ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2019 року

м. Харків

Справа № 645/5973/18

Провадження № 22-ц/818/3482/19

Категорія: договірні

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»

третя особа: Київський відділ Державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2019 року у складі судді Шарка О.П.

у цивільній справі № 645/5973/18 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: Київський відділ Державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області про визнання іпотеки припиненою,-

встановив:

05.10.2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») , в подальшому, з урахуванням уточнень від 27.12.2018 року, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просили визнати припиненою іпотеку, яка виникла на підставі іпотечного договору № 35-006/Zфкіп-08 від 24 січня 2008 року, посвідченого Слоневською Д.В. , приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу.

Позов обґрунтовано тим, що 24 січня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю « Український промисловий банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № F32-006/ФК-08, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 227 250, 00 грн. зі сплатою 13,7 % річних на строк року до 21 січня 2011 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 укладено іпотечний договір № 32-006/Zфкіп-08 від 24 січня 2008 року, предметом якого є двокімнатна квартира загальною площею 42, 5 м2, житловою площею 26, 5 м2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до умов якого «Укрпромбанк» передає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов`язань, на підставі якого ПАТ «ДельтаБанк» набуло статусу кредитора за Кредитним договором та іпотекодержателя іпотечним договором. 20 грудня 2012 року заочним рішенням Київського районного суду міста Харкова у справі №2018/16545/2012 з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» було стягнуто заборгованість за Кредитним договором у загальній сумі 133113,79 грн., з яких: залишок заборгованості за кредитом у розмірі 101000, 00 грн. та відсотки в сумі 32113 грн. 79 коп. Під час примусового виконання зазначеного судового рішення у межах виконавчого провадження №43473749 ОСОБА_1 , сплатив заборгованість у повному обсязі, грошові кошти були перераховані на депозитний рахунок відділу ДВС у встановленому законом порядку. 19 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» із заявою, в якій просив надати реквізити для перерахування грошових коштів на виконання рішення суду. Співробітниками Банку надано відповідь, які містять різні номери рахунків на які необхідно перераховувати кошти в погашення заборгованості за кредитним договором. За таких обставин державний виконавець позбавлений можливості перерахувати грошові кошти на користь стягувача.

ОСОБА_1 , перерахувавши грошові кошти на відповідний рахунок органу виконавчої служби, вчинив усі належні дії для виконання зобов`язання, а оскільки ПАТ «Дельта Банк» як кредитор не надав правильні реквізити для перерахування суми заборгованості, має місце прострочення кредитора.

У зв`язку зі сплатою заборгованості за кредитом у сумі 133 113 грн. 79 коп. основне зобов`язання за Кредитним договором, яке забезпечене іпотекою, припинилося належним виконанням у порядку ст. 599 ЦК України, що є підставою для припинення іпотеки.

29.11.2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до ПАТ «ДельтаБанк» із заявою, в якій просили припинити іпотеку за договором F32-006Zфкіп -08 від 24.01.2008 року, предметом якого є двокімнатна квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та зняти заборону відчуження нерухомого майна, яке було накладне на підставі зазначеного договору. Перебування спірної квартири в іпотеці ПАТ «Дельта Банк» не ґрунтується на приписах чинного законодавства, порушує основні засади цивільного права, до яких віднесено справедливість, добросовісність та розумність, а також права позивачів як власників такого майна на вільне розпорядженням ним.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 08 травня 2018 року виправлено описку в рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 26 квітня 2018 року.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 у межах виконавчого провадження в процесі примусового виконання рішення суду сплатив заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 133113,79 грн., у зв`язку з чим постановою державного виконавця від 10.09.2018 року було закінчено виконавче провадження на підставі п.9 ч.1 статті 39 Закону України « Про виконавче провадження». Таким чином основне зобовїязання за кредитним договором припинилося, наслідком чого, відповідно до положень ст. 17 Закону України « Про іпотеку» є припинення іпотеки.

Законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки , зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України у справах №6-2560цс16 від 08.02.2017, №6-118цс16 від 06.07.2016, а також Верховного Суду у справах № 906/1130/17 від 14.08.2018 і № 909/656/17 від 21.08.2018.

Зазначає, що висновок суду, що позивачі не спростували розмір нарахованої ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором є необґрунтованими, а Банком безпідставно нарахована заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 151918,80 грн., оскільки проценти за період з 22.08.2012 по 25.10.2018 в сумі 84448,96 грн. нараховані поза межами періоду кредитування, що суперечить положенням ст. 1048 ЦК України і правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, які суд першої інстанції мав би врахувати під час розгляду справи.

Також зазначає, що суд першої інстанції безпідставно послався на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в ухвалі від 24.01.2019 у справі № 5017/1987/2012, мотивуючи тим, що в кредитному договорі може бути встановлено право кредитора нараховувати проценти за неправомірне користування грошовими коштами внаслідок прострочення виконання зобов`язання, оскільки суд не встановив правові підстави нарахування суми заборгованості. Вказує, що такий вид відповідальності за порушення умов кредитного договору як сплата відсотків за ставкою 13,7% річних, а саме така процентна ставка була використана Банком для розрахунку процентів за спірний період, за неправомірне користування кредитними коштами умовами кредитного договору не передбачена, посилання суду першої інстанції на висновки, викладені в ухвалі Великої Палати Верховного Суду, викладений в ухвалі від 24.01.2019 у справі № 5017/1987/2012, суперечить приписам частини 5 статті 13 Закону України « Про судоустрій і статус суддів» та частині 4 статті 263 ЦПК України.

Стверджує, що пеня в сумі 65197,34 грн. нарахована Банком безпідставно, оскільки база для її нарахування відсутня, оскільки проценти в сумі 32 113,79 грн. сплачені на виконання заочного рішення Київського районного суду від 20.12.2012, а нарахування процентів поза межами періоду кредитування є протиправним.

Посилаючись на положення кредитного договору, а саме п. 5.2 та п. 5.3, зазначає, що штраф в сумі 2 272,50 грн. нараховано Банком безпідставно, оскільки умовами кредитного договору не передбачено такий вид відповідальності за порушення умов кредитного договору за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів.

Посилаючись на висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 727/1657/16-ц, від 16.01.2019 у справі №487/7892/15, від 03.04.2019 у справі № 368/923/17, зазначає, що Верховний Суд у спорах про визнання іпотеки припиненою виходить із того, що перешкодою для припинення іпотеки може стати не будь-яка заборгованість, що її обліковує банк, а лише обґрунтована та правомірно нарахована, але судом першої інстанціїї висновки Верховного Суду щодо застосування норм права не враховані.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 19, 274, 368, 369 ЦПК України, зважуючи на відсутність обґрунтованих клопотань про наявність підстав для зміни встановленого ухвалою суду порядку апеляційного перегляду справи, розглядає справу за апеляційною скаргою в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

В силу частин 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК).

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що 24 січня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» ( Банк) та ОСОБА_1 ( Позичальник) укладено кредитний договір №32-006/ФК-08,відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит у розмірі 227250,00 грн. з кінцевим терміном повернення заборгованості 21 січня 2011 року.(а.с.34-36)

В якості забезпечення зобов`язань за Кредитним договором між ТОВ «Укрпромбанк» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ( разом Іпотекодавці) було укладено іпотечний договір № 32-006/Zфкіп-08 від 24 січня 2008 року, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Слоневською Д.В., зареєстрований в реєстрі за № 123 , предметом іпотеки за яким є: 2-кімнатна квартира загальною площею 42,5 кв.м., житловою площею 26,5 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1 , яка належить Іпотекодавцям на праві приватної спільної сумісної власності (Свідоцтво про право власності на житло виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 09 грудня 1997 року, реєстраційний № 8-97-94899МИ виданого згідно розпорядження від 09 грудня 1997 року 16164НИ, реєстровий №П-8-13197 від 09 грудня 1997 року) ( а.с. 10-13).

24 січня 2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Слоневською Д.В., накладена заборона на відчуження зазначеної в договорі квартири до припинення дії кредитного договору, зареєстровано в Реєстрі за № 124.

30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банку», відповідно умов якого, АТ «Дельта Банк» набув прав вимоги до боржників по кредитним договорам з усіма забезпечувальними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 32-006/ФК-08 від 24.01.2008 року та за іпотечним договором № 32-006/2фкіп-08 від 24 січня 2008 року.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2012 року (справа 2018/16545/2012)стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за Кредитним договором №32-006/ФК-08 від 24.01.2008 у загальному розмірі 133 113,79 грн.: 101000 - залишок заборгованості за кредитом, 32113 грн. 79 коп. - сума заборгованості за відсотками, а всього 133113,79 грн. ( а.с. 14-15)

Постановою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби від 10.09.2018 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/2018/4037/2012/11, виданого 12.09.2013 Київським районним судом м. Харкова закінчено на підставі п.9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що заборгованість стягнуто в повному обсязі ( а.с. 16-17).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого АТ «Дельта Банк» грошові кошти в сумі 133113,79 грн. в період з 01.09.2018 по 30.09.2018 зараховано в погашення заборгованості за кредитним договором, з яких 101000,00 грн. зараховано на погашення заборгованості за кредитом, 32113,79 грн. - на погашення заборгованості за відсотками, станом на 25.10.2018 обліковується заборгованість за відсотками - 84448,96 грн., пеня за період з 26.10.2017 по 25.10.2018 в сумі 65 197,34 грн. та штраф за порушення умов кредитного договору в сумі 2272,50 грн.( а.с.63-69)

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позову , суд першої інстанції прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не знайшли своє повне підтвердження, є необґрунтованими, та не доведеними. Підстав для визнання договору іпотеки припиненим не встановлено.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, а погоджується з доводами апеляційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

За правилом частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині другій статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною п`ятою статті 2 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до положень частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі: припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

За положеннями частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики у розмірі та порядку встановленому договором або на рівні облікової ставки НБУ, якщо інше не встановлено договором.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів за договором позики відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до спливу встановленого договором строку виконання основного зобов`язання має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у випадку пред`явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк виконання договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.

Відсутність такої вимоги не покладає на позичальника будь-яких зобов`язань щодо дострокового повернення будь-яких сум, які, на думку кредитора, підлягають сплаті, крім тих, які підлягають сплаті на час пред`явлення вимоги.

Відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України грошова позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця.

В момент зарахування грошової суми, стягнутої за рішенням суду, на банківський рахунок позикодавця грошова позика вважається повернутою.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики, ці зобов`язання вважаються припиненими.

Отже, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості зобов`язання за кредитним договором припиняється.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 06 липня 2016 року у справі № 6-118цс16, Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 308/10886/15-ц (провадження № 61-18734св18). Підстав відступити від цих правових висновків Верховний Суд не встановив.

Змінивши в порядку частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання зобов`язань за кредитним договором, Банк пред`явив позичальнику вимогу про дострокове повне повернення позики (у спірних відносинах - кредиту) та процентів, належних кредитору.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін. Та відповідно до ч.3, 4 ст. 12 та ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно частини 3 ст.12 та частини 1 статті 81 ЦПК України саме на сторони покладено обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

Згідно частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати інші процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що вимога кредитора про дострокове погашення кредиту задоволена шляхом виконання у повному обсязі судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку 133113,79 грн.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку про припинення зобов`язань за кредитним договором від 24 січня 2008 року.

Колегією суддів враховано висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки містяться і у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

За таких обставин рішення суду першої інстанції у відповідності до п.п.1,4 частини 1 статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Судові витрати апеляційний суд розподіляє за правилами передбаченими п. 1 ч. 2, ч. 13 ст. 141, п.п. б, в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» стягуючи їх з відповідача, а саме: судовий збір понесений у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції у розмірі 704,80 грн. сплачений ОСОБА_1 (а.с.1) - стягується на його користь, а недоплачений позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1409,60 грн. - на користь держави; судовий збір понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 2643 грн. (а.с.218) стягується з відповідача на користь ОСОБА_1 , а недоплачений судовий збір у розмірі 528,60 грн. - на користь держави.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1,4 ч. 1 ст.376, 381, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2019 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа - Київський відділ Державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області задовольнити.

Визнати іпотеку, яка виникла на підставі іпотечного договору № 35-006/Zфкіп-08 від 24 січня 2008 року, посвідченого Слоневською Д.В., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, припиненою.

Стягнути з Публічного акціонерного банку «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір понесений у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 (вісімдесят) коп.

Стягнути з Публічного акціонерного банку «Дельта Банк» на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 1 409 (одна тисяча чотириста дев`ять) грн. 60 (шістдесят) коп.

Стягнути з Публічного акціонерного банку «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 2643 (дві тисячі шістсот сорок три) грн.

Стягнути з Публічного акціонерного банку «Дельта Банк» на користь держави судовий збір за перегляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 528 (п`ятсот двадцять вісім) грн. 60 (шістдесят) коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 19 липня 2019 року.

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина