Ухвала

17 липня 2019 року

м. Київ

справа № 758/11596/16-ц

провадження № 61-12576ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Тітова М. Ю. розглянувши касаційну скаргу Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві на постанову Київського апеляційного суду від 16 травня 2019 року та додаткове рішення Київського апеляційного суду від 30 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів державної влади,

встановив:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що заочним рішенням Київського районного суду міста Полтави від 18 січня 2016 року задоволено його позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Деррік» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, компенсації втраченої частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати та відшкодування моральної шкоди зі стягненням на його користь суми в розмірі 41 097,07 грн. На підставі виконавчого листа у цій справі державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві Мойсеєнко В. В. 10 березня 2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 50367259, відповідно до якої боржник мав виконати дане рішення в добровільному порядку протягом семи днів.

Під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, внесеними до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, з`ясовано, що державним виконавцем не вчинялося жодних виконавчих дій та 30 червня 2016 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Протиправність такої бездіяльності державного виконавця встановлена ухвалою Київського районного суду міста Полтави від 04 серпня 2016 року, якою скаргу позивача на бездіяльність державного виконавця було задоволено. Вважає, що протиправною бездіяльністю державного виконавця, яка полягає у невиконанні судового рішення про стягнення на його користь 41 097,07 грн, йому заподіяна майнова шкода в цьому розмірі. Крім того, в результаті неправомірної бездіяльності державного виконавця, пов`язаної з невиконанням рішення суду, позивачу заподіяно моральну шкоду, яку позивачу оцінює в розмірі 29 000, 00 грн. Враховуючи наведене, просив стягнути дані суми з Державної казначейської служби України як державного органу, на який покладено завдання здійснювати безспірне списання коштів державного бюджету на підставі рішень суду.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 31 серпня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 16 травня 2019 року рішення Подільського районного суду міста Києва від 31 серпня 2018 року скасоване в частині вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу та ухвалене в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного бюджету України на відшкодування моральної шкоди 3 000, 00 грн шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Київського апеляційного суду від 30 травня 2019 року стягнуто на користь ОСОБА_1 з Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві витрати на правничу допомогу у розмірі 889, 90 грн.

У червні 2019 року Подільський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві направив засобами поштового зв`язку до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 16 травня 2019 року та додаткове рішення Київського апеляційного суду від 31 травня 2019 року, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та залишити в силі рішення Подільського районного суду міста Києва від 31 серпня 2018 року.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що з 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1 921 грн.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про зменшення або збільшення платежів або видач визначається сумою, на яку зменшуються або збільшуються платежі чи видачі, але не більше ніж за один рік.

Предметом спору у даній справі є стягнення 41 097, 07 грн на відшкодування майнової шкоди у розмірі та 29 000, 00 грн на відшкодування моральної шкоди, що станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн x 100 = 192 100 грн), відтак зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. Незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституцій України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві на постанову Київського апеляційного суду від 16 травня 2019 року та додаткове рішення Київського апеляційного суду від 30 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів державної влади відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М. Ю. Тітов