Головуючий суду 1 інстанції - Рукас М.С.
Доповідач -Коновалова В.А.
Провадження № 22-ц/810/359/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 травня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Дронської І.О., Луганської В.М.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Станично-Луганський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області,

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України) справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Біловодського районного суду Луганської області від 20 березня 2019 року, постановлену у складі судді Рукаса М.С. в смт. Біловодськ Луганської області,

за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, заінтересована особа - Станично-Луганський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області,

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, в обґрунтування якої зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Луганську померла його теща ОСОБА_2 . Отримати документи, що підтверджують факт смерті за зразками чинного законодавства України та здійснити реєстрацію смерті і отримати відповідне свідоцтво про смерть є неможливим, оскільки діяльність державних органів України, в тому числі органів державної реєстрації актів цивільного стану на території м. Луганська припинено та фактично не здійснюється.

Ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 20 березня 2019 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті визнано неподаною та повернуто заявнику на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Біловодського районного суду Луганської області від 20 березня 2019 року та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на те, що ухвала винесена із порушенням норм процесуального права, зокрема, у суду першої інстанції не було підстав для залишення заяви без руху з причини не сплати судового збору та повернення заяви заявнику у зв'язку з не усуненням недоліків заяви, оскільки заявник звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір».

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 26 квітня 2019 року заінтересованій особі у справі роз'яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі, проте від Станично-Луганського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області не надійшло відзиву на апеляційну скаргу.

Розгляд апеляційної скарги проводився без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України передбачено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 09 січня 2019 року відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті та справа призначена до розгляду.

Ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 11 січня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено, запропоновано заявнику сплатити судовий збір та надати квитанцію про сплату судового збору до Біловодського районного суду Луганської області в термін, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали суду та роз'яснено, що в іншому випадку заява може бути залишена без розгляду.

30 січня 2019 року заявником на адресу Біловодського районного суду Луганської області направлено клопотання про усунення недоліків, в якому заявник просив звільнити його від сплати судового збору, посилаючись на те, що відповідно до п. 21 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору.

Ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 05 лютого 2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено, запропоновано заявнику сплатити судовий збір та надати квитанцію про сплату судового збору до суду.

Постановляючи ухвалу від 20 березня 2019 року про визнання заяви неподаною та повернення заявнику, суд виходив із того, що 05 лютого 2019 року винесено ухвалу про необхідність сплатити судового збору заявником ОСОБА_1 та надати квитанцію про сплату судового збору до суду. Заявнику роз'яснено, якщо він не усуне недоліки, його заява буде залишена без розгляду. 06 лютого 2019 року ухвала суду про необхідність сплати судового збору від 05 лютого 2019 року за допомогою поштового відділення була відправлена заявнику ОСОБА_1 . З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 542 встановлено, що відправлення вручено заявнику 13 лютого 2019 року, тобто більше як місяць потому. Заявник на думку суду мав достатньо часу, а саме місяць з дня отримання відправлення, для усунення недоліків, проте недоліки не усунув, ніякої інформації до суду не надав. Станом на 19 березня 2019 року ухвала суду від 05 лютого 2019 року, в якій зазначено необхідність сплати судового збору, невиконана.

Проте, до такого висновку суд дійшов з порушенням норм процесуального права.

Згідно п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на час подання заяви) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються заявники - у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв'язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, також порушення права власності на нерухоме майно.

Із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що від сплати судового збору звільняються заявники у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у тому числі у зв'язку із тимчасовою окупацією території України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України своєї тещі ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Луганську, яка є тимчасово окупованою територією України. В обґрунтування заяви зазначив, що документи, які підтверджують факт смерті за зразками чинного законодавства України та здійснити реєстрацію факту смерті і отримати відповідне свідоцтво про смерть є неможливим, оскільки діяльність державних органів України, в тому числі органів державної реєстрації актів цивільного стану на території м. Луганська припинено та фактично не здійснюється.

Отже, заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення (встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України), у зв'язку із тимчасовою окупацією території України, а тому звільнений від сплати судового збору.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України передбачено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно ч. 11 ст. 187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що діючим цивільним процесуальним законодавством передбачено, що у разі залишення заяви без руху до відкриття провадження у справі і не усунення заявником зазначених в ухвалі недоліків протягом встановленого судом строку, заява вважається неподаною і повертається заявнику, у разі ж залишення заяви без руху після відкриття провадження у справі та якщо заявник не усунув недоліків у встановлений судом строк, суд залишає заяву без розгляду.

Проте, суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені вище положення закону та повернув заяву заявнику після відкриття провадження у справі, що суперечить п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

За таких обставин, достатніх підстав для визнання заяви неподаною та повернення її заявнику у суду першої інстанції не було.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що питання про можливість відкриття провадження у справі вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, а тому відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для вирішення питання про можливість відкриття провадження у встановленому законом порядку.

Керуючись ст.ст. 367, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Біловодського районного суду Луганської області від 20 березня 2019 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 травня 2019 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді І.О.Дронська

В.М. Луганська