Справа № 310/2306/19
РІШЕННЯ

Іменем України

24 липня 2019 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Мороки С.М.,

за участю секретаря судового засідання Писанець Н.О.,

представника позивача Токмань В.Т.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи Калініченко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську в загальному позовному провадженні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, про позбавлення батьківських прав,

В с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, про позбавлення батьківських прав.

В позові зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мають спільних дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 17.12.2008, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області; доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 від 19.07.2013, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області.

У шлюбних відносинах сторони між собою не перебували.

Після фактичного припинення шлюбних відносин восени 2014 року спільні з відповідачем діти залишились проживати разом з позивачем, спору щодо визначення місця проживання дітей між сторонами не було.

Позивач та діти зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 25.02.2019.

Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання спільних дітей позивачу не надає, не приймає участі у їх вихованні, тому діти повністю знаходяться на утриманні позивача.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Згідно з вимогами ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до статей 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя тощо.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язання виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до характеристики на ОСОБА_3 , 2008 року народження, учня 4-А класу Бердянської гімназії №3 «Сузір`я» Бердянської міської ради Запорізької області, мати цікавиться шкільним життям сина, відвідує батьківські збори, приходить на індивідуальні консультації до вчителя та адміністрації гімназії, допомагає дитині у навчанні, у підготовці до шкільних заходів. У хлопчика є все необхідне навчальне приладдя, шкільна і спортивна форма.

Батько не цікавиться навчанням сина. Жодного разу не відвідував батьківські збори, не приходив на відкриті виховні заклади, не допомагав у підготовці шкільних заходів. Ніколи не приводив чи забирав дитину із занять. Батько не виявляє інтересу щодо поведінки хлопця чи його підтримки, не бажає виконувати своїх обов`язків як батько і не бере ніякої участі у вихованні.

Згідно психологічного висновку на ОСОБА_3 , учня 4-А класу Бердянської гімназії №3 «Сузір`я» Бердянської міської ради Запорізької області, ІНФОРМАЦІЯ_3 , №158 від 21.03.2019, була проведена бесіда практичного психолога Бердянської гімназії №3 «Сузір`я» ОСОБА_5 зі ОСОБА_3 щодо його взаємовідносин з батьком, ОСОБА_2 . В ході бесіди з`ясувалося: дитина знає свого батька ОСОБА_2 , але зараз вважає справжнім батьком ОСОБА_6 , 1988 року народження.

ОСОБА_2 не проживає з сім`єю з 2016 року. За весь період батько зустрічався з сином 3 рази: один раз брав його на прогулянку та два рази забирав зі школи відвести додому. Більше зустрічей не відбувалося.

В ході бесіди з класоводом ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , було з`ясовано, що ОСОБА_2 не приймає участі в забезпеченні фізичного і духовного розвитку дитини. Він жодного разу не відвідував батьківські збори у гімназії, не спілкувався та не зв`язувався по телефону з класоводом дитини щодо стану справ сина.

За результатами проведеної бесіди зроблено висновок про те, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо власного сина, ОСОБА_3 . ОСОБА_2 не відчуває родинних почуттів до батька, негативно ставиться до його поведінки. Спілкуватися з батьком хлопець не бажає.

Відповідно висновку адміністрації ЗДО №33 «Світлячок», ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відвідує ЗДО №33 «Світлячок» групу 6 р.ж. «Веселка» з 08.09.2015.

Дівчинка виховується в сім`ї у складі: мати ОСОБА_1 - декретна відпустка, брат ОСОБА_2 - школяр, брат ОСОБА_10 - 1 р. 10 міс. З сім`єю проживає цивільний чоловік ОСОБА_1 ОСОБА_6 , безробітний.

Матеріальне становище сім`ї задовільне. Дівчина має все необхідне (одяг, взуття, іграшки, матеріали для освітнього процесу). Дитина регулярно відвідує заклад дошкільної освіти.

До дитячого садка приводить та забирає ОСОБА_4 мама, або її цивільний чоловік. Біологічний батько ОСОБА_2 не з`являвся у дитячому садку з 2017 р. Питанням щодо виховання дівчинки не цікавиться. Мати регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться результатами діяльності доньки, приймає активну участь у заходах музично-естетичного циклу.

За результатами індивідуальної бесіди ОСОБА_4 з практичним психологом ЗДО ОСОБА_14 встановлено, що дівчинка вважає своїм батьком ОСОБА_6 , з яким бачиться щодня, та який піклується про неї та про її старшого брата. Про біологічного батька ОСОБА_2 дівчинка ніякої інформації не надала.

Відповідач фактично своїх батьківських обов`язків не виконує.

Відповідачу відома теперішня адреса проживання позивача з дітьми. З боку позивача не створювались перешкоди у спілкуванні батька з дітьми, але відповідач не проявляє ніякого інтересу до дітей, не спілкується з ними і навіть не виказує такого бажання.

Жодної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, не піклується про них. Не цікавиться їх здоров`ям, розвитком, успіхами та проблемами.

Внаслідок такої поведінки відповідача утворилися умови, які шкодять інтересам дітей, негативно впливають на їх духовний і психічний розвиток.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 16 постанови від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», відповідно до якої позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своїх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виражається у тому, що він не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дітьми, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. Також не цікавиться їх здоров`ям, розвитком, навчанням, успіхами та проблемами, не бере участі у вихованні дітей.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Жодної матеріальної допомоги на утримання дітей ОСОБА_2 не надає, не піклується про них, діти повністю знаходяться на утриманні матері.

До того ж, у зв`язку з аморальним способом життя, відповідач посилається на наявність дітей як пом`якшуючу обставину при визначенні покарання за кримінальні правопорушення, що негативно впливає/може впливати на духовний та моральний розвиток дітей, що є порушенням зобов`язання піклуватись про духовний та моральний розвиток дитини (ст. 150 СК України), що підтверджується наступним: копією постанови Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03.07.2009 по справі №3-3843/09, про притягнення відповідача за правопорушення, передбачене ст. 44 КпАП (незаконні виробництво, придбання, зберігання, перевезення, пересилання наркотичних засобів або психотропних речовин без мети збуту в невеликих розмірах); роздруківкою з сайту Судової влади України щодо розгляду справ, де стороною є ОСОБА_2 ; роздруківкою з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26.04.2018 по справі №310/1809/18 (за обвинуваченням відповідача у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України - повторно, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою, не маючи наміру на повернення власникові взяв у матері належний їй мобільний телефон та розпорядився ним на власний розсуд. Кримінальне провадження закрито у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення); роздруківкою з Єдиного державного реєстру судових рішень вироку Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30.05.2018 по справі №310/9188/17. Відповідача визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України; роздруківкою з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08.08.2018 по справі №310/5102/18 (за обвинуваченням відповідача у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України - з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, повторно викрав у матері належний їй телефон та цифровий ефірний ресивер та розпорядився ним на власний розсуд. Кримінальне провадження закрито у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення).

Відповідно до статті 3 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості, потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками.

Частиною 8 статті 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до вимог статті 164 СК України позбавлення батьківських прав є способом захисту прав і інтересів дитини.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 16 постанови від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до власних дітей є свідомим нехтуванням ним своїми обов`язками, тому винна поведінка відповідача виражається у його бездіяльності.

Винна поведінка відповідача вбачається у наступному: законодавчо закріплений обов`язок батьків піклуватися про своїх дітей та брати участь у вихованні, а тому відповідач не міг не усвідомлювати свій батьківський обов`язок, але свідомо нехтував ним.

Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Але відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, не піклується про них, не забезпечує необхідним харчуванням, лікуванням.

До того ж, відповідач знаходиться у працездатному віці, відомості щодо хронічних хвороб та знаходження на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків, дружини відсутні, а тому відповідач має змогу надавати утримання власним дітям.

Ухилення батька (відповідача) від виконання покладених на нього функцій з виховання та забезпечення розвитку дітей, відсутність його уваги та спілкування з дітьми, незацікавленість життям та станом здоров`я, не забезпечення матеріально дітей, є факторами, як окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини.

Вище перераховані фактори, що підтверджують ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, завдають шкоди повноцінному розвитку та вихованню дітей, негативно впливає на їх духовний і психічний розвиток, у зв`язку з чим позивач вважає, що існують законні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_4 , що в першу чергу буде відповідати інтересам самих дітей.

Ухилення батька від виконання покладених на нього функцій з виховання та забезпечення розвитку власних дітей, відсутність його уваги та спілкування з ними, незацікавленість життям та станом здоров`я, відсутність їх матеріального забезпечення, завдає шкоди повноцінному розвитку та вихованню, негативно впливає на їх духовний і психічний розвиток та позбавляє позивача можливості самостійно вирішувати питання виховання дітей, організації їх відпочинку, вирішення питання майнового, житлового характеру.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_16 позовні вимоги підтримали. Просили суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо двох неповнолітніх дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Тому суд у відповідності до ст. 223 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради в судовому засіданні вважала позовні вимоги підлягаючими задоволенню, та зазначила, що ОСОБА_2 необхідно позбавити батьківських прав відносно його дітей.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком малолітніх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Після народження дітей відповідач ОСОБА_2 веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями та наркотичними речовинами, неодноразово притягувався та в теперішній час притягується до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів.

Встановлено, що ОСОБА_2 не працює, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, не піклується про них.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради від 27.06.2019 №01-1609/47-1 орган опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітніх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд вважає висновок органу опіки та піклування в доцільності позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 обґрунтованим.

Відповідно до ч.4 ст.155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.2 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язання виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 із змінами «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з п.18 зазначеної постанови зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька та матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей), поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,4 грн. на користь держави.

На підставі ст.ст.150, 164, 165 СК України, ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», п.15,18 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 і керуючись ст.ст. 3, 10, 12, 13, 141, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

У х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, про позбавлення батьківський прав - задовольнити.

Позбавити громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 ) батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ), та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_5 ).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 25 липня 2019 року.

Суддя Бердянського міськрайонного суду С. М. Морока