Справа № 559/1160/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2019 року

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Ралець Р.В.

секретаря судового засідання Остапчук О.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Грицюк Б.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дубно справу за позовом ОСОБА_2 до Дубенської районної ради Рівненської області про визнання контракту припиненим,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Кухарук І.М. звернувся до суду з позовом до Дубенської районної ради Рівненської області про визнання контракту припиненим, в обґрунтування якого зазначив, що 03.06.2013 року ОСОБА_2 була прийнята на посаду директора комунального підприємства "Дубенська центральна районна аптека", наказом №1к " Про прийняття на роботу". 20 грудня 2016 року була призначена на посаду директора комунального підприємства "Дубенська центральна районна аптека", за контрактом від 20 грудня 2016 року, згідно рішення сесії районної ради № 295 від 16.12.2016 року продовжують раніше укладений контракт терміном на 5 років, починаючи з 20 грудня 2016 року.

Згідно п. 23 (б) контракту від 20.12.2016 року сторони погодили, що керівник може за своєю ініціативою розірвати контракт до закінчення терміну його дії у разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконання обов`язків за контрактом, та з інших поважних причин.

14 березня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Дубенської районної ради із заявою про звільнення за станом здоров`я. До вказаної заяви додано витяг з постанови лікарсько-консультативної комісії, в якому зазначеного, що ОСОБА_2 встановлено діагноз: порушення статико динамічної функції хребта. Також вказано, що по стану здоров`я позивач потребує постійного амбулаторного лікування.

21.03.2019 року Дубенською районною радою було направлена відповідь на заяву ОСОБА_2 , про дострокове розірвання контракту в зв`язку з хворобою, в якій йдеться про те, що зазначене питання про дострокове розірвання контракту в зв`язку з хворобою, буде винесено на розгляд чергової сесії Дубенської районної ради в порядку п. 20 ст. 43 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні».

В подальшому ОСОБА_2 отримала повідомлення (відмову у звільненні) від Дубенської районної ради від 19.04.2019 р. № 05/10- 104, за підписом голови ради О. ОСОБА_3 . За змістом повідомлення депутати вирішили не надавати згоду на розірвання контракту з керівником комунального підприємства Дубенської районної ради "Дубенська центральна районна аптека" Савчук О.Р. від 20.12.2016 року доки тривають виконавчі провадження та слідство у кримінальних справах.

Вважають дії Дубенської районної ради щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_2 про звільнення за станом здоров`я - протиправними та такими, що порушують вимоги ст. 39 Кодексу законів про працю України та ст. 43 Конституції України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позові, який просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнала, показала, що вимоги позивача є безпідставними та надуманими, адже доказів того, що ОСОБА_2 дійсно за станом здоров`я не може працювати не надано. Відносно позивачки порушено кримінальне провадження, тому цей позов є способом уникнення від відповідальності.

Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 1998 року у справі № 12-рп/98 визначено, що термін "законодавство", що вживається у частині третій статті 21 Кодексу законів про працю України щодо визначення сфери застосування контракту як особливої форми трудового договору, треба розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.

Згідно ч. 1ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути:

1) безстроковим, що укладається на невизначений строк;

2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін;

3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у Державній власності» рекомендовано місцевим органам виконавчої влади при укладанні контрактів з керівниками підприємств, що є у комунальній власності, застосовувати порядок, передбачений Положенням цієї постанови. В пункті 3 даної постанови вказано, що контракт може бути укладено на термін від 1 до 5 років. Постановою визначено, що відповідно до статті 24 Кодексу законів Про працю України контракт укладається в письмовій формі у 2-х примірниках, які зберігаються у кожної із сторін і мають однакову юридичну силу.

Стаття 36 КЗпПУ визначає підстави припинення трудового договору. Оскільки контракт є формою трудового договору, то положення ст. 36 поширюються і на трудові контракти. Але деякі пункти названої статті стосуються контракту в більшій, мірі, це, зокрема, пункти 2 та 8.

Так п. 8 ст. 36 КЗпПУ визначено, що підставою припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Згідно ст. 39 КЗпПУ строковий трудовий договір (пункти 2 і 3 статті 23) підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором, порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору та у випадках, передбачених частиною першою статті 38 цього Кодексу.

Наказом №1к " Про прийняття на роботу" від 03.06.2013, ОСОБА_2 прийнята на посаду директора комунального підприємства "Дубенська центральна районна аптека" (а.с. 8).

Про це ж свідчить запис у трудовій книжці НОМЕР_1 (а.с. 9).

За контрактом від 20 грудня 2016 року, ОСОБА_2 призначена на посаду директора комунального підприємства "Дубенська центральна районна аптека", згідно рішення сесії районної ради № 295 від 16.12.2016 року продовжують раніше укладений контракт терміном на 5 років, починаючи з 20 грудня 2016 року. Згідно п. 23 (б) контракту сторони погодили, що керівник може за своєю ініціативою розірвати контракт до закінчення терміну його дії у разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконання обов`язків за контрактом, та з інших поважних причин (а.с. 13-16).

Згідно витягу з постанови лікарсько-консультативної комісії, ОСОБА_2 встановлено діагноз: порушення статико динамічної функції хребта. По стану здоров`я позивач потребує постійного амбулаторного та стаціонарного лікування (а.с. 17).

У повідомленні Дубенської районної ради від 19.04.2019 р. № 05/10-104 зазначено, що депутати вирішили не надавати згоду на розірвання контракту з керівником комунального підприємства Дубенської районної ради "Дубенська центральна районна аптека" Савчук О.Р. від 20.12.2016 року доки тривають виконавчі провадження та слідство у кримінальних справах (а.с. 19).

Для правильного вирішення питання по суті позовних вимог необхідно визначити наявність чи відсутність підстав для дострокового розірвання контракту від 20.12.2016 у зв`язку з хворобою.

Відповідно до роз`яснення Пленуму Верховного Суду України щодо застосування пункту 2 статті 40 КЗпП (п. 21 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9) станом здоров`я, який перешкоджає продовженню роботи, є стійке зниження працездатності працівника, внаслідок чого він не може належно виконувати покладені на нього трудові обов`язки або продовження виконання цієї роботи є протипоказаним за станом здоров`я або небезпечним для членів трудового колективу чи громадян, яких цей працівник обслуговує.

Отже, станом здоров`я, який перешкоджає продовженню роботи, визнається насамперед стійке зниження працездатності працівника, внаслідок чого працівник не може належно виконувати покладені на нього трудові обов`язки. Вбачається, що для застосування статті 39 КЗпП потрібно, щоб такий стан був пов`язаний з певною хворобою чи інвалідністю працівника.

Тобто за таких обставин для дострокового розірвання з ініціативи працівника трудового договору, укладеного на визначений строк, працівник має надати відповідний документ (його копію), що свідчить про встановлення йому однієї з трьох груп інвалідності чи певного захворювання, та вказати в письмовій заяві, що саме вони є перешкодою для дальшої роботи.

Звичайно, до уваги беруться лише ті захворювання, що тягнуть стійке зниження працездатності. Стійке зниження працездатності працівника внаслідок хвороби або інвалідності може бути підтверджене відповідним медичним висновком МСЕК.

В якості доказу позивачкою надано копію витягу з постанови лікарсько-консультативної комісії, згідно якого ОСОБА_2 встановлено діагноз: виражене порушення статико динамічної функції хребта. По стану здоров`я потребує постійного амбулаторного та стаціонарного лікування. Проте жодного доказу на підтвердження стійкого зниження працездатності, внаслідок чого позивачка не може належно виконувати покладені на неї трудові обов`язки, не надано. Відсутні докази проходження позивачкою амбулаторного чи стаціонарного лікування.

Таким чином, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, позовні вимоги до задоволення не підлягають, то підстав для стягнення з відповідача судових витрат немає.

Керуючись ст.ст.2, 4, 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Дубенської районної ради Рівненської області про визнання контракту припиненим - відмовити.

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду через Дубенський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 18.07.2019.

Суддя: