ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження F 22-ц/803/4724/19
Суддя у 1-й інстанції - Женеску Е. В.
Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів F Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі F Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційні скарги прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради та Дніпровської міської ради на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніропетровська від 26 липня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю, вмотивовуючи його тим, що 24 лютого 1995 року виконкомом Бабушкінської районної у м.Дніпропетровську ради було надано ордер F9 серія F2 на право зайняти житлове приміщення-квартиру F5 в будинку 23 по вул.Єрмолової в м.Дніпропетровську, житловою площею 27.4 кв.м, загальною площею 40.8 кв.м, в яке вона та члени її родини, чоловік та син, вселилися.

Вказувала, що 21 березня 1995 року вона та члени її родини були зареєстровані за вказаною вище адресою та, починаючи з 1995 року, відкрито та добросовісно користувалися даною квартирою, вона як відповідальний квартиронаймач уклала договір з комунальними підприємствами про надання комунальних послуг, також було здійснено ремонт у квартирі, в 2007 році син знявся з реєстрації у звFязку з переїздом, а 29 листопада 2013 року помер чоловік та з того часу вона мешкає у квартирі сама.

Зазначала, що в березні 2016 року почала процедуру приватизації втім дізналася, що право власності на дану квартиру зареєстроване за іншою особою.

Посилаючись на те, що отримала квартиру в законному порядку, не приховувала факт знаходження квартири у користуванні її родиною, не знала та не могла знати, що квартира належить другій особі, та за весь час жодних вимог про витребування квартири з її користування до неї не заявлялось, а тому просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності за набувальною давністю на квартиру FАДРЕСА_1, житловою площею 27,4 кв.м, загальною площею 40,8 кв.м.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніропетровська від 26 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.

В апеляційні скарзі прокуратура Дніпропетровської області, діючи в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги, зазначали, що у даному випадку право власності на квартиру може бути набутим лише у разі приватизації, матеріали справи не містять доказів того, що з 1995 вона користується спірною квартирою, наголошували на тому, що на момент отримання квартири, вона перебувала у комунальній власності.

В апеляційні скарзі Дніпровська міська рада, зазначаючи про порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що квартира перебуває у комунальній власності, крім того на момент вселення діяв Цивільний кодекс Української РСР, що виключає можливість застосування стаття 344 ЦК України.

08 травня 2019 року позивач надала відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, наполягала на тому, що набула право власності на спірну квартиру саме за набувальною давністю.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в повному обсязі не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 24 лютого 1995 року виконкомом Бабушкінської районної у м.Дніпропетровську ради позивачу ОСОБА_1 було надано ордер F9 серія F2 на право зайняти житлове приміщення-квартиру F5 в будинку 23 по вул.Єрмолової в м.Дніпропетровську, житловою площею 27.4 кв.м, загальною площею 40.8 кв.м.,

Також з матеріалів справи вбачається, що на підставі розпорядження за F2/24-95 виконкому Дніпропетровської міської ради квартира FАДРЕСА_2 була передана у власність (приватизована) ОСОБА_2

Право власності зареєстровано 19 січня 1995 року в КП "ДМБТІ" ДОР, записано в реєстрову книгу F57 за реєстровим номером F89, що підтверджується листом державного реєстратора КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради ОСОБА_3 від 01 листопада 2016 року.

ОСОБА_2 померла 04 січня 1995 року, що підтверджується копією актового запису про смерть F88 від 17 січня 1995 року.

В Державному реєстрі спадкових справ, відомості про наявність спадкової справи, що відкривалась після смерті ОСОБА_2, відсутні, що підтверджується відповідною інформаційною довідкою з Спадкового реєстру.

Позивач зазначала, що з 1995 року вона та члени її родини відкрито та добросовісно користувалися даною квартирою та зареєстровані у ній.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні встановлено, що позивач добросовісно володіє чужим майном - спірною квартирою, оскільки вселилась в неї на підставі належним чином виданого та оформленого ордеру, та не знала і не могла знати, що право власності на цю квартиру оформлено за іншою особою F ОСОБА_2, факт смерті цієї особи не свідчить, що майно перестало бути чужим, оскільки ордер на спірну квартиру був виданий, коли ще не сплив передбачений статтею 549 ЦК Української РСР (яка діяла на час смерті ОСОБА_2М.) строк для прийняття спадщини, позивач не приховувала факт знаходження квартири в її володінні та володіння не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції у звFязку з наступним.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з частиною першою статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Згідно із пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.

Володіння без правової підстави F це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном.

Аналізуючи поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Таким чином, набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без правової підстави володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного документа, наприклад, договору найму, оренди, зберігання тощо, виключає застосування положень частини першої статті 344 ЦК України.

Колегія суддів звертає увагу, що матеріалами справи підтверджується факт того, що позивач вселилась у спірну квартиру на підставі ордеру, в той час коли право власності на спірну квартиру було зареєстроване за ОСОБА_2, яка померла 04 січня 1995 року, та після смерті якої спірна квартира перебуває в комунальній власності, а отже підстави для задоволення позову приведені ОСОБА_1 відсутні.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що спірна квартира не має власника, вибула із комунальної власності або ж вона є безхазяйною.

Позивач не є добросовісним набувачем, а відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що для набуття права власності на житло, яке перебуває у комунальній власності існує порядок приватизації житла.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку про прийняття до уваги доводів апеляційних скарг та наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволення позову.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» F10 від 17 жовтня 2014 року із змінами, зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, повFязані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи результат розгляду справи з позивача на користь апелянтів необхідно стягнути понесені судові витрати по оплаті судового збору за подання апеляційних скарг в розмірі по 3. 492 грн. на користь кожного з апелянтів.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, F

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради та Дніпровської міської ради задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніропетровська від 26 липня 2018 року року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Дніпропетровської області та Дніпровської міської ради судові витрати у розмірі по 3.942 грн. кожному.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_4