОУ Міністерства юстиції України.

Зазначене спростовує заперечення ОСОБА_6 на позов щодо неможливості зареєструвати неповнолітню ОСОБА_3 в м. Києві за іншою адресою, ніж в квартирі, що належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 .

При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 29.01.2018 р. по справі №766/1955/16-ц, право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності у особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 подарував позивачу належну йому частину квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, враховуючи зазначені обставини, встановлені судом, а також те, що відповідач ОСОБА_2 є таким, що втратив право користування житлом, суд приходить до висновку що неповнолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , також втратила право користування жилим приміщенням у кв. АДРЕСА_1 , як член сім`ї ОСОБА_2 , враховуючи припинення його права власності на спірне житлове приміщення, в зв`язку з чим позовні вимоги позивача про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 317, 319, 321, 346, 391, 396, 405 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-81, 89, 206, 258, 263-265, 273, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.І. Кушнір