РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2019 року

м. Рівне

Справа № 560/292/19

Провадження № 22-ц/4815/936/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Отупор К.М.

Рішення ухвалене в м. Дубровиця Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту рішення 24 квітня 2019 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Боймиструк С.В.

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 22 квітня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визначення розміру аліментів в порядку частини 3 статті 183 Сімейного кодексу України.

Свої вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 26 листопада 2007 року було розірвано. Вказане рішення суду набрало законної сили 07 грудня 2007 року. Від даного шлюбу у них народилися діти: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . У зв`язку із тим, що відповідач не дбав про матеріальне становище дітей, рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 14 листопада 2007 року присуджено стягнення аліментів з відповідача на утримання дітей у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше мінімуму, встановленого законодавством для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

ІНФОРМАЦІЯ_3 дочка ОСОБА_3 досягла повноліття. У зв`язку з тим, що дочка досягла повноліття, а рішенням суду була присуджена єдина частка стягнення аліментів на двох дітей до досягнення ними повноліття, виникла необхідність визначити розмір аліментів, що буде стягуватись з відповідача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 . Згідно довідки, яку позивачка отримала в Дубровицькому районному відділі Державної виконавчої служби, виконавчий лист про стягнення із відповідача ОСОБА_1 на її користь на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , на виконанні у Дубровицькому РС ДВС - не перебуває. Неповнолітній син ОСОБА_4 перебуває на повному її утриманні та потребує повноцінного харчування, оздоровлення і відпочинку, культурного розвитку, придбання одягу та ліків. Проте забезпечити самостійно дитину усім необхідним вона не може, а відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а тому просить суд стягувати із відповідача аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення сином повноліття, а у разі продовження навчання - до 23-х років.

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 22 квітня 2019 року позов задоволено частково : стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини : ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі ј всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду, а саме з 01 березня 2019 року та проводити стягнення до досягнення дитиною повноліття з проведенням індексації відповідно до Закону. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає розмір стягнутих з нього аліментів занадто великим.

Вказує, що 01.03.2019 ОСОБА_2 подала позовну заяву про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, де просила стягнути з нього на її користь на утримання дочки, яка продовжує навчання - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу). Зазначає, що у разі задоволення вказаного позову з нього буде стягнуто 1/2 частини всіх видів його заробітку (доходу). Цей розмір аліментів є для нього завеликим і сплачувати в повному розмірі він не має можливості, оскільки звільнився з роботи, після чого його матеріальне становище значно погіршилося.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення частково змінити, та ухвалити рішення яким стягнути з нього на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини : ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/6 всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду,

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 зазначає, що обставини апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 ніде не працює та має намір створювати нову сім"ю не відповідають дійсності.

Вказує, що на даний час відповідач є працевлаштованим, оскільки уклав контракт, про проходження військової служби зі Збройними силами України та набув статусу військовослужбовця ЗСУ, інших утриманців не має.

Зазначає, що у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, перебуванням на її утриманні двох дітей, відсутністю будь-якої матеріальної допомоги з боку ОСОБА_1 , нею було заявлено два позови до ОСОБА_1 , предмет яких стягнення аліментів, однак підстави заявлення позовів різні. Даний позов про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, а інший на повнолітню, що продовжує навчання.

За наведеного, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Згідно з ч.13 ст.7, ч.1 ст.274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 26 листопада 2007 року було розірвано, вказане рішення суду набрало законної сили 07 грудня 2007 року (а.с.10-11).

Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( досягла повноліття) та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком яких є відповідач ОСОБА_1 , що підтверджується копією паспорта та копією свідоцтва про народження дітей (а.с.7-8).

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 14 листопада 2007 року задоволено позов ОСОБА_2 про стягнення з відповідача ОСОБА_1 аліментів на користь позивача ОСОБА_2 на утримання дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше мінімуму, встановленого законодавством для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття (а.с.9).

Згідно з довідки №4063/15.8-37 від 16 квітня 2019 року, виданої Дубровицьким районним відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, виконавчий лист про стягнення аліментів із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на виконанні у Дубровицькому РС ДВС - не перебуває.

Довідка ДПСУ Північного регіонального Управління Луцького прикордонного загону № 162 від 22 квітня 2019 року також свідчить про те, що із ОСОБА_1 в Луцькому прикордонному загоні стягнення аліментів не проводиться.

Підставою звернення із даним позовом стало те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 дочка ОСОБА_3 досягла повноліття, що підтверджується копією паспорта (а.с.7) і продовжує навчання, позивачка звернулася із новим позовом до відповідача про визначення розміру аліментів на дитину, що продовжує навчання, і відповідно із новим позовом про визначення розміру аліментів на неповнолітню дитину - сина ОСОБА_4 із меншою часткою, а саме 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача.

Згідно довідки №240 від 22 січня 2019 року, виданої виконавчим комітетом Дубровицької міської ради Рівненської області вбачається, що неповнолітня дитина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 (а.с.3).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач є працездатним та працює на посаді інспектора прикордонної служби І-ї категорії - кулеметником Відділу прикордонної служби "Березове", та взявши до уваги, що обов`язок по утриманню дітей покладається на обох батьків, задовольнив позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини до її повноліття у розмірі 1/4 всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, оскільки такий розмір аліментів буде відповідати інтересам дитини, обставинам справи і вимогам Закону.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення аліментів на дитину, яка можливо продовжать навчання, суд першої інстанції зазначив, що згідно зі статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення повноліття. Вимоги позивачки з підстав, визначених главою 16 Сімейного кодексу України (зокрема статтею 199 Сімейного кодексу України щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання), можуть бути заявлені після досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є обов`язковою для застосування національними судами, рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим.

Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини. Разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з ч.3 ст.183 СК України якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Колегія суддів вважає, що задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що розмір присуджених аліментів необхідно визначити, а новий розмір визначити з врахуванням положень ст. 182 СК України, враховуючи, що відповідач є працездатним, інших утриманців немає.

Крім того, судом першої інстанції, правильно, виходячи із засад справедливості та захисту прав неповнолітньої дитини, визначено необхідним та достатнім стягнення аліментів в розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви та проводити стягнення до досягнення дитиною повноліття з проведення індексації відповідно до Закону.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що при ухваленні рішення, судом першої інстанції не було враховано, що він звільнився з роботи у зв`язку з чим його матеріальне становище значно погіршилось, оскільки такі доводи не підтверджені належними доказами. Крім того, як встановлено судом першої інстанції, відповідач є працездатним та має обов`язок по утриманню своїх дітей.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що в разі задоволення іншого позову ОСОБА_2 про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) та як наслідок за двома позовами з нього можуть бути стягнені аліменти в розмірі 1/2 частини всіх його видів заробітку (доходу), що поставить його у скрутне матеріальне становище, оскільки це є припущення відповідача.

Згідно зі ст.ст. 12,81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди ОСОБА_4 із ухваленим у справі судовим рішенням.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Відповідно до ст.141 ЦПК України понесені відповідачем судові витрати відносяться на його рахунок.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 22 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 25 липня 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук