Номер провадження: 22-ц/813/2276/19
Номер справи місцевого суду: 521/7419/17
Головуючий у першій інстанції Лічман Л. Г.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2019 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участі секретаря - Чепрас А.І.

з участю: представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 і його представника

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2017 року (одноособово суддя Лічман Л.Г.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання, визнання права на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги, визнання права власності на частину житлового будинку у порядку спадкування за законом,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

17.05.2017 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання, визнання права на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги, визнання права власності на частину житлового будинку у порядку спадкування за законом, а саме: встановлення факту його постійного проживання разом із ОСОБА_3 на час відкриття спадщини; визнання за ним права на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнання за ним права власності на 1/100 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що складається в цілому з 4-х кам`яних житлових будівель, загальною житловою площею 291,65 кв.м., та надвірних споруд «Б1, Е, З, Ж, Ф, Г, Д, М1, И, Я, К, П, Ц, В1, Г1, Б2, Л1» - сараїв, «У, Т1, Р» - гаражів, «Т» - вбиральні, «М, Х, Ю, Л, Ш, Щ» - літніх кухонь, «С» - душу, № 4 - воріт, - у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

З 01.10.1985 року позивач ОСОБА_1 і спадкодавець ОСОБА_3 перебували у шлюбі, у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_2 , відповідач у справі. 09.07.1986 року шлюб між позивачем ОСОБА_1 і спадкодавцем ОСОБА_3 був розірваний. При цьому, підставою розірвання шлюбу було одночасне перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на різних квартирних обліках, однак після розірвання шлюбу позивач і спадкодавець продовжили проживати разом.

На підставі рішення виконкому Малиновської районної ради народних депутатів м. Одеси від 20.05.1998 року (п.74) за позивачем закріплена службова однокімнатна квартира по АДРЕСА_2 . У подальшому позивач приватизував зазначену квартиру, яку згодом продав.

За договором дарування від 07.07.1999 р., ОСОБА_4 подарував, а позивач ОСОБА_1 і спадкодавець ОСОБА_3 , яка діяла від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 прийняли в дар у рівних частках кожний 3/50 частини домоволодіння житлового будинку АДРЕСА_1 . Фактично це був не договір дарування, а купівлі-продажу частини будинку, що вбачається з договору купівлі-продажу.

У 2000 році спадкодавець ОСОБА_3 захворіла на онкологічне захворювання, і, у зв`язку з тим що на лікування ОСОБА_3 були витрачені всі наявні кошти, позивач був змушений працювати на кількох работах. Відповідач в той час навчався у автодорожньому технікумі, не працював і будь-якого догляду за матір`ю не здійснював.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Посилаючись на те, що з часу одруження і по день смерті ОСОБА_3 вони проживали однією родиною, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки подружжя, нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач просив позов задовольнити.

Відповідач позовні вимоги не визнав і просив відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04.10.2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції від 04.10.2017 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 04.10.2017 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована наступним:

Рішення суду зазначає, що приблизно за місяць до смерті ОСОБА_3 госпіталізували до лікарні, де їй був поставлений діагноз «саркома», однак цей висновок суду нічим не підтверджується, в матеріалах справи відсутня медична документація, в якій зазначається медичний діагноз «саркома», а також медичний заклад, в якому ОСОБА_3 начеб-то знаходилась на лікуванні.

Висновок суду про «короткотривале знаходження ОСОБА_3 у лікарні, де догляд за нею здійснювали працівники медичної установи, почергово позивач та відповідач, сестра ОСОБА_5 та інші родичі свідчить про відсутність правової умови (підстави) спадкування ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 передбаченої ч. 2 ст. 1259 ЦК України», не підтверджується матеріалами справи.

Суд дійшов до невірного висновку, що ОСОБА_1 тривалий час не опікувався, матеріально не забезпечував, не надавав іншу допомогу спадкодавцеві, яка через тяжку хворобу фактично не була в безпорадному стані. Всупереч висновкам суду, свідок ОСОБА_5 (рідна сестра спадкодавця) повідомила, що її сестра ОСОБА_6 почала хворіти коли сину-відповідачу було 1-1,5 років.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та колишня дружина ОСОБА_3 продовжували проживати однією сім`єю, ОСОБА_1 , за час проживання з ОСОБА_3 сплачував комунальні та інші платежі за адресою спірної частини домоволодіння.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Відповідач ОСОБА_2 не скористався правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

З 01.10.1985 року позивач ОСОБА_1 і спадкодавець ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_2 , відповідач у справі. 09.07.1986 року шлюб між позивачем ОСОБА_1 і спадкодавцем ОСОБА_3 був розірваний (а.с.8,9 т.1).

За договором дарування від 07.07.1999 р., ОСОБА_4 подарував, а позивач ОСОБА_1 і спадкодавець ОСОБА_3 , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_2 прийняли в дар у рівних частках, кожний, 3/50 частини домоволодіння житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.15,125,126 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла (а.с.13,14 т.1).

18.03.2017 року позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 звернулись із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадищини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 13.05.2017 року нотаріус повідомила позивача ОСОБА_1 про неможливість видачі свідоцтва про право власності у порядку спадкування через відсутність доказів на право спадкування після смерті ОСОБА_3 (а.с.90-95,106 т.1).

Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.

Між сторонами виникли правовідносини зі спадкування, які регулюються нормами ЦК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_1 у позові виходив з того, що ОСОБА_1 не має права на спадкування у порядку ч. 2 ст. 1259 ЦК України, оскільки спадкодавець ОСОБА_3 не знаходилась у безпорадному стані через те, що самостійно забезпечувала умови свого життя і не потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування, а короткотривале знаходження спадкодавця у лікарні, догляд за якою здійснювали, як працівники медичної установи, так і почергово позивач разом із відповідачем, інші родичі спадкодавця свідчить про відсутність правових підстав для надання позивачу права на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги. ОСОБА_1 тривалий час не опікувався, матеріально не забезпечував і не надавав іншої допомоги спадкодавцю, яка через тяжку хворобу фактично не була у безпорадному стані. Відмовляючи у встановленні факту постійного проживання, суд зазначив, що встановлення цього факту не породжує для ОСОБА_1 юридичних наслідків, від яких залежить виникнення у позивача права на спадкування після смерті ОСОБА_3 (а.с.197-200 т.1).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 ЦК України.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 ЦК України (ст. 1258 ч.1 ЦК України).

Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (ст. 1259 ч.2 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ч.1 ЦК України).

Для спадкування за законом наступної черги разом зі спадкоємцем тієї черги, яка має право на спадкування необхідні певні обставини, зокрема: безпорадний стан особи спадкодавця перед смертю через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво; спадкоємець за законом наступної черги опікувався, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу спадкодавцю протягом тривалого часу.

Перебування спадкодавця у безпорадному стані робить неможливим зробити особисте розпорядження фізичної особи на випадок свої смерті (заповіт) або іншим чином розпорядитись своїм майном на користь фактичного піклувальника, доглядача.

Зазначена норма матеріального права заснована, насамперед, на засадах справедливості, добросовісності та розумності.

Безпорадний стан у спадкових відносинах це стан особи, зумовлений її похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, а також коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судом першої інстанції, з врахуванням наданих доказів, встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 не знаходилась у безпорадному стані, оскільки самостійно забезпечувала умови свого життя і не потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування.

При цьому, короткотривале знаходження спадкодавця ОСОБА_3 у лікарні, догляд за якою здійснювали, як працівники медичної установи, так і почергово позивач ОСОБА_1 разом із відповідачем ОСОБА_7 , а також інші родичі спадкодавця свідчить про відсутність правових підстав для надання позивачу права на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги.

У судовому порядку можуть бути встановлені, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З врахуванням конкретних обставин справи, наданих сторонами доказів, пояснень свідків, допитаних у суді, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спадкодавець не знаходилась у безпорадному стані, позивач не опікувався спадкодавцем й матеріально її не забезпечував, а факт постійного проживання (позивач і спадкодавець після розірвання шлюбу з 1986 року і до смерті спадкодавця ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживали та були зареєстровані у частині будинку, яка належала їм на праві часткової власності), у даному випадку, не породжує для позивача ОСОБА_1 юридичних наслідків, від яких залежить виникнення у позивача права на спадкування після смерті ОСОБА_3 разом зі спадкоємцем 1 черги.

Правильним є і висновок суду в рішенні про відмову у позові про визнання права власності на частку у спадковому майні, оскільки така вимога є похідною від вимог про встановлення факту постійного проживання, визнання права на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи позивача у скарзі про те, що: висновки суду, що приблизно за місяць до смерті ОСОБА_3 госпіталізували до лікарні, де їй був поставлений діагноз «саркома» та, що знаходження ОСОБА_3 у лікарні було короткотривалим не підтверджуються матеріалами справи; суд дійшов невірного висновку, що ОСОБА_1 тривалий час не опікувався, матеріально не забезпечував, не надавав іншу допомогу спадкодавцеві, яка через тяжку хворобу фактично не була у безпорадному стані; свідок ОСОБА_5 (рідна сестра спадкодавця) повідомила, що її сестра ОСОБА_6 почала хворіти коли сину було 1-1,5 років; судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та колишня дружина ОСОБА_3 продовжували проживати однією сім`єю, ОСОБА_1 за час проживання з ОСОБА_3 сплачував комунальні та інші платежі за адресою спірної частини домоволодіння, - не заслуговують на увагу.

Відмовляючи у позові у повному обсязі, суд першої інстанції, насамперед, виходив з того, що, у даному випадку, ОСОБА_1 не має права на спадкування у порядку ч. 2 ст. 1259 ЦК України, оскільки спадкодавець ОСОБА_3 не знаходилась у безпорадному стані через те, що самостійно забезпечувала умови свого життя і не потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування.

Всупереч ст. ст. 77-81 ЦПК України, ОСОБА_1 , як позивач, не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що спадкодавець ОСОБА_3 , через важку хворобу, тривалий час знаходилась у безпорадному стані, потребувала стороннього догляді і позивач надавав таку допомогу спадкодавцю протягом тривалого часу.

Суд, на підставі пояснень свідків, оскільки належна і достовірна медична документація так і не була надана суду першої інстанції, встановив, що спадкодавець через онкологічне захворюванння короткий час (приблизно за 1 місяць) до смерті знаходилась у медичній установі.

При цьому, догляд за спадкодавцем у лікарні протягом приблизно 1 місяця до її смерті здійснювався, як працівниками медичної установи, так і почергово позивачем разом із відповідачем та іншими родичами спадкодавця.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання права позивача на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги, а також відсутність підстав для задоволення похідних вимог щодо встановлення факту постійного проживання та визнання права власності на частину житлового будинку у порядку спадкування за законом, є законним і обґрунтованим.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Позивач не довів свої вимог, тому відсутні підстави для ствердження про порушення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду залишає без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).

Колегія суддів відмовляє у задоволенні апеляційної скарги, у зв`язку з чим позивач ОСОБА_1 не має права на відшкодування судових витрат.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 22.07.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська Г.Я. Колесніков