Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя - Цукуров В. П. ,

секретар судового засідання - Александрова А.С., ,

за участю позивача - ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Біла Церква Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання батьківства та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі-«Позивач») звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі -«Відповіда») про визнання батьківства та стягення аліментів.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на наступні обставини.

З червня 2013 року мала близькі стосунки з відповідачем, проте шлюб у встановленому законодавством порядку вони не реєстрували. ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї народився син - ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Відповідач є батьком дитини, однак він відмовився офіційно визнати його своїм сином і подати в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства. Запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень був проведений в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 5 від 08.05.2014 року за № 4.

Позивач просила визнати ОСОБА_3 батьком дитини - ОСОБА_4 , а також стягнути з нього аліменти на її користь на утримання неповнолітньої сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач направив на адресу суду відзив на позов у якому зазначив, що протягом двох місяців мав близькі стосунки з позивачкою, знав про її вагітність і мав намір з нею одружитись, однак з ініціативи самої позивачки їхні стосунки були розірвані і вона заявила, що він ніякого відношення до її майбутньої дитини не має. Тому він не впевнений, що є батьком народженого ІНФОРМАЦІЯ_3 сина ОСОБА_4 у позивачки ОСОБА_1 . Оскільки він має сумнів в своєму батьківсті стосовно ОСОБА_4 , то не заперечує проти проведення судово-генетичної експертизи.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 18.03.2019 р. за клопотанням позивача призначена судово-генетична експертиза на вирішення якої було поставлено питання: чи є ОСОБА_3 батьком ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання батьківства та стягнення аліментів зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 20.06.2019 року провадження у даній справі відновлено.

Відповідно до висновку експерта за № 103-105-2019 Київського міського клінічного бюро судово - медичної експертизи молекулярно - генетичним дослідженням встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4 складає величину не менше ніж 99,99%., тобто, біологічне батьківство ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4 практично доведено.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснила, що з червня 2013 року по листопад 2013 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, вони проживали разом у її квартирі і вели сімейне життя без реєстрації шлюбу, в період сумісного проживання була зачата дитина. В грудні 2013 року їх стосунки погіршились і відповідач залишив її. ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї народився син - ОСОБА_4 . Відповідач є батьком дитини, однак він відмовився офіційно визнати його своїм сином і подати в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства. Запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень був проведений в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Просила визнати ОСОБА_3 батьком дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та Стягнути з нього аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 18.10.2018 року і до повноліття дитини.

У судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив позов задовольнити.

У судовому засіданні відповідач позов визнав частково, пояснив, що визнає себе біологічним батьком відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , також пояснив, що згідний сплачувати аліменти на його утримання, але у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, поскільки на даний час він одружений і має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і він має не великі доходи.

Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 народила сина - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с. 4).

Запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень був проведений в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 5 від 08.05.2014 року за № 4 (а.с. 8).

ОСОБА_3 є батьком дитини, що підтверджується висновком експерта за №103-105-2019 Київського міського клінічного бюро судово - медичної експертизи де зазначено, що молекулярно - генетичним дослідженням встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4 складає величину не менше ніж 99,99%., тобто, біологічне батьківство ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4 практично доведено (а.с. 75-78).

Відповідно до cт. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ч. 2 cт. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 3 cт. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до cт. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою BP N 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року, діючої на Україні з 27.02.91 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя,, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Відповідач має задовільний стан здоров`я, працездатний, на утриманні має ще одну неповнолітню дитину сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , має мінливий дохід, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно п.3 п.10 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору позивачка звільнена.

В порядку ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 1 409,60 грн. стягується з відповідача.

Відповідно до ст.139 ЦПК України судові витрати по справі на оплату експертизи в розмірі 3310,35 грн. також стягуються з відповідача на користь позивачки (а.с.86).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст. 12, 76 81,141, 258, 259, 264 265, 268, 354, 355, 430 ЦПК України ст.ст. 128, 135, 180, ч. 3 cт. 181, ч. 2 cт. 182, 191 Сімейного кодексу України, ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання батьківства та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 батьком дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/5 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 18.10.2018 року і до повноліття дитини.

Рішення в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 1409 (одна тисяча чотириста дев`ять) грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату експертизи в розмірі 3 310 (три тисячі триста десять) грн 35 коп.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 - громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженка м.Біла Церква Київської області, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 - громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженець м.Біла Церква Київської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 15 липня 2019 року.

СуддяВ. П. Цукуров