ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«22» липня 2019 року

м. Харків

справа № 640/15306/15-ц

провадження № 22ц/818/3212/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2016 року у складі судді Божко В.В.

в с т а н о в и в:

У серпні 2015 року засобами поштового зв`язку Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 31 серпня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 34005, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 149000,00 грн. з розрахунку 15,9% річних на строк з 31 серпня 2011 року по 31 серпня 2018 року включно.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 31 серпня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» та ОСОБА_2 (поручитель), ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір поруки № 34005/П, відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором № 34005 від 31 серпня 2011 року. Відповідальність поручителя настає у випадку невиконання (неналежне виконання) боржником зобов`язань за договором. Поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність, а поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник.

Зазначив, що 02 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором Публічне акціонерне товариство «Астра Банк» передає (відступає) Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» замінює Публічне акціонерне товариство «Астра Банк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі Публічного акціонерного товариства «Астра Банк» до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Вказав, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконував, про що неодноразово повідомлявся, в тому числі, й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов`язань згідно умов кредитного договору. Однак, зобов`язання не виконані, у зв`язку з чим станом на 31 липня 2015 року за відповідачами наявна заборгованість в розмірі 123 858,35 грн., з яких тіло кредиту - 107 389,59 грн., відсотки - 16 468,76 грн.

Просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 123 858,35 грн., з яких тіло кредиту - 107 389,59 грн., відсотки - 16 468,76 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2016 року позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» суму заборгованості в розмірі 123 858,35 грн.; стягнуто пропорційно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 619,29 грн. з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду в частині задоволених вимог до нього - скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з нього; судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не дотримався вимог процесуального законодавства щодо належного повідомлення учасників справи, чим порушив його права на належний захист; що в разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу; що згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором, останній платіж ОСОБА_1 внесла 31 липня 2014 року, а наступний термін платежу за договором визначено до 31 серпня 2014 року, який вона не здійснила, а тому з 01 вересня 2014 року несплачена заборгованість вважається простроченою; що з часу несплати кожного з платежів починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя, а у разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку; що судом першої інстанції не враховано, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення ануїтентних платежів (щомісячних платежів згідно з графіком), а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник за всіма зобов`язаннями боржника за основним договором, та не з`ясовано, чи пред`являв банк вимогу до поручителя в межах шести місяців за кожним місячним платежем, за якими платежами порука припинилась, а за якими ще діє; якщо порука припинилася, інститут позовної давності не застосовується, тому що право кредитора на пред`явлення вимоги до поручителя та обов`язок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобов`язання припинилися; що непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення акцесорного зобов`язання, а отже й обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом з боржником за основним зобов`язанням; що договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов`язань боржника за кредитним договором; що позичальник не виконував належним чином свої зобов`язання за кредитним договором та починаючи з 01 вересня 2019 року почався строк прострочення виконання зобов`язання, а починаючи із дня спливу 33 днів, а саме з 04 жовтня 2014 року, почався відлік шестимісячного строку пред`явлення вимог до поручителя щодо повного дострокового повернення кредиту, однак банк звернувся до нього із відповідною вимогою лише 17 серпня 2015 року, а до суду лише 01 вересня 2015 року, тобто із порушенням строків, визначених чинним законодавством; що оскільки прострочення зобов`язань за кредитним договором почалось 01 вересня 2014 року, станом на дати звернення позивача як до поручителя, так і до суду, порука припинилась; що докази направлення поручителю вимоги в шестимісячний строк з моменту початку прострочення зобов`язань за кредитним договором або доказів звернення банку до суду із відповідним позовом у цей строк, позивачем до суду також не надано і у матеріалах справи вони відсутні, але суд першої інстанції вказані обставини при прийнятті оскаржуваного рішення не врахував.

09 липня 2019 року до суду апеляційної інстанції від Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому банк вважав рішення законним, а апеляційну скаргу - необгрнутованою. При цьому вказав, що строк виконання основного зобов`язання закінчився 31 серпня 2018 року, а позов подано в серпні 2015 року, тому строк для пред`явлення позову до поручителя банк не пропустив, оскільки його пред`явлено під час дії договору.

09 липня 2019 року від ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції надійшли заперечення на відзив, в яких він зазначив, що позивач невірно тлумачить умови договору та чинного на момент виникнення правовідносин законодавства. Підкреслив, що порука припинилася з 01 вересня 2014 року, оскільки останній платіж боржник сплатила 31 серпня 2014 року.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково, рішення суду в оскаржуваній частині - змінити.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що оскільки зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором не виконані, банк звернувся до суду з позовом до поручителя про дострокове погашення боргу в межах шестимісячного строку, заборгованість за тілом кредиту, відсотками підлягає стягненню як з боржника, так і з поручителя в повному обсязі.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 31 серпня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №34005, відповідно до умов якого банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредиту у сумі 149 000,00 грн. з процентною ставкою в розмірі 15,9% річних за користування кредитом та терміном користування кредитом з 31 серпня 2011 року по 31 серпня 2018 року включно.

Пунктом 2.5. кредитного договору встановлено, що погашення кредиту та нарахованих процентів здійснюється позичальником щомісячно, до 31 числа кожного місяця протягом строку дії цього договору, починаючи з місяця, наступного за місяцем підписання цього договору в сумі 2951,00 грн., якщо 31 число місяця приходиться на неробочий день, погашення кредиту та нарахованих процентів здійснюється позичальником у останній робочий день перед 31 числом місяця.

Пунктом 3.2.5. кредитного договору передбачено, що у разі несплати або не повної сплати позичальником суми у розмірі згідно з пунктом 2.5 цього договору протягом 30 днів, банк направляє позичальнику письмове повідомлення про наявність простроченої заборгованості, в якому вказується розмір заборгованості з урахуванням належних до сплати процентів, комісій та штрафних санкцій. Невиконання зобов`язання по погашенню простроченої заборгованості в строк до 30 днів дає право банку вимагати дострокового погашення кредиту в повній сумі, нарахованих процентів за користування кредитом, комісій, штрафів та пені.

Відповідно до пункту 3.2.6. кредитного договору у випадку непогашення простроченої заборгованості в строк 30 днів банк направляє позичальнику та/або поручителю вимогу про дострокове погашення кредиту в повній сумі та нарахованих процентів за користування кредитом, комісій, штрафів та пені. Якщо позичальник протягом 33 днів з моменту направлення йому вимоги банком не виконає вимогу про дострокове погашення, банк вправі розпочати процедуру примусового стягнення боргу, включаючи звернення до суду за стягненням або звернення стягнення на предмет застави в позасудовому порядку.

В забезпечення виконання умов кредитного договору 31 серпня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Астра Банк», ОСОБА_2 (поручитель) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір поруки № 34005/П, відповідно до умов якого сторони цього договору встановлюють, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед банком відповідати в повному обсязі за зобов`язаннями позичальника, які виникають з умов кредитного договору № 34005 від 31 серпня 2011 року, за умови якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 149 000,00 грн., а позичальник зобов`язався перед банком повернути кредитні кошти шляхом щомісячної сплати платежу за кредитом, який складається з суми кредиту (частини кредиту) згідно графіку погашення суми кредиту до кредитного договору та щомісячної сплати процентів за користування кредитом в розмірі 15,9% річних, а також комісій, штрафів та пені, в строки та на умовах, обумовлених кредитним договором.

Відповідно до пункту 2.1. договору поруки сторони цього договору визначають, що у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, поручитель несе солідарну відповідальність перед банком нарівні з позичальником за кредитним договором.

Згідно пункту 3 договору поруки сторони цього договору встановлюють, що у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність перед банком на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної вимоги.

Сторони цього договору встановлюють, що поручитель у випадку невиконання чи неналежного виконання взятих на себе зобов`язань за цим договором виплачує в безспірному порядку банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на дату виникнення зобов`язання поручителя погасити заборгованість позичальника, за кожний день прострочення від несвоєчасно погашеної суми заборгованості. При цьому, моментом виникнення зобов`язання поручителя погасити заборгованість позичальника рахується день, наступний за днем, коли повинен бути погашений кредит (частина кредиту) та/або проценти за користування кредитом за кредитним договором.

Про виникнення заборгованості позичальника банк повідомляє поручителя письмово.

Пунктом 4.1. договору поруки передбачено, що сторони цього договору встановлюють, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання всіма сторонами та втрачає свою дію з моменту повного виконання забезпеченого ним зобов`язання.

При цьому, сторони констатують, що строк закінчення цього договору не вказується сторонами конкретно, так як він визначається моментом повернення суми кредиту за кредитним договором.

Матеріали справи свідчать про те, що заборгованість за кредитним договором Публічному акціонерному товариству «Астра Банк» відповідачі не повернули.

02 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого продавець цим погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець цим погоджується купити право вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну.

Пунктом 2.3. договору купівлі-продажу прав вимоги встановлено, що права вимоги переходять від продавця до покупця, та обов`язки продавця передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання продавцем та покупцем акту приймання-передачі прав вимоги.

Як вбачається з акту приймання-передачі прав вимоги до договору купівлі-продажу прав вимоги від 02 грудня 2013 року, складеного 02 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» згідно пункту 2.3. договору (купівля-продаж) продавець передав, а покупець прийняв права вимоги, зазначені в додатку до цього акту (який є його невід`ємною частиною), що посвідчує факт здійснення відступлення.

Згідно з додатком до акту приймання-передачі прав вимоги (договір купівлі-продажу прав вимоги від 02 грудня 2013 року) Публічне акціонерне товариство «Астра Банк» передав Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» кредитний договір № 34005 від 31 серпня 2011 року, договір поруки № 34005/П від 31 серпня 2011 року та договір застави № 34005/З.

З розрахунку заборгованості за договором кредиту № 34005 від 31 серпня 2011 року вбачається, що станом на 31 липня 2015 року ОСОБА_1 має заборгованість перед банком в розмірі 123 858,35 грн., з яких тіло кредиту - 107 389,59 грн., відсотки - 6468,76 грн.

Також, з вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 останній платіж здійснила 31 липня 2014 року в розмірі 370,47 грн.

Як вбачається з досудових вимог від 12 серпня 2015 року, направлених як до ОСОБА_1 (позичальник), так і до ОСОБА_2 (поручитель) засобами поштового зв`язку 17 серпня 2015 року, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» у зв`язку з систематичним невиконанням умов кредитного договору просив достроково виконати зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За змістом частини першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Боржник (а відтак і поручитель) узяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 31 серпня 2018 року, сплачуючи її частинами згідно з графіком платежів до 31 число кожного місяця.

Сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення періодичних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості починається обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов`язань за кредитом.

Тобто, банк повинен був протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання пред`явити вимоги до поручителя.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16.

Крім того, правильне застосування частини четвертої статті 559 ЦК України було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18), за наслідками розгляду якої Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року виклала правовий висновок про відсутність підстав для відступлення від сталої практики Верховного Суду України й Верховного Суду та вказала, що з огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором, повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

У справі, що переглядається, поряд з установленням строку дії договору кредиту сторони визначили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів) у вигляді платежів до дати, встановленої у графіку, що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Враховуючи наведене, строк пред`явлення вимоги до поручителя обраховується окремо за кожним щомісячним платежем, а відтак стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_2 має відбуватись у межах шестимісячного строку з моменту настання строку погашення чергового платежу відповідної частини основного зобов`язання.

Зі змісту кредитного договору № 34005 від 31 серпня 2011 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» та ОСОБА_1 , вбачається, що позичальник зобов`язується на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використати кредит у сумі 149 000,00 грн. з процентною ставкою в розмірі 15,9% річних за користування кредитом та терміном користування кредитом з 31 серпня 2011 року по 31 серпня 2018 року включно.

Як вбачається з графіку погашення кредиту, який є додатком № 1 до кредитного договору, позичальник починаючи з серпня 2011 року зобов`язується повертати кредит шляхом щомісячної сплати платежів до 31 числа кожного календарного місяця строку кредитування.

Пунктами 2.1., 3 договору поруки встановлено, що у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність перед банком на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної вимоги.

Оскільки умовами кредитного договору № 34005 від 31 серпня 2011 року передбачено, що чергові платежі боржник повинен здійснювати не пізніше 31 числа кожного місяця, а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник за всіма зобов`язаннями боржника за основним договором, з часу несплати кожного з платежів починається обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя саме за цим платежем.

Встановивши, що Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту та нарахованих процентів шляхом направлення засобами поштового зв`язку 17 серпня 2015 року відповідачам відповідних вимог, а до суду з позовом банк звернувся поштою 28 серпня 2015 року, тобто у межах встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для звернення банку з вимогою до поручителя, відсутні правові підстави для визнання поруки припиненою у повному обсязі.

Враховуючи те, що Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором поштою 28 серпня 2015 року, колегія суддів дійшла висновку, що в силу наведених вище норм права порука є припиненою у частині щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів, які виникли до 28 лютого 2015 року. Разом з тим, грошові зобов`язання, які виникли після вказаної дати підлягають стягненню з ОСОБА_2 , як поручителя, на користь банку.

Вищевикладене свідчить про те, що судом першої інстанції встановлено всі обставини справи, проте, не застосовано норму матеріального права, яка підлягала застосуванню, що призвело до не правильного вирішення справи, тому рішення в оскаржуваній частині підлягає зміні в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 на користь банку заборгованості за відсотками в межах шестимісячного строку до подачі позову до суду.

Заборгованість за відсотками станом на дату внесення чергового платежу у межах строку дії поруки, а саме з 28 лютого 2015 року, становила 21 652,52 грн., тоді, як сума заборгованості за відсотками на момент звернення до суду становила 28 923,57 грн. Таким чином, стягненню солідарно з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» підлягає сума у розмірі 7271,05 грн. (28923,57-21652,52).

Аналогічного висновку щодо саме такого визначення розміру заборгованості в подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд в постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 295/3531/16-ц (провадження № 61-29654св18).

Посилання ОСОБА_2 на те, що оскільки прострочення зобов`язань за кредитним договором почалось 01 вересня 2014 року, тому станом на дату звернення позивача як до поручителя, так і до суду, порука припинилась; що докази направлення поручителю вимоги в шестимісячний строк з моменту початку прострочення зобов`язань за кредитним договором або доказів звернення банку до суду із відповідним позовом у цей строк, позивачем до суду також не надано і у матеріалах справи вони відсутні, є необґрунтованими, оскільки строк пред`явлення вимоги до поручителя обраховується окремо за кожним щомісячним платежем, а відтак стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_2 має відбуватись у межах шестимісячного строку з моменту настання строку погашення чергового платежу відповідної частини основного зобов`язання, а відповідним строком не може бути лише несплата чергового платежу. Даний висновок також узгоджується з постановою Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 333/4292/15-ц (провадження № 61-18153св18).

В іншій частині рішення суду не переглядалося.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено на 7,4% та апелянт звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір» з 11 грудня 2018 року, а відповідно до статті 141 ЦПК України здійснюється розподіл судових витрат між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог, за подачу апеляційної скарги з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 137,48 грн. в дохід держави.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 18 червня 2019 року зупинено дію рішення Київського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2016 року до розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Враховуючи, що справу розглянуто, дія рішення суду першої інстанції в частині, яка не оскаржувалась, підлягає поновленню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2016 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за відсотками - змінити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 7271, 05 грн. заборгованості за відсотками.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду - залишити без змін.

Рішення в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 107 389, 59 грн. та солідарного стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 16 468, 76 грн. не переглядалося і в цій частині дію рішення Київського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2016 року - поновити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в дохід держави 137, 48 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 22 липня 2019 року.