Справа № 347/660/19
Провадження № 2/347/452/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області у складі: головуючого судді –Гордія В.І., секретаря – Корбутяк Н.М., розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Косові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 25.06.1998 року у виконкомі Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області, про що було зроблено актовий запис № 12.

Сторони в шлюбі мають на даний час двоє неповнолітніх дітей: дочок ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В судове засідання позивачка не з’явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю.

Із позовних вимог видно, що спільне сімейне життя між сторонами не склалось, так як протягом останніх років між ними часто виникали суперечки та непорозуміння, які призвели до того, що подальше збереження подружніх стосунків є неможливим. Все це призвело до того, що вони втратили почуття любові і поваги один до одного. Подружні відносини припинились, спільне господарство не ведеться. Позивачка вважає, що шлюб носить формальний характер і примирення між ними неможливе.

Відповідач в судове засідання не з"явився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнає, а справу просить розглядати без його участі.

Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, що передбачено ч.1 ст.110 СК України.

Згідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони зареєстрували шлюб 25.06.1998 року у виконкомі Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області, про що було зроблено актовий запис № 12, що стверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1, виданим 25.06.1998 року (а.с.6). Однак, на даний час, зазначені в позовній заяві обставини свідчать про те, що надії на збереження сім’ї немає, а шлюб між сторонами носить формальний характер. Крім того, позивачка миритися не бажає, а відповідач з позовом згідний.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, охорона сім’ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

А тому, з урахуванням вищенаведених обставин та в інтересах сторін, шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки шляхів для збереження сім’ї суд не вбачає.

Згідно до ч.2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачкою клопотання про зміну прізвища не заявлено, то суд залишає їй шлюбне прізвище «ОСОБА_1».

Також, суд вважає, що неповнолітніх дітей: дочок ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, - слід залишити на вихованні матері, ОСОБА_1

Враховуючи наведене, на підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 104, 110-112, 113 СК України, та керуючись ст.ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд –

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 25.06.1998 року у виконкомі Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області, про що було зроблено актовий запис № 12, - розірвати.

Неповнолітніх дітей: дочок ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишити на вихованні матері ОСОБА_5.

При оформленні розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище – «ОСОБА_1».

Апеляційна скарга на рішення суду до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Косівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Гордій В.І.