Житомирський апеляційний суд
Справа №296/1410/19 Головуючий у 1-й інст. Маслак В. П.
Категорія 50 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Трояновської Г.С.
суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.
з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 296/1410/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 27 березня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Маслак В.П. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом та просила стягнути із відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно (або іншого встановленого законодавством мінімального розміру) до повноліття дитини; та аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини заробітку відповідача щомісячно до досягнення дитиною 6 років. В обґрунтування вимог позовної заяви зазначила, що перебуває у шлюбі із ОСОБА_2 , від якого мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказала, що син перебуває на її утриманні, хворіє, а чоловік в добровільному порядку матеріальної допомоги не надає ні їй, ні дитині. Вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною і також потребує матеріальної допомоги. Вказала, що відповідач працездатний, інших утриманців не має, а тому, посилаючись на положення статей 80, 84, 180-183, 188 СК України, просила задовольнити позов.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 27 березня 2019 року позовні вимоги задоволено. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з 15.02.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 15.02.2019 року і до досягнення дитиною шести років. Вирішено питання щодо відшкодування судового збору та допущено негайне виконання судового рішення в частині стягнення встановленого розміру аліментів за один місяць.
ОСОБА_3 на зазначене рішення суду подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. Вказує, що вона є донькою відповідача ОСОБА_2 та названим рішенням суду порушуються її права на можливість отримання аліментів до досягнення нею 23 років, оскільки вона є повнолітньою та продовжує навчання. На обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що задовольняючи повністю позовні вимоги судом першої інстанції не було враховано, що стягнення з відповідача аліментів у визначеному розмірі складає 50% його заробітку, що в свою чергу виключає можливість стягнення аліментів на її утримання в розумінні положень ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», а вона як донька відповідно до закону має право на утримання від батька, так як продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги. Наголошує, що вказаний позов було подано внаслідок змови сторін з метою уникнення відповідача утримувати свою повнолітню дочку, яка продовжує навчання.

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу вказала на відсутність змови із її чоловіком щодо стягнення аліментів на неї та малолітню дитину. Зазначила, що стосунки із відповідачем погіршилися, а тому наразі вона проживає у Харківській області разом із сином. Просила розглянути справу у її відсутність.

ОСОБА_2 направив до апеляційного суду заяву про розгляд справи у його відсутність. У заяві також вказав про відсутність будь-якої змови щодо стягнення аліментів на малолітню дитину.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 висловила сумнів щодо наявності спору між сторонами та складних сімейних стосунків, зважаючи на те, що відповідач повністю визнав позов та погодився, щоб з його заробітної плати стягувалася б половина заробітку.

У письмових поясненнях, направлених до апеляційного суду, ОСОБА_3 додатково акцентувала увагу стосовно наявності змови позивача і відповідача щодо подання позову у цій справі.

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. ОСОБА_1 просила розглянути справу у її відсутність. Зазначене не перешкоджає розгляду справи у відповідності до положень ч.2 ст.372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, мотивуючи його наступним.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, з 26.04.2004 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6, 7).
В позовній заяві ОСОБА_1 вказала, що дитина ОСОБА_4 проживає разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 вважається такою, що вибула у відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 07.03.2018 по 27.01.2020 (а.с.10).

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_2 від 13.02.2019 № 117/42 ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у зазначеній військовій частині в м. Житомирі з 10.04.2015 по теперішній час (а.с. 5).
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 вказала, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, не має можливості належно забезпечувати себе і сина, відповідач в добровільному порядку допомоги на її утримання їх спільної дитини не надає.
Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, суд першої інстанції виходив із того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини та обов`язку батьків по утриманню дитини, а також те, що відповідач визнав позов і таке визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду та таке.
Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України.

Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Таким чином, вирішуючи спір про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення вимог в цій частині, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати до повноліття своїх дітей, повноцінно забезпечувати їх інтереси.

Проте, визначаючи розмір аліментів, суд припустився помилки у зв`язку із неповним дослідженням обставин справи та не врахував, що у відповідача є повнолітня донька ОСОБА_3 (а.с. 43), яка продовжує навчання та ставить питання про потребу у матеріальній допомозі від батька у зв`язку з навчанням в порядку ст. 199 СК України.

Виходячи із наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені обставини є суттєвими при визначенні розміру аліментів, а тому вважає, що розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , необхідно зменшити із 1/3 до 1/4 частини всіх видів заробітку ( доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, змінивши рішення суду першої інстанції в цій частині.

Щодо стягнення аліментів на утримання дружини, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до ч.2, 3, 4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Стаття 199 СК України також, зокрема, передбачає, що аліменти на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, стягуються з батьків також за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач повністю визнав позов щодо сплати аліментів на дружину в розмірі 1/6 частки його заробітку(доходу) до досягнення дитиною 6 років, однак повністю заперечує, як зазначено в апеляційній скарзі, проти сплати аліментів на свою повнолітню дочку у зв`язку з навчанням у будь- якому розмірі.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/6 частки заробітку( доходу) відповідача є обгрунтованим, оскільки дружина не працює та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Проте, вирішуючи спір в порядку ч. 3 ст. 84 СК України, суд першої інстанції не звернув увагу, що відповідно до положень зазначеної норми право на утримання виникає у випадку, якщо внаслідок особливого свого розвитку дитина має фізичні або психічні вади, що зумовлюють необхідність особливого догляду за нею, регулярних медичних оглядів, лікувальних курсів, неможливість відвідування звичайних дитячих закладів тощо. Однак при цьому дитина не є інвалідом.
Згідно довідки медичної установи № 537 від 23.04.2018 ОСОБА_4 , 2017 р.н. перебуває на диспансерному обліку та потребує медикаментозного лікування (а.с. 8).

Із вказаної довідки не вбачається, що син сторін ОСОБА_4 , який час розгляду спору не досяг віку 3-х років, потребує особливого догляду, має показання до регулярних лікувальних курсів та не зможе відвідувати дитячі заклади, тобто відсутні докази, що дають право на утримання дружини до досягнення дитиною шести років як це передбачено ч.3 ст. 84 СК України.

Отже, висновок суду щодо застосування ч. 3 ст. 84 СК України є передчасним, а тому рішення суду підлягає зміні в частині визначення періоду стягнення аліментів на дружину з «до досягнення дитиною шести років», на «до досягнення дитиною трирічного віку».

В решті рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи із наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено без повного з`ясування обставин справи, при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, що призвело до порушення норм процесуального та матеріального законодавства, а тому підлягає зміні з наведених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 27 березня 2019 року змінити.
Зменшити розмір частки стягнутих аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 з 1/3 до 1/4 частки його заробітку (доходу).
В абзаці третьому резолютивної частини рішення суду словосполучення «і до досягнення дитиною шести років» замінити словосполученням «і до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьохрічного віку».
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29.07.2019.

Головуючий Судді