Справа № 600/101/18
Справа № 2/600/140/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

10 липня 2019 року смт. Козова

Козівський районний суд Тернопільської області

у складі: головуючої судді - Гриновець О.Б.,

з участю: секретаря судового засідання - Фещак Г.М.,

представника позивача - ОСОБА_6

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору

на стороні відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Козова цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Козівської селищної ради Тернопільської області про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,-

ВСТАНОВИВ:

позивач звернулася в суд із вказаним позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття із реєстраційного обліку.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги покликається на те, що вона є власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач - її племінник, не проживає у вказаному будинку більше 9 років, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за вказаною адресою, його особисті речі чи інше майно в житловому будинку відсутні. Місцезнаходження ОСОБА_3 їй невідоме. Він не є членом її сім`ї, спільного господарства вона та члени її сім`ї з ним ніколи не вели, а зареєстрований він був у вказаному житловому будинку за життя попереднього власника - її матері - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Формальна реєстрація відповідача у її житловому будинку перешкоджає їй у здійсненні права власності, зокрема права користування та розпорядження таким. Наголошує, що законодавство України не передбачає, у випадку зміни власника будинку, перехід прав і обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника. Зважаючи на викладені вище обставини, керуючись нормами ст.ст.383, 391, 405 ЦК України, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.4).

Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 02.03.2018 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за такою та розпочато підготовче провадження (а.с.20).

11.12.2018 року на адресу суду надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог (а.с.39).

21.02.2019 року ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області підготовче провадження у справі закрито та призначено таку до судового розгляду по суті (а.с.54).

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідач про розгляд справи повідомлявся неодноразово і, будучи належним чином повідомленим про місце, дат та час розгляду справи жодного разу у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на позовну заяву від нього не надходило.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 щодо заявлених позовних вимог не заперечила, у вирішення справи поклалася на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини такої та підстави позову, перевіривши їх доказами, враховуючи вимоги ч.8 ст.178 ЦПК України, суд дійшов до висновку про можливість ухвалення рішення у заочному розгляді справи, обмежившись доказами, наданими позивачем, що в повній мірі відповідає вимогам ч.1 ст.280 ЦПК України.

При цьому, суд встановив наступні обставини справи та дійшов до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Позивач є власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Козівського районного нотаріального округу 13.10.2014 року (а.с.14) та копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.10.2014 року (а.с.15).

У вказаному будинку, на момент звернення із позовом, зареєстровано 3 (троє) осіб: ОСОБА_2 (позивач); ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку (приміщенні) осіб від 01.02.2018 року (а.с.9).

ОСОБА_3 фактично зареєстрований, але не проживає у будинку АДРЕСА_1 більше 8 років, що підтверджується актами обстеження «факту не проживання» від 20.07.2017 року та від 25.01.2018 року (а.с.10-11).

Зняття з реєстрації місця проживання особи, згідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-ІV (далі Закон №1382-ІV), здійснюється, окрім інших підстав, на підставі судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили.

У відповідності до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тощо.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до закону від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316. 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.3 ст.13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству, а тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Частиною 2 ст.405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Виникнення права членів сім`ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже припинення сімейних відносин припиняє право колишніх членів його сім`ї на користування цим будинком.

Така позиція суду кореспондує також і висновкам Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеним у їхніх судових рішеннях (ухвала ВСУ від 13.07.2011 року, ухвала ВССУ від 22.11.2012 року у справі №6-25981св12 та ухвала Вищого спеціалізованого суду від 13.08.2014 року у справі №6-16366св14).

Відтак, оскільки відповідач не є членом сім`ї позивача, визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, жодним чином не порушить його прав.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до ст.7 Закону №1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснене на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

З огляду на те, що Закон №1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.7 цього закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання, отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Аналогічний правовий висновок викладений також і в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 року (справа №21-1438а15).

Аналізуючи вказані вище обставини, суд дійшов до переконання, що заявлені позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, оскільки відповідач у будинку АДРЕСА_1 не проживає протягом останніх 9 років; жодної участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та (або) речей повсякденного використання, які б належали останньому в будинку немає, що створює для позивача незручності тощо, відтак відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України позивач має право вільно володіти, користуватись, та на підставі ст.319 ЦК України - розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим помешканням та зняття з реєстраційного обліку, а відтак заявлені позовні вимоги є підставними та обґрунтованими.

Відтак, суд надавши оцінку у сукупності узгоджених між собою доказів, дійшов до висновку, що їх достатньо для ухвалення рішення, а тому заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

При цьому, вирішуючи питання судових витрат, згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 704,80 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Козівської селищної ради Тернопільської області про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку- задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні ОСОБА_2 належним їй на праві власності житловим будинком з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зняття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Козівським РВ УМВС України в Тернопільській області 17.01.1998 року.

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: дані відсутні; паспорт серія НОМЕР_3 , виданий Козівським РС УДМС України в Тернопільській області 29.09.2012 року.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Козівська селищна рада Тернопільської області; місце знаходження: вул. Грушевського, 32, смт. Козова, Козівський район, Тернопільська область; код ЄРПОУ: 04525573.

Повний текст судового рішення виготовлений та підписаний до 15.07.2019 року.

Суддя О.Б.Гриновець