Справа: F 200/7261/13-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«08» травня 2019 року Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого судді F Томаш В.І.,

при секретарі F Кубрак К.В.,

заявника F ОСОБА_1,

представника субFєкта оскарження F ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Державної казначейської служби України, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з дійсною скаргою та просить суд зобовFязати керівника Державної казначейської служби України виконати рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 березня 2013 року по справі за F 200/7261/13 у повному обсязі.

Представник субFєкта оскарження F ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги скаржника не визнала та надала до суду відзив на скаргу, відповідно до якого просить суд закрити провадження за скаргою ОСОБА_1.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обFєктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовFязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повFязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В обґрунтування своїх позовних вимог заявник посилається на те, що відповідно до рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2013 року (суддя Кудрявцева Т.О.) по цивільній справі за F 200/7261/13 за позовом ОСОБА_1 стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду в сумі 20 000 грн..

Вказане рішення оскаржувалося відповідачем та набрало.

Заявник звернувся до Державної казначейської служби України з вимогою щодо виконання вказаного судового рішення, однак на сьогоднішній день рішення суду не виконано, грошові кошти заявником не отримано.

З доводами заявника, висловленими в скарзі та в судовому засіданні суд цілком погоджується, оскільки вони є обґрунтованими та доведеними виходячи з наступного.

20 березня 2013 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Кудрявцевої Т.О. розглянуто цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, відповідно до якого позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду в сумі 20 000 грн. 00 коп., відмовлено в задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення моральної шкоди та стягнення матеріальної шкоди, судові витрати по справі в сумі 114 грн. 70 коп. віднести з рахунок держави.

Окрім того у вказаному рішенні є встановленим та доведеним те, що рішенням Бабушкінського районного суду від 27.12.2011 року стягнуто з бюджету держави на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 17 500 грн., яке на сьогоднішній день так само не виконано.

Вказане рішення суду набрало законної сили та було направлено заявником ОСОБА_1 до виконання до Державної казначейської служби України, тобто саме до того органу, який повинен виконувати це рішення.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовFязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовFязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 124 Конституції України проголошено обов'язковість виконання судових рішень на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Стаття 129 - 1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовFязковим до виконання.

Згідно ч.2 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На даний час рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2013 року не виконано.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Доводи представника субFєкта оскарження про те, що вказане рішення повинно бути виконано відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року F845 є цілком безпідставними та спростовані судовими рішеннями, зокрема рішенням Верховного суду України від 20.03.2013 року та від 21.01.2019 року.

Суд дає критичну оцінку доводам представника субFєкта оскарження, викладеними ним у відзиві на позов, оскільки вони є голослівними, безпідставними та не підтвердженими у передбачений законом спосіб, які спрямовані лише на порушення прав та законних інтересів заявника по справі з метою уникнення від виконання судового рішення.

Таким чином суд приходить до висновку про задоволення скарги заявника в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 259 F 263, 285 F 289, 447 F 453 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Державної казначейської служби України F задовольнити.

ЗобовFязати керівника Державної казначейської служби України виконати рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2013 року по цивільній справі за F 200/7261/13 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, Державної казначейської служби України «про стягнення матеріальної та моральної шкоди» у повному обсязі.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом пFятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пFятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 ч.1 Перехідних положень ЦПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Бабушкінського

районного суду ОСОБА_3