РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2019 року

м. Рівне

Справа № 567/1591/18

Провадження № 22-ц/4815/881/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Гордійчук С. О., Хилевича С. В.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 04 квітня 2019 року у складі судді Назарука В.А., ухвалене в м. Острог Рівненської області о 12 год. 05 хв., повний текст якого складено 11.04.2019 року,

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 15736 грн. 90 коп. В обґрунтування позовних вимог вказувало, що 14.10.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", зі щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,5%, а за тратами здійсненими з 01.09.2014 року - 2,9%, з 01.04.2015 року - 3,6% на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір. У зв?язку з порушенням умов договору по поверненню коштів у ОСОБА_1 станом на 24.10.2018 року утворилася заборгованість в розмірі 15736 грн. 90 коп. та складається з 1918 грн. 18 коп. - заборгованості за кредитом (тіло кредиту); 664 грн. 45 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 11928 грн. 70 коп. - заборгованості за пенею, 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 725 грн. 57 коп. - штраф (процентна складова).

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 04 квітня 2019 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення 15736 грн. 90 коп. заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю належних доказів укладення між сторонами договору про надання банківських послуг з метою отримання ОСОБА_1 кредиту в розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та обґрунтоване відсутністю записів в анкеті-заяві про суму наданого кредиту, вид карти, яку бажає отримати клієнт, про ознайомлення про умови кредитування, що в сукупності свідчить про неможливість застосування Умов та правил надання банківських послуг в даному спорі на підтвердження факту укладення між сторонами кредитного договору. Судом також враховано, що на дату видачі карти відповідачу кредитний ліміт був встановлений в розмірі 0,00 грн. та був збільшений до 2000 грн. лише 07.12.2015 року, і дана обставина розцінена судом як така, що підтверджує, що зазначений договір укладався відповідачем не як кредитний.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що Банком надані належні докази по справі, наданий розрахунок заборгованості, в якому зазначені суми відсотків, пені та інші суми відповідно до кредитного договору, які відповідачем не спростовані. Звертає увагу, що ОСОБА_1 , підписавши заяву 14.10.2013 року, висловив свою згоду про укладення договору і засвідчив своїм особистим підписом, що згоден Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були йому надані для ознайомлення. Крім того, він підтвердив, що в подальшому зобов`язується самостійно знайомитися зі всіма змінами Умов та правил надання банківських послуг, тарифів на сайті Банку. Відповідач, підписуючи анкету-заяву користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Стверджує, що доказів того, що його не було ознайомлено з Умовами та правилами, тарифами банку або ж було ознайомлено з іншими Умовами та правилами, відповідач суду не надав. Також вказує, що у випадку незгоди із наданим розрахунком заборгованості, суд повинен був навести у рішенні свій розрахунок. Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 14 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» (на даний час АТ КБ «Приватбанк») з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 18.04.2006р.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (далі - договір), і що вона згодна з умовами договору, які їй зрозумілі, про що скріпила своїм підписом у заяві.

Умови про надання банківських послуг, а також тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті Банку.

При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

На підставі ч.1 ст.634 ЦК, підписавши заяву, фізична особа, приєднується до запропонованих банком умов та правил надання банківських послуг, що підтверджується його особистим підписом.

Тобто, з моменту підписання фізичною особою заяви, між банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч.1 ст.634 ЦК шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору (умов кредитування).

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Спірні відносити між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, та, як наслідок, утворення заборгованості.

Звертаючись до суду з позовом, Банк визначив її розмір станом на 24.10.2018 року у сумі 15736 грн. 90 коп. та складається з 1918 грн. 18 коп. заборгованості за кредитом (тіло кредиту); 664 грн. 45 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, 11928 грн. 70 коп. заборгованості за пенею, 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 725 грн. 57 коп. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Разом з тим, апеляційний суд, оцінивши обставини справи, приходить до переконання, що відмова Банку у задоволенні його позову до ОСОБА_1 є законною та такою, що відповідає положенням закону, що регулюють ці правовідносини.

Як вбачається із доданої до позову анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 14 жовтня 2013 року, яка підписана сторонами, вона не містить даних про суму кредиту чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду, номеру та строку дії (а.с. 8). Більш того, анкета-заява не містить запису про вибір відповідачем виду картки, яку він бажав би оформити на своє ім`я та відсутній запис ОСОБА_1 в графі про отримання та ознайомлення з Пам`яткою клієнта, Тарифами і основними умовами обслуговування і кредитування.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо зміни кредитного ліміту, сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд також враховує, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Таким чином, відсутність в анкеті-заяві про суму наданого кредиту, вид карти, яку бажає отримати клієнт, ознайомлення про умови кредитування свідчить про неможливість застосування Умов та правил надання банківських послуг в даному спорі на підтвердження факту укладення між сторонами кредитного договору.

Наявна у справі довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ім`я відповідача підтверджує, що на час видачі картки відповідачу, кредитний ліміт був встановлений в розмірі 0,00 грн., а збільшений до 2000 грн. лише 07.12.2015 року. Такі обставини безспірно вказують на те, що спірний договір укладався з боку відповідача не як кредитний, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Острозького районного суду Рівненської області від 04 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 липня 2019 року.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Гордійчук С. О. підпис Хилевич С. В.

Копія вірна: суддя

Рівненського апеляційного суду Ковальчук Н. М.