Справа № 463/1552/18 Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/811/1541/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 року м.Львів

Справа № 463/1552/18

Провадження № 22ц/811/1541/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого : Приколоти Т.І.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю Мірошнікова П.В., Харкевич Я.П.

розглянув апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

на рішення Личаківського районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 25 березня 2019 року (суддя Шеремета Г.І.),

у справі

за позовомОСОБА_1 до ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», з участю третьої особи: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом про стягнення з відповідача на його користь шкоди, завданої злочином, вчиненим ОСОБА_2 , як працівником ПАТ «Державний ощадний банк України», в розмірі 155 351,91 грн., з яких : 59 687,00 грн. - вклад, 95 664,91 грн. - інфляційні втрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вироком Личаківського районного суду м. Львова від 9 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 ст. 366 КК України, щодо незаконного збагачення під приводом переукладення договору строкового вкладу та заволодіння належними йому ( ОСОБА_1 ) грошовими коштами на загальну суму 59 687,00 грн. Зазначає, що його позов про відшкодування заподіяної злочином шкоди в кримінальному провадженні залишено без розгляду за його (позивача) заявою. Просить стягнути з відповідача 95 664,91 грн. інфляційних втрат, які полягають у втраті купівельної спроможності коштів в умовах інфляції, оскільки гроші, які він вніс як вклад за договорами банківського вкладу з моменту їх втрати - 28 січня 2009 року, 3 серпня 2009 року, 3 лютого 2010 року, 3 серпня 2010 року, 3 лютого 2011 року, 3 березня 2011 року, 3 квітня 2012 року, 5 квітня 2013 року, 3 травня 2013 року і по час звернення до суду при рівній номінальній вартості мають різну купівельну спроможність. Просить позо задовольнити.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 25 березня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 шкоду, завдану злочином, вчиненим ОСОБА_2 , як працівником ПАТ «Державний ощадний банк України», в розмірі 155 351,91 грн., з яких: 59 687,00 грн. - розмір вкладу та 95 664,91 грн. - інфляційні втрати.

Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 6 000 грн. витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги.

Рішення суду оскаржує ПАТ «Державний ощадний банк України» Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Вказує, щовироком Личаківського районного суду м. Львова від 9 березня 2017 року встановлено, що ОСОБА_2 під видом імітування договірних відносин із банком без укладення депозитних договорів, без відкриття депозитних рахунків та без внесення коштів на ці рахунки через касу банку, заволоділа грошовими коштами потерпілого ОСОБА_1 на загальну суму 59 687,00 грн. Вважає доводи ОСОБА_1 про включення при розрахунку заподіяних збитків розміру інфляційного знецінення грошей такими, що суперечать положенням ст.ст.22,179,192 ЦК України, оскільки грошові кошти не відносяться до речей, які є предметами матеріального світу, що можуть бути знищеними або яким може бути завдано пошкодження. Тому втрати по відновленню знищеної або пошкодженої речі не застосовуються при розрахунку заподіяних збитків внаслідок неправомірного (шахрайського) заволодіння грошовими коштами. Зазначає, що компенсація індексу інфляції відноситься до вимог, які випливають із наявності договірних, а не деліктних відносин. Стверджує, що між ОСОБА_1 та АТ «Ощадбанк» не виникало жодних договірних відносин. Банк не погоджується розрахунком суми інфляції з підстав необґрунтованого збільшення розрахункового періоду та завищення суми нарахування.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України у чинній на даний час редакції суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Встановлено, що вироком Личаківського районного суду м. Львова від 9 березня 2017 року, залишеним у цій частині без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень по факту незаконного збагачення під приводом переукладення договору строкового вкладу та заволодіння належними ОСОБА_1 59 687 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Майнова шкода, заподіяна позивачу внаслідок вчинення злочину ОСОБА_2 встановлена судом у кримінальному провадженні та не підлягає доказуванню.

Встановлено, що ОСОБА_2 перебувала на посаді завідуючої ТВБВ № 10013/0332 територіально-відокремленого безбалансового відділення № 10013/0289 АТ «Ощадбанк», за адресою: м.Львів, вул.Медової Печери,39, в період заволодіння коштами позивача.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейським судом зазначено, що особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунку нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом.

Незаконне привласнення працівником банку коштів, які належать позивачу на праві власності, порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтю 1 Першого Протоколу.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 цього Кодексуюридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення з банку на користь позивача 59 687,00 грн. (розмір вкладу) відшкодування майнової шкоди, у зв`язку з протиправними діями працівника ПАТ «Державний ощадний банк України» ОСОБА_2 під час виконання нею своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно із ч. 2 ст. 1192 ЦПК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 2 цієї статті передбачено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст.190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Згідно із ст. 179 цього Кодексу, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Частиною 1 ст. 192 ЦК України передбачено, що законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Гроші (грошові кошти) є різновидом майна.

Під шкодою, що завдана майну ОСОБА_1 , необхідно розуміти шкоду, яка полягає у втраті купівельної спроможності грошей в умовах інфляції, оскільки гроші, які позивач ОСОБА_1 вніс як вклад за договорами банківського вкладу з моменту їх втрати - 28 січня 2009 року, 3 серпня 2009 року, 3 лютого 2010 року, 3 серпня 2010 року, 3 лютого 2011 року, 3 березня 2011 року, 3 квітня 2012 року, 5 квітня 2013 року, 3 травня 2013 року і на час вирішення спору судом при рівній номінальній вартості мають різну купівельну спроможність.

ОСОБА_1 у своєму позові про відшкодування майнової шкоди відповідно до статті 1192 ЦК України посилається на те, що реальна вартість втрачених грошових коштів, з 2009 по 2013 роки до моменту звернення з позовом у 2018 році, значно збільшилася, а також він був позбавлений протягом тривалого часу права розпорядження належними йому коштами.

Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Відповідно до ст. 1 цього Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Відповідно до статті 3 Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

При цьому, іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено.

Відповідно до ст. ст. 22, 1192 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду (грошові кошти), завдану їхнім працівником з урахуванням установленого індексу інфляції. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи, а іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що купівельна спроможність коштів позивача значно зменшилась.

Суд першої інстанції зробив висновок, що завдані ОСОБА_1 збитки є його втратами, які за розміром є більшими, ніж сума банківського вкладу, оскільки купівельна вартість коштів зменшилась. Обсяг збитку ОСОБА_1 необхідно визначити з урахуванням установленого індексу інфляції, з яким колегія суддів не повністю погоджується, виходячи з наступного.

Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 9 березня 2017 року встановлено, що ОСОБА_2 під видом імітування договірних відносин із банком без укладення депозитних договорів, без відкриття депозитних рахунків та без внесення коштів на ці рахунки через касу банку, у період з 28 січня 2009 року до 3 травня 2013 року заволоділа коштами ОСОБА_1 на суму 59 687 грн., а саме: 28 січня 2009 року в сумі 15 000 грн., 3 серпня 2010 року - 3 725 грн., 3 лютого 2011 року - 8 500 грн., 5 квітня 2013 року - 4 800 грн., 3 серпня 2009 року - 8 000 грн., 3 лютого 2010 року - 5 820 грн., 3 березня 2011 року - 2 075 грн., 3 квітня 2012 року - 6 967 грн., 3 травня 2013 року - 4 800 грн.

Цим вироком встановлено, що ОСОБА_2 повернула ОСОБА_1 кошти на загальну суму 7 100 грн., зокрема: 3 серпня 2009 року - 1 275 грн., 3 лютого 2010 року - 1 275 грн., 6 березня 2012 року - 4 550 грн.

Встановлено, що ОСОБА_2 частково відшкодувала заподіяному ОСОБА_1 шкоду, завдану злочином, в сумі 7 100 грн.

Розмір невідшкодованої шкоди відповідно до обставин, встановлених вироком суду від 9 березня 2017 року становить 52 587 грн. (59 687 грн. - 7 100 грн. = 52 587 грн.).

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що на юридичну особу може покладатися відповідальність виключно в межах заподіяної шкоди з вини її працівника, яка становить 52 587 грн.

Згідно розрахунку ОСОБА_1 розмір інфляції за період з 28 січня 2009 року до 26 березня 2018 року становить 95 664,91 грн., що майже вдвічі перевищує встановлений у вироку Личаківського районного суду м. Львова від 9 березня 2017 року розмір заподіяної внаслідок злочину шкоди. ОСОБА_1 вирок суду у частині встановленого розміру заподіяної йому шкоди не оскаржував.

Позивач визначив період прострочення: з моменту заволодіння грошовими коштами, які він мав намір внести на вкладний (депозитний) рахунок, - до моменту пред`явлення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Для обчислення розміру інфляції розрахунковий період визначений як весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України, право вимоги у потерпілого в порядку ч.1 ст.1172 ЦК України до юридичної або фізичної особи, яка відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником, виникає з моменту встановлення вини працівника у заподіянні шкоди потерпілому, тобто з моменту набрання законної сили вироком суду.

Позивач ствердив, що дізнався про порушення його прав внаслідок заволодіння належними йому коштами у 2013 році. Однак з позовом він звернувся лише 27 березня 2018 року, він не просив поновити пропущений ним строк для звернення до суду, доказів про наявність поважних причин пропуску цього строку він не надав.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 9 березня 2017 року набрав законної сили 24 жовтня 2017 року.

Суму інфляції належить рахувати в межах строку позовної давності.

З урахуванням встановленого, колегія суддів вважає, що розрахунковий період для стягнення суми інфляції на користь ОСОБА_1 з 26 березня 2015 року до 26 березня 2018 року. Сума інфляційних витрат у цей період становить 30 263,82 грн.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України розмір судового збору, який підлягає стягненню з ПАТ «Державний ощадний банк України» в дохід держави належить збільшити з 704, 80 грн. до 828, 51 грн., а також стягнути із ОСОБА_1 в користь ПАТ «Державний ощадний банк України» 1 087, 54 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 141, 367 п.1, п. 2 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 березня 2019 року в частині стягнення шкоди, завданої злочином, та судових витрат,- змінити.

Зменшити розмір шкоди, завданої злочином, вчиненим ОСОБА_2 , який підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в користь ОСОБА_1 , з 155 351, 91 грн. до 82 850, 82 грн. (вісімдесяти двох тисяч вісімсот п`ятдесяти грн. 82 коп.), з яких: 52 587 грн.-розмір вкладу; 30 263, 82 грн. - інфляційні втрати.

Збільшити розмір судового збору, який підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в дохід держави, з 704, 80 грн. до 828, 51 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) в користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12-г) 1 087, 54 грн. (одну тисячу вісімдесят сім грн. 54 коп.) судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 26 липня 2019 року.

Головуючий

Судді