КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №761/4513/19
Апеляційне провадження №22-ц/824/8807/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Іванової І.В., Мельника Я.С., із участю секретаря Спеней О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича про відшкодування матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

28 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом, де просила стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у сумі 204 691,39 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24 вересня 2014 року між позивачем і Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» був укладений договір банківського вкладу «Найкращий» ( для пенсіонерів ) №002-28504-240914, на підставі якого позивач, як вкладник, розмістила в банку строковий вклад у розмірі - 4 627,43 доларів США на умовах депозиту строком до 23 грудня 2014 року зі сплатою процентів у розмірі 9,35% річних.

Окрім того, 03 жовтня 2014 року між позивачем і Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір банківського вкладу №0-11-28504-031014, сума вкладу 10 026,76 доларів США, зі сплатою 8% річних, строком до 02 листопада 2014 року.

Починаючи з грудня 2014 року позивач зверталась до банку із заявами про розірвання договорів та повернення вкладів, проте, вимоги залишились невиконаними.

Однак, у вересні 2015 року позивач звернулась до Печерського районного суду м. Києва із позовом про стягнення з заборгованості за договорами банківського вкладу.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року позовні вимоги були задоволені. До теперішнього часу грошові кошти в повному обсязі повернуті не були, отримано лише гарантовану суму з розмірі 200 000 грн.

Позивач неодноразово зверталась до відповідача із заявами про виплату коштів, які так і не були повернуті позивачу, що змушує її звернутись до суду з даним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення місцевий суд зазначив, що на момент винесення рішення в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» тривала процедура ліквідації, а тому відносини між сторонами регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким передбачено спеціальний порядок погашення заборгованості перед кредиторами, а також те, що позивачеві здійснена виплата суми гарантованого відшкодування у розмірі 200 000 грн., а решта її вимог включена до Реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Доказів заподіяння відповідачем матеріальної шкоди позивачу немає, а тому суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його постановленні.

Просить рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, між позивачем ( вкладником ) та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договори банківського вкладу «Найкращий», а саме: №011-28504-031014 від 03 жовтня 2014 року та №002-28504-240914 від 24 вересня 2015 року, відповідно до яких позивачем, на відкриті поточні рахунки, внесено 4 627,43 та 10 026,76 доларів США, відповідно ( а.с. 33, 34 ).

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на її користь суму депозитного вкладу в розмірі 204 691,39 грн. та видано виконавчий лист ( а.с. 37, 45-46 ).

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Швораком Богданом Олександровичем від 29 січня 2016 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом ( а.с. 36 ).

Разом з тим, постановою Правління Національного банку України №150 від 02 березня 2015 року «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк».

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича.

Тимчасову адміністрацію запроваджено строком на 3 місяці з 03 березня 2015 року по 02 червня 2015 року.

В подальшому, виконавча дирекція Фонду прийняла рішення №71 від 08 квітня 2015 року про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02 березня 2015 року №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно якого тимчасову адміністрацію запроваджено строком на шість місяців з 03 березня 2015 року до 02 вересня 2015 року, включно.

Крім того, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 року №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02 жовтня 2015 року №181, «Про початок процедури ліквідації Акціонерного товариства «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно з зазначеним рішенням, розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», призначено Уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», визначені ст. 37, 38, 51, ч. 1 та ч. 2 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирову Владиславу Володимировичу на два роки з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року, включно.

При цьому, ОСОБА_1 була здійснена виплата суми гарантованого відшкодування у розмірі 200 000 грн., що не заперечувалось сторонами під час розгляду даної цивільної справи.

Решту суми включено до Реєстру акцептованих вимог кредиторів в розмірі 166 134,80 грн. ( а.с. 3-8, 69-72 ).

Проте, як зазначає позивач, сума неповернутих грошових коштів у розмірі 204 691,39 грн. має бути визначена як збитки та стягнута з відповідача по справі, у зв`язку з чим вона 28 січня 2019 року звернувся до суду із названим позовом ( а.с. 3-8 ).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено з посиланням на необґрунтованість заявлених позовних вимог ( а.с. 79-82 ).

При цьому, на переконання апеляційного суду, місцевий суд обґрунтовано дійшов до висновку, що на момент винесення рішення в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» тривалапроцедура ліквідації, а тому відносини між сторонами регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким передбачено спеціальний порядок погашення заборгованості перед кредиторами, а також те, що позивачеві здійснена виплата суми гарантованого відшкодування у розмірі 200 000 грн., а решта її вимог- включена до Реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Доказів заподіяння відповідачем матеріальної шкоди позивачу немає.

Окрім цього, з точки зору другої інстанції, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону, з дня призначення уповноваженої особи Фонду, банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Відтак, на переконання апеляційного суду, стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є неможливим.

Разом з тим, положеннями ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено черговість, у якій кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів.

Таким чином, кошти, отримані під час виконання уповноваженою особою Фонду заходів, спрямовуються у визначеній чинним законодавством черговості.

Задоволення вимог окремих кредиторів поза межами процедури ліквідації банку Законом не передбачено.

Крім того, на переконання апеляційного суду, в матеріалах справи відсутні докази,у відповідності до положень ст.ст. 77-80 ЦПК України, на підтвердження порушення, невизнання, оспорення прав позивача, оскільки уповноваженою особою Фонду почалося виконання зобов`язань у порядку, встановленому положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

При цьому, згідно положень ст. 15 ЦК України підлягає захисту цивільне право лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Окрім зазначеного, позивач зазначає, як підставу для стягнення коштів, про те, що постановою правління НБУ №150 від 02 березня 2015 року встановлено, що з вини власників істотної участі Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» банк віднесено до категорії неплатоспроможних, що є підставою відповідальності власників істотної участі банку за зобов`язаннями цього банку, проте, позивачем відповідних вимог до таких власників не заявлено.

І насамкінець, з точки зору апеляційного суду та в силу викладеного, позивачем не доведено доказами, на підставі ст.ст. 77-80 ЦПК України те, що у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича існує цивільно-правовий обов`язок повернення саме зазначеної позивачем суми в 204 691,39 грн.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 2, 36, 45, 46, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.ст. 16, 1058, 1060, 1074 ЦК України, ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.

А тому, доводи ОСОБА_1 про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.ст. 2, 35, 58, 76 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст.ст. 526, 610, 611, 1060, 1166 ЦК України, з точки зору суду другої інстанції та в силу викладеного, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді скарги.

Інші обставини, зазначені апелянтом, зокрема, про те, що рішення по справі 757/35353/15 не виконано з вини відповідача, вона зверталася з вимогами про негайне одержання коштів для оплати операції з хірургічного втручання на очах, має намір поїхати до Німеччини для лікування, витрачає значні кошти на своє лікування, сума невиданого вкладу та відсотків становить розмір збитку, на думку апеляційного суду та з огляду на вказане, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи у суді другої інстанції, а відтак - не є правовою підставою для задоволення як позовних так і апеляційних вимог.

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича про відшкодування матеріальної шкоди - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: І.В. Іванова

Я.С. Мельник