Уманський міськрайонний суд Черкаської області
Справа №705/7055/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2019 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області, в складі:

головуючого судді Коваля А.Б.

секретаря судового засідання Безвенюк Н.В.

адвокатів ОСОБА_1

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частку нерухомого майна та зміну черговості одержання права на спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Умані Черкаської області у віці 62 років в урологічному відділенні КП «Уманська міська лікарня» помер ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який був її громадянським чоловіком і з яким вона проживала разом та вела спільне господарство з травня 2001 року.

Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно, зокрема на 49/100 частин жилого будинку АДРЕСА_1, що розташована на присадибній земельній ділянці розміром 600 кв.м.

Спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця ОСОБА_6 є його дві рідні дочки від першого шлюбу - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, відповідачі за цим позовом. Шлюб з їх матір'ю спадкодавець ОСОБА_6 розірвав ще у травня 2001 року.

Юридично шлюб з громадянським чоловіком ОСОБА_6 так і не зареєстрували, а тому відповідно до приписів ст. 1264 ЦК України, як особа, що проживала зі спадкодавцем однією сім'єю більше п'яти років до часу відкриття спадщини, вона є спадкоємцем четвертої черги.

Спадкова справа № 5931486 (у нотаріуса № 243/216) після смерті ОСОБА_6 відкрита Уманською міською державною нотаріальною конторою, куди вони разом з відповідачами звернулися із заявами про прийняття спадщини.

Зазначені вище 49/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 були придбані нею разом зі спадкодавцем за спільні кошти. Проте, перехід права власності на це майно було оформлено на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 26 жовтня 2001 року, щоб уникнути права привілейованої купівлі цієї частини будинку сусідом - тобто іншим його співвласником, якому належала 51/100 його частина.

Обдарованим за цим договором виступав її громадянський чоловік ОСОБА_6, хоча купували вони його як подружжя, за спільні кошти, що підтверджується розпискою, у якій зазначено, що кошти за будинок були отримані від неї.

Внаслідок наведеного, вважає, що має право на половину їх спільної з ОСОБА_6 частини будинку АДРЕСА_1.

Крім зазначеного, її громадянський чоловік ОСОБА_6 23 березня 2006 року одержав тяжку травму, поєднану з переломом хребта, через що довго лікувався та в серпні 2006 року отримав інвалідність ІІ групи з приводу травми хребта - компресійного перелому С5-С6 хребців після травматичної мієлопатії, спастичного тетрапарезу помірно вираженого стійкого цефалічного синдрому, церквікалгії, порушення функцій ходи. Він також страждав на ішемічну хворобу серця - атеросклеротичний кардіосклероз, серцева недостатність ІІ ст., хронічний бронхіт курця. А у 2014 році йому було поставлено діагноз «рак сечового міхура», з цього приводу він був прооперований. У липні 2016 року його стан здоров'я істотно погіршився, а тому 11 липня 2016 року ОСОБА_6 був направлений на стаціонарне лікування в урологічне відділення КП «Уманська міська лікарня», де ІНФОРМАЦІЯ_5 помер (причина смерті - хронічний тубуло-інтерстиціальний нефрит).

Її чоловік ОСОБА_6 був інвалідом ІІ групи, тяжко хворів, після травми хребта тривалий час зовсім не пересувався, через тяжку хворобу був у безпорадному стані, потребував постійного піклування, стороннього догляду та матеріальної допомоги, особливо у післяопераційні періоди.

Згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда № 422 від 10.11.2008 року (через два роки після отримання каліцтва) комісією МСЕК ОСОБА_6 до виконання індивідуальної програми реабілітації, як інваліду, були визначені види обмежень: до самообслуговування, до пересування, до трудової діяльності та інші.

Допомоги, у зв'язку з цим, йому ніхто, крім неї, не надавав. Його рідні дочки (спадкоємці), маючи таку можливість, від надання спадкодавцю будь-якої матеріальної допомоги та моральної підтримки відмовилися.

Чоловік хворів тривалий час і весь цей час вона піклувалася про нього, надаючи допомогу і утримання. Коли він лежав у стаціонарі лікарні в м. Умані, де і помер, біля нього постійно була лише вона, хоча її матеріальні можливості, пов'язані з оплатою лікувальних процедур та купівлею медикаментів, були істотно обмежені. Але будь-якої допомоги вона ні від кого, в тому числі і від дітей спадкодавця, при цьому не отримувала.

Після смерті ОСОБА_6 його діти навіть не з'явилися на похорон, коштів на поховання та проведення поминальних днів не надавали, інших пов'язаних із цим дій не вчиняли. Зазначене, крім неї, можуть підтвердити свідки, явку яких у судове засідання вона забезпечить.

Враховуючи, що покійний спадкодавець помер у віці 62 років, отримав каліцтво внаслідок ушкодження хребта та був онкохворим, а його матеріальним забезпеченням, доглядом та піклуванням займалася виключно вона, то вважає, що у її випадку маються всі правові підстави для застосування наслідків, передбачених ст. 1259 ЦК України.

Просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу у період з травня 2001 року по день смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_5.

Визнати за нею, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, внаслідок удаваності договору дарування, право власності на 49/200 частин житлового будинку АДРЕСА_1, що розташований на присадибній земельній ділянці розміром 600 кв.м.

Змінити черговість спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Умані Черкаської області у віці 62 років, надавши їй, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги.

Покласти на відповідачів судові витрати.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та факти, викладені у позові. Просить суд позов задоволити в повному об'ємі.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та факти, викладені у позові. Вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Пояснив, що його довірителька звернулася до суду з вказаним позовом за захистом своїх прав, а саме можливості отримати спадщину після смерті свого чоловіка, з яким проживала у громадянському шлюбі, а також визнання за нею права спільної сумісної власності на майно, придбане у цьому шлюбі. Після смерті чоловіка відкрилася спадщина на 49/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті чоловіка, є його дочки - відповідачі по справі. Вона, як особа, яка проживала зі спадкодавцем більше п'яти років до моменту його смерті, є спадкоємицею четвертої черги за законом. Факт проживання позивача з померлим ОСОБА_6 ніким не оспорюється, а тому і не підлягає доказуванню. Також зазначив, що вищевказаний спадковий будинок подружжям був придбаний за спільні кошти, а саме: позивач продала належну їй земельну ділянку та разом з чоловіком позичали кошти у його начальника. Право власності на будинок було набуто на підставі договору дарування, але цей договір був удаваним, щоб уникнути привілейованої купівлі іншим співвласником, якому належали 51/100 частин цього будинку. Вважає доведеним той факт, що 49/100 частин спадкового житлового будинку є спільною частковою власністю подружжя, а тому його довірителька фактично власником 1/2 цього будинку. Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач не просить суд усунути позивачів від отримання спадщини після смерті їх батька, а просить лише визнати і її спадкоємцем першої черги, що відповідає положенням ст. 1259 ЦК України. Так, її чоловік ОСОБА_6 за життя важко хворів, постійно лікувався, отримавши каліцтво внаслідок ушкодження хребта, а також був онкохворим та потребував стороннього догляду. Догляд за ОСОБА_6 здійснювала лише позивач, а відповідачі ніяким чином не допомагали своєму батькові і навіть не були присутніми під час його поховання. Не брали також ніякої участі у здійсненні поховання та інших поминальних послуг. У зв'язку із зазначеним, просить суд позов задоволити в повному об'ємі.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнала, вважає що єдиними законними спадкоємцями після смерті батька є вони з сестрою ОСОБА_5 Зазначила, що надавали допомогу своєму батькові, але через свою тітку - сестру батька. Також зазначила, що з батьком постійно спілкувалася, хоча додому до нього не приходила, так як він розвівся з їх матір'ю і проживав з іншою жінкою. Підтвердила, що дійсно її батько потрапив в аварію, у зв'язку з чим лікувався, але безпорадним та таким, що потребував сторонньої допомоги не був. Одразу після аварії, його сестра відвезла до м. Києва на лікування, після проходження якого, він самостійно керуючи автомобілем повернувся додому. Батько ніякої допомоги не потребував, а матеріальну допомогу міг би надавати і сам, їм, як своїм дочкам. Він постійно був у русі, працював водієм і після аварії, і в дорозі міг бути по два-три тижні, що підтверджує непотребу у догляді за ним. Щодо спільного проживання батька з позивачем по справі, то їй відомо, що певний проміжок часу вони проживали окремо, про це їй говорив сам батько. Підтвердила, що дійсно на похованні у батька не була, оскільки про час похорон їм ніхто не повідомив. Також, у зв'язку з тим, що у її сестри саме в цей день був день народження, вони не були в місті, так як ще раніше поїхали відпочивати і не могли знати про похорон. Просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечувала проти його задоволення. Зазначила, що батько був працездатним і не потребував стороннього догляду. З батьком зустрічалися доволі часто, але якогось графіку зустрічей не було. Допомогу батькові надавали, але через тітку, його рідну сестру. Знає, що батько хотів би повернутися до їх матері, але через якісь моральні якості цього не зробив. З матір'ю у них був конфлікт, оскільки вона казала, що батько не приділяв достатньо часу сім'ї та дітям. Знає, що батько іноді зловживав спиртними напоями. Також зазначила, що позивач була не єдиною громадянською дружиною її батька. Останній раз батько лежав в лікарні близько 3 днів. Підтвердила, що на похованні у батька не була, оскільки про його смерть та час похорон не знала.

Представник відповідачів ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та вважає, що позов не підлягає до задоволення, оскільки твердження позивача щодо часу спільного проживання та ведення спільного господарства з померлим ОСОБА_6 не підтверджується ніякими письмовими доказами. Позивач лише надала довідку виконавчого комітету Уманської міської ради від 21.07.2016 року за № 255, у якій зазначений інший час їх спільного проживання і згідно якої, будинок був придбаний до початку їх спільного проживання. У судовому засіданні позивач змінювала свої покази щодо коштів, за які купувався будинок, тобто спочатку вона говорила, що будинок було придбано за її власні кошти, потім, що - за спільні кошти, а потім, що за кошти, які були позичені у начальника ОСОБА_6 - ОСОБА_7. Твердження позивача, що свідку ОСОБА_8, який є дарувальником цієї частки будинку, відомо походження коштів, за які купувався будинок, є абсурдним. Сам ОСОБА_8 в судовому засіданні повідомив, що писав розписку у листопаді 2016 року на прохання позивачки. Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні говорив, що саме він позивач кошти на придбання будинку, які до цього часу йому так ніхто і не повернув. Інші свідки пояснювали, що при передачі коштів присутніми не були. Твердження позивача про безпорадність та потребу у сторонньому догляді також нічим не підтверджено. Так, свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні зазначив, що товаришував з померлим і за життя останній ніколи не був «лежачим», і після травми, отриманої під час ДТП, в тому числі. Свідки ОСОБА_10, сестра померлого, та її чоловік - ОСОБА_11, в судовому засіданні зазначали, що ОСОБА_6 ніколи не перебував у безпорадному стані і не потребував стороннього догляду, а кошти на лікування йому дійсно були потрібні, і саме вони надавали допомогу при його лікуванні. Позивач вказує, що доньки могли надавати допомогу батькові, але її не надавали, не підтверджуючи зазначене нічим, при тому, що в судовому засіданні відповідачі пояснювали, що з батьком спілкувалися постійно, він був працездатним, працював водієм до останніх днів. На похованні батька вони не були, оскільки перебували за кордоном, а також про поховання їм ніхто нічого не говорив. Посилання позивача на ч. 2 ст. 1259 ЦК України є лише домислом, оскільки будь-якого підтвердження щодо факту ведення спільного господарства позивачем не надано. У зв'язку із зазначеним, просить суд відмовити у задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що товаришував з померлим ОСОБА_6 Останній раз був в гостях у останнього у 2015 році, в будинку по АДРЕСА_1. Під час цієї зустрічі, ОСОБА_6 лежачим та безпорадним не був, вони посиділи, випили тощо. ОСОБА_6 розповідав йому що прихворів, переживав за дочок, говорив, що має переписати хату на дочку ОСОБА_5, а вони уже хай самі розбираються між собою. Говорив, що будинок купив за власні кошти, і радів, що має своє житло. На житло відкладав кошти, які зберігав у свого керівника. Після отримання травми мав групу інвалідності, але безпорадним не був. Коли ОСОБА_6 потрапив в аварію, він приходив до Уманської лікарні його провідати, але йому пояснили, що ОСОБА_6 забрала сестра і повезла його на лікування до м. Києва. Відомо, що проживав з ОСОБА_3 приблизно з 1998-1999 року, але не постійно. Коли приходив до нього в гості, ОСОБА_6 постійно був один. Лище одного разу бачив там позивача по справі, дочок товариша по Мокрівській не бачив. Зі слів ОСОБА_6, останній у 2014 році проживав один. Чому вони з ОСОБА_3 не одружилися йому не відомо.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_6 знає, оскільки він працював у нього водієм автомобіля КАМАЗ приблизно три-чотири роки. Йому було відомо, що ОСОБА_6 ще десь працював неофіційно. На будинок по АДРЕСА_1 кошти позичав він приблизно у 1998 році. Боргову розписку чи брав не пам'ятає. Вказані кошти до цього часу йому ніхто не повернув. ОСОБА_6 ніколи не перебував у безпорадному стані та не був прикутим до ліжка. Кошти на будинок позичав на сім'ю, оскільки поважав ОСОБА_6 і хотів, щоб той був доглянутий.

Ухвалою суду від 01 березня 2018 року, у зв'язку зі змінами у законодавстві та викладенням ЦПК України у новій редакції, на виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України, розгляд справи було повернуто до підготовчого засідання.

До винесення вищевказаної ухвали, судом були допитані свідки ОСОБА_8, ОСОБА_10 та ОСОБА_11

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, відповідачів, їх представника, допитавши свідків та вивчивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного.

В ході розгляду справи судом було встановлено, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданого Уманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Черкаській області, актовий запис № 523.

На підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_13, укладеного 26.10.2001 року, зареєстрованого в реєстрі за № 6235, ОСОБА_6 набув право власності на 49/100 житлового будинку по АДРЕСА_1.

Згідно довідки, виданої головою квартального комітету при виконкомі Уманської міської ради Черкаської області 21.07.2016 року, вих. № 255, померлий ОСОБА_6 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, була його цивільною дружиною, і постійно проживала з ним і вела спільне господарство з 03.11.2001 року, по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_5.

Згідно відмітки у будинковій книзі на житловий будинок АДРЕСА_1, власником 49/100 вказаного будинку зазначений ОСОБА_6 У цьому будинку, в тому числі, з 03.11.2001 року зареєстрована позивач по справі ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі ст. 81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкоємцем однією сім'єю не менш ніж п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини 2 статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Про ознаки проживання однією сім'єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 3.06.99 №5-рп/99, у якому зазначив, що до членів сім'ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Згідно з вимогами ст.ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Главою 6 розділу IV ЦПК України передбачено розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових праві фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Факт спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_6, наявність у них спільного бюджету і спільних коштів не підтвердився в судовому засіданні. Судом був встановлений факт реєстрації ОСОБА_3 та ОСОБА_6 за однією адресою, а також факт оплати ОСОБА_3 ритуальних послуг при похованні ОСОБА_6 (копія договору № 120 від 16.07.2016 року (а.с. 31-32), та копія накладної № 134 від 18.07.2016 року (а.с. 34), що не може давати підстави для встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного господарства та наявність спільного бюджету та побуту.

Також в судовому засіданні не було підтверджено той факт, що позивач ОСОБА_3 здійснювала догляд за ОСОБА_6, як за безпорадною особою, оскільки свідки в судому засіданні зазначали, що ОСОБА_6 дійсно лікувався після дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце, але стороннього догляду не потребував і міг здійснювати догляд за собою самостійно, що підтверджується наданими позивачем медичними довідками. Так, згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда № 422 заповненої на ОСОБА_6, його дійсно було визнано інвалідом ІІ групи загального захворювання з 2006 року та визначено йому курс реабілітації. У цій же програмі зазначено, що реабілітаційний потенціал середній, а метою реабілітації є часткове відновлення обмеження життєдіяльності та трудової діяльності. Дата контролю за виконання ІПР - ХІ.2010 р. (а.с. 26-29). Довідка Уманської міської лікарні (а.с. 30) підтверджує лише той факт, що померлий ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні хірургії з 12.07.2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_5. Повідомлення КЗ «Уманський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 02.11.2016 року вих. № 277 також підтверджує лише той факт, що ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, хворів, спостерігався у лікаря-уролога, проходив стаціонарне лікування та кожен рік з 2006 року по 2008 рік оформлявся на МСЕК (а.с. 35). Інформація щодо безпорадності та потреби у сторонньому догляді у вказаних медичних документах не міститься.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та відповідними доказами в судовому засіданні фактів, викладених у позові, тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю, та відповідно похідних від них визнання права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 4, 76, 81, 89, 206, 247, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 235, 392, 1259, 1264 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частку нерухомого майна та зміну черговості одержання права на спадкування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А. Б. Коваль