Дата документу 18.07.2019 Справа № 326/1913/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 326/1913/18 Головуючий у 1 інстанції: Стріжакова Т.В.
Провадження № 22-ц/807/2079/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Бєлки В.Ю.

Гончар М.С.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у особі представника - адвоката Амельченка Дем`яна Дем`яновича на ухвалу Приморського районного суду Запорізької області від 16 квітня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця Приморського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Макаренко Яни Олександрівни щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору, заінтересована особа: Акціонерне товариства комерційний банк «ПриватБанк»,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення головного державного виконавця Приморського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області Макаренко Я.О., оформлене постановою про стягнення виконавчого збору.

В обґрунтування скарги вказував, що рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 29.03.2015 у справі № 326/1424/15-цр стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № 2РР0СА від 21.04.2008 в сумі 15161,12 доларів США, що становить 327 328,58 грн. та судові витрати 3 189,90 грн. На виконання рішення 27.10.2015 у даній справі видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання до Приморського РВ ДВС ГТУЮ Запорізької області.

05.12.2016 до кредитного договору № 2РР0СА від 21.04.2008 укладена додаткова угода № 1. Відповідно до п. 1.3 цієї угоди сума заборгованості в розмірі 219 776,60 грн., що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання додаткової угоди, анулюється та є прощенням боргу для позичальника, а саме: за кредитом 14 606,25 грн., за відсотками 72 984,98 грн., за комісією 4 287,28 грн., за пенею 127 898,09 грн. Відповідно до п. 6 додаткової угоди вона вступає в дію з моменту її підписання сторонами та діє протягом строку дії договору. У зв`язку з укладенням вказаної додаткової угоди 30.12.2016 стягувачу було повернуто виконавчий лист. На даний час додаткова угода продовжує дію.

Проте Банк, ігноруючи спільну додаткову угоду, знову надсилає до Приморського РВ ДВС ГТУЮ Запорізької області вказаний виконавчий лист. 27.08.2018 Приморським РВ ДВС ГТУЮ Запорізької області була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 57075105 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ Приватбанк заборгованості за кредитним договором та судових витрат в розмірі 330 518,48 грн.

27.08.2018 на адресу ОСОБА_1 був направлений виклик до державного виконавця, який він отримав 21.09.2018. До Приморського районного суду Запорізької області ним була подана заява про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. 29.10.2018 ухвалою суду було залишено дану заяву без розгляду, в зв`язку з тим, що державний виконавець самостійно повернув виконавчий лист стягувачу.

25.10.2018 державним виконавцем Приморського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області винесена постанова про стягнення виконавчого збору ВП №57075105 в сумі 33 051,85 грн. Цього ж дня винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37, п. 3 ст. 40 ЗУ "Про виконавче провадження". Стягнення здійснено не було.

29.10.2018 державним виконавцем Приморського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області Путько В.І. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 33 051,85 грн. (ВП 57538353).

05.11.2018 ОСОБА_1 був отриманий лист від державного виконавця, де йому було роз`яснено, що арешт скасовано не було, тому що є відкриті виконавчі провадження.

З постановою державного виконавця від 25.10.2018р. скаржник не погоджується з наступних підстав.

05.12.2018 між стягувачем та заявником укладено додаткову угоду № 1 до договору № 2РР0ОА від 21.04.2008 року про зміну валюти зобов`язань по кредиту, відповідно до умов якої фактично укладено новий правочин, проведено реструктуризацію боргу.

Фактично боржником ОСОБА_1 взято на себе інше зобов`язання перед боржником шляхом укладення додаткової угоди від 05.12.2016 про змінення валюти кредиту, заборгованість у сумі 219776,60 грн. за виконавчим листом анульовано, а тому виникла зовсім інша заборгованість, яка узгоджена додатковою угодою, яку він зобов`язався погашати в порядку черговості до 2021 року (за графіком). Простроченої заборгованості немає, що підтверджується доданими до заяви копіями квитанцій.

Скаржник вважав, що, оскільки виконавчий лист № 2/326/634/2015 від 27.10.2015 фактично примусово не виконувався, а був повернутий стягувачу за його заявою, то підстав для нарахування виконавчого збору йому як боржнику у державного виконавця не було.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати дії головного державного виконавця Приморського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області Макаренко Я.О. неправомірними стосовно винесення постанови від 25.10.2018 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 на користь держави у розмірі 33 051,85 грн.; зобов`язати головного державного виконавця Приморського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області Макаренко Я.О. усунути порушення, а саме, скасувати постанову від 25.10.2018 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 на користь держави у розмірі 33 051,85 грн., винесену при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/326/634/2015 від 27.10.2015, виданого Приморським районним судом Запорізької області.

Ухвалою Приморського районного суду Запорізької області від 16 квітня 2019 року

скаргу у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 у особі представника - адвоката Амельченка Д.Д. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову, якою задовольнити скаргу в повному обсязі.

Учасники справи до судового засідання апеляційного суду 18 липня 2019р. не з`явились, що не є перешкодою у розгляді справи у відповідності до вимог ч. 3 ст. 372 ЦПК України.

З`явилась лише представник АТ «ПриватБанк» Заболотна Р.М., яка заперечувала проти апеляційної скарги боржника ОСОБА_1 .

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що є підстави для виходу за межі апеляційної скарги у відповідності до положень ч. 4 ст. 367 ЦПК України, оскільки колегією встановлені порушення судом норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування ухвали із подальшим закриттям провадження у справі.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні в Приморському районному відділі ДВС ГТУЮ у Запорізькій області перебував виконавчий лист № 2/326/634/2015 від 27.10.2015, у якому стягувачем є АТ «ПриватБанк», боржником - ОСОБА_1

Вказаний виконавчий лист 25.10.2018р. був повернутий стягувачу за його письмовою заявою на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37, п. 3 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», але державним виконавцем 25.10.2019р. прийнято постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 33 015,85 грн. Та саме правомірність цієї постанови оскаржує ОСОБА_1 у скарзі на дії державного виконавця.

29.10.2018р. державним виконавцем Приморського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області Путько В.І. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 33 015,85 грн. (ВП 57538353).

Так, суд по суті розглянув скаргу ОСОБА_1 та відмовив у її задоволенні у зв`язку з необґрунтованістю.

Отже, у цій справі боржником ОСОБА_1 оскаржено лише постанову державного виконавця про виконавчий збір.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону України № 1404-УІІІ постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Згідно із частиною 2 статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - ч. 2 ст. 74 Закону № 1404-УІІІ закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, штрафу, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, прийнятих у виконавчому провадженні щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Вказані правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018р. у справі № 921/16/14-г/15 та у справі № 127/9870/16-ц, а також у постанові від 28.11.2018р. у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18).

Таким чином, суд першої інстанції розглянув по суті скаргу, яка не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, а належить до компетенції адміністративного суду, і таке порушення є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, що надає право апеляційному суду вийти за межі апеляційної скарги у відповідності до положень ч. 4 ст. 367, ч. 2 ст. 377 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриття провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255 ЦПК України, зокрема, з підстав, зазначених у п. 1 ч. 1 цієї норми, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зважаючи на все вищенаведене, оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця щодо виконавчого збору, яку належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 374, 367, 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 у особі представника - адвоката Амельченка Дем`яна Дем`яновича задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду Запорізької області від 16 квітня 2019 року у цій справі скасувати.

Закрити провадження за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення головного державного виконавця Приморського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області Макаренко Я.О. щодо прийняття постанови від 25.10.2018р. про стягнення виконавчого збору та покладення обов`язку скасувати вказану постанову.

Роз`яснити скаржнику ОСОБА_1 його право на звернення із вказаною скаргою в порядку адміністративного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений протягом 22 липня 2019 року

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: В.Ю. Бєлка

М.С. Гончар