АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/692/19
Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 311020000
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2019 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів:

Новікова О.М.,

Храпка В.Д., Бондаренка С.І.,

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 18 лютого 2019 року (повний текст рішення складено 28 лютого 2019 року) у складі судді Здоровила В.А. у справі за позовом ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства (далі ПрАТ) «Ватутінський комбінат вогнетривів», третя особа: Генеральний директор ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» Літвін Денис Васильович, про визнання наказу про зміну істотних умов праці незаконним, стягнення доплати за ненормований робочий день та оплати за роботу в надурочний час –

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів», правонаступником якого став ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів», посилаючись на порушення його трудових прав.

Позов обґрунтований тим, що наказом від 18.08.1988 року ОСОБА_7 прийнятий на роботу з 19.08.1988 року в автотранспортний цех (АТЦ) «Ватутінський комбінат вогнетривів» на посаду водія 2 класу автомобіля УАЗ 469.

15.08.2013 року ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» видано наказ № 119 «Про зміну істотних умов праці водіїв АТЦ», згідно з яким з 16.10.2013 у зв'язку з виробничою необхідністю, для водіїв, які будуть обслуговувати апарат управління, встановлено ненормований робочий день.

15.08.2013 року позивачу було вручено попередження про зміни істотних умов праці та повідомлення про встановлення оплати за ненормований робочий день в сумі 1 044 грн. 00 коп.

Постійно залучати до роботи понад встановлену тривалість робочого часу працівників, які мають ненормований робочий час, не можна, оскільки на них поширюється встановлений в організації режим робочого часу.

Передбачена Колективним договором чотириденна додаткова відпустка для водіїв автотранспортних засобів, що обслуговують апарат управління, постійно протягом року позивачу надавалась.

Проте, крім додаткової відпустки, умови роботи за ненормованим робочим днем компенсуються також виплатою доплати за ненормований робочий день. Її розмір визначають окремими нормативно-правовими актами. Відповідно до подорожніх листів відпрацьований позивачем час значно перевищує норму тривалості робочого часу.

Колективним договором не запроваджено підсумованого обліку робочого часу та не зазначено в колективному договорі кількості годин перепрацьованого часу водієм з ненормованим робочий днем.

Як вбачається з подорожніх листів, ОСОБА_5 часто доводилось працювати у вечірній та нічний час, однак доплата позивачу за роботу у вечірній і нічний час не нараховувалася та не виплачувалась.

Галузевою угодою гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 роки передбачена доплата за розширення зони обслуговування або збільшення обсягу робіт, яка не обмежується максимальними розмірами і визначається наявністю одержаної економії за тарифними ставками і окладами, які могли б виплачуватись за умови нормативної чисельності працівників, а також доплата за ненормований робочий день водіям легкових автомобілів в розмірі до 25% тарифної ставки за відпрацьований час.

Як вбачається із розрахункових листів по заробітній платі позивача ОСОБА_5 за період з січня 2014 року по листопад 2017 року, йому нараховувалась та виплачувалась доплата за розширення зони обслуговування, а за ненормований робочий день доплата не виплачувалась. Отже, на думку ОСОБА_5, роботодавець не виконував положення Галузевої угоди і цим самим порушив право позивача на отримання належної оплати за виконану ним роботу.

Також позивач зазначив, що 20 жовтня 2017 року адміністрацією ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» було видано наказ № 224 «Про зміну істотних умов праці водіїв АТЦ». 01 листопада 2017 року йому було вручено попередження про зміну істотних умов праці, а саме, про скасування з 01.01.2018 року доплати за ненормований робочий час і виконання важливих завдань. Цим попередженням він також був повідомлений про те, що в разі відмови від роботи в нових умовах трудовий договір з ним буде припинено за п.6 ст. 36 КЗпП України.

Позивач вважає, що вказаний наказ є незаконним та підлягає до скасування, оскільки, жодних змін в організації виробництва на ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів», зокрема, в АТЦ не відбулося, а тому в адміністрації підприємства відсутні будь-які підстави до зміни істотних умов праці.

У зв’язку з вищевикладеним, позивач просив суд визнати наказ № 224 від 20.10.2017 року про зміну істотних умов праці незаконним. Стягнути із відповідача - ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» на користь ОСОБА_5: невиплачену доплату за ненормований робочий день в сумі 49 068 грн. 00 коп.; невиплачену доплату за роботу у вечірній час в сумі 439 092 грн. 00 коп.; невиплачену доплату за роботу у нічний час в сумі 294 466 грн. 60 коп.; невиплачену доплату за роботу у вихідні і неробочі дні в сумі 9 299 грн. 31 коп.; невиплачену надбавку за класність в сумі 80 768 грн. 75 коп. та понесені судові витрати.

Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 18 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 308 821 грн. 01 коп.

Рішення мотивовано тим, що водіям легкових автомобілів (крім таксі) у разі потреби може встановлюватися ненормований робочий день, тобто понад нормальну тривалість робочого часу. Ця робота не вважається надурочною, і за неї не здійснюється додаткова оплата перепрацьованого часу. Тому суд дійшов висновку про те, що позивачу не здійснювались і не могли здійснюватись доплати за роботу у вечірній, нічний час, а також за роботу у вихідні і неробочі дні. Крім того, він часто перебував у відрядженнях.

У зв’язку з недоведеністю вимог позивача суд відмовив у задоволенні позову та вважав підтвердженими вимоги відповідача про стягнення понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 308 821 грн. 01 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку з посиланням на його незаконність та необґрунтованість. Висновки суду вважає такими, що не відповідають обставинам справи. Судом невірно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що зміна істотних умов праці допускається у зв’язку зі змінами в організації виробництва і праці за обов’язкової умови продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Жодних змін в організації виробництва на ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів», зокрема в АТЦ, не відбулося. Тому в адміністрації підприємства відсутні підстави для зміни істотних умов праці. За таких обставин наказ № 224 від 20.10.2017 року є незаконним та підлягає до скасування. Крім того, первинна профспілкова організація ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» не надала згоду на зміну істотних умов праві (зменшення заробітної плати) водіїв транспортних засобів АТЦ, що обслуговують апарат управління з використанням легкового транспорту.

Твердження відповідача про те, що доплата за ненормований робочий день виплачується позивачу, але в розрахункових листах відображається як за розширення зони обслуговування, апелянт вважає безпідставними. Відповідно до додатку №1 до Галузевої угоди, доплата за розширення зони обслуговування або збільшення обсягу робіт та доплата за ненормований робочий день водія легкового автомобіля є двома різними самостійними видами доплат за своєю суттю та за розмірами. Тому можуть застосовуватись або разом, або окремо, але не можуть підміняти одна іншу.

Апелянт наголосив, що його робота носить роз’їзний (пересувний) характер. Проте колективним договором не встановлено надбавки до посадового окладу за такий характер роботи.

Відповідачем не було здійснено достовірного обліку фактично відпрацьованого часу у відповідності до подорожніх листів, що призвело до невірного нарахування заробітної плати позивачу. Із розрахункових листів вбачається, що доплата за роботу позивача у вечірній та нічний час, у святкові та неробочі дні, а також за класність не нараховувалась та не виплачувалась.

Крім того, апелянт оскаржує рішення в частині стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на загальну суму 308 821 грн. 01 коп. Вважає такий розмір судових витрат неспівмірним із складністю справи та фактично понесеними витратами.

Посилаючись на наведені доводи, ОСОБА_7 просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким його позов задовольнити.

На апеляційну скаргу надійшов відзив від ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів», в якому відповідач не визнає вимоги апеляційної скарги, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам за виключенням підрахунку судових витрат.

Так, з матеріалів справи встановлено наступні обставини.

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_7 з 19.08.1988 року і по даний час працює водієм на ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» (т.1 а.с.16-18).

Як видно із службової записки начальника автотранспортного цеху ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» ОСОБА_7 входить до списку водіїв, які обслуговують апарат правління з використанням легкового транспорту, до якого входить позивач (т.1 а.с.24).

Наказом по підприємству №119 від 15.08.2013 року «Про зміну істотних умов праці водіїв АТЦ», встановлено ненормований робочий день для водіїв, які обслуговують апарат правління (т.1 а.с.21).

Позивач був належним чином попереджений про зміни істотних умов праці, що підтверджується копією попередження та повідомлений про встановлення доплати за ненормований робочий день в розмірі 1 044 грн. 00 коп. (т.1 а.с. 22, 23).

Наказом ПрАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» №129/1 від 03.09.2013 року «Про встановлення доплати» затверджено перелік водіїв, які обслуговують апарат управління та доплату (т.2 а.с.2).

Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 04.06.2008 року №143/13/116-08 «Про встановлення водіям надбавок та додаткової відпустки за ненормований робочий день», робочий час та час відпочинку водіїв регулюється Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв автотранспортних засобів, затвердженим наказом Мінтрансу від 17.01.2002 № 18 та зареєстрованим у Мін'юсті 04.02.2002 за №97/6385.

Відповідно до пункту 2.7 Положення, водіям легкових автомобілів (крім таксі) у разі потреби може встановлюватися ненормований робочий день, тобто понад нормальну тривалість робочого часу. Ця робота не вважається надурочною, і за неї не здійснюється додаткова оплата перепрацьованого часу.

Кількість годин перепрацьованого часу при такій роботі може визначатись у колективному договорі.

Водіям з ненормованим робочим днем надається у формі компенсації щорічна додаткова відпустка та у випадках, передбачених законодавством, провадиться відповідна оплата за виконаний обсяг робіт, ступінь напруженості, складність і самостійність у роботі, необхідність виконання службових завдань понад установлену тривалість робочого часу.

Колективним договором між правлінням ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» та первинною профспілковою організацією на 2014 рік, який є діючий і на сьогодні, передбачено 4 дні додаткової відпустки для водіїв автотранспортних засобів, які обслуговують апарат управління постійно на протязі року (т.1 а.с.101-114).

Така відпустка позивачеві надавалась і оплачувалась, що підтвердив і сам позивач.

Наказом ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» №119 від 15.08.2013 року позивачеві встановлено конкретний розмір доплати за ненормований робочий день у розмірі 1 044 грн. 00 коп.

Відповідно до наказу ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» від 23.01.2014 року «Про уточнення в веденні обліку та нарахувань під час роботи з програмним забезпеченням 1С версія 8.3 УПП» для чіткого розмежування напрямків рознесення доплат, премій, надбавок при нарахуванні заробітної плати, які проводяться працівникам комбінату під час ведення обліку та нарахувань заробітної плати встановлено, що виплати за надурочні, за суміщення, за інтенсивність праці, за ненормований робочий день, за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників, за роботу у вихідний день - відображати та виносити в особових рахунках як розширена зона обслуговування, а тому твердження позивача, що згідно з розрахунковими листами йому виплачується доплата за розширену зону обслуговування, а не за ненормований робочий день є необґрунтованими та спростовується, зазначеним вище, наказом (т.2 а.с.1).

Як правильно вказав суд першої інстанції, ОСОБА_5 виплачувались доплати за ненормований робочий день в повному обсязі у період з 2014 року по 2017 року, що підтверджено розрахунковими листами (т.1 а.с. 33-54), показами свідка ОСОБА_8, спеціаліста ОСОБА_9, висновком експерта за результатами проведення судової економічної експертизи № СЕ2018/108 від 23.11.2018 року та показами експерта Жукової О.В. (т.5 а.с.43-97).

Відповідно до листа Міністерства інфраструктури України від 23.04.2013 №4492/25/10-13 та п.39 наказу ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» від 04.01.2016 №1 «Про організацію бухгалтерського обліку й облікову політику ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів»», подорожній лист є основним документом первинного обліку роботи автотранспортних засобів, який підтверджує витрати пов’язані із здійсненням перевезень, та як первинний бухгалтерський документ, застосовується для бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій, в тому числі для списання використаного пального (т.2 а.с.3-8).

Згідно з п. 2.10 Розділу 2 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, водіям легкових автомобілів (крім таксі), затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв’язку України від 07.06.2010 року № 340, у разі потреби може встановлюватися ненормований робочий день, тобто понад нормальну тривалість робочого часу. Ця робота не вважається надурочною, і за неї не здійснюється додаткова оплата перепрацьованого часу.

Кількість годин перепрацьованого часу при такій роботі визначається у колективному договорі.

Відповідно до п. 6.8 Розділу 6 Положення, робочий час водіїв з ненормованим робочим днем обліковується у робочих днях (крім роботи у святкові дні, яка обчислюється у годинах).

Додатком №5 до колективного договору передбачена надбавка за класність водіям І класу легкових та вантажних автомобілів, автобусів в розмірі 25 % встановленої тарифної ставки за відпрацьований водієм час (т.1 а.с.111).

Як вбачається із розрахункових листків за період з січня 2014 року по листопад 2017 року, позивачеві надбавка за класність виплачувалась у повному обсязі (т.1 а.с.33-54).

Висновком Управління Держпраці у Черкаській області про стан дотримання об’єктом нагляду законодавства про працю № 23-02-82/0001 від 04.08.2017 та Актом перевірки додержання суб’єктами господарювання законодавства про працю №23-02-19/002 від 20.01.2016 підтверджується дотримання ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» законодавства про оплату праці водіїв з ненормованим робочим днем (т.1 а.с.211-215, 238-250).

На підставі приведених вище доказів колегія суддів погоджується з висновком міського суду про те, що у разі встановлення ненормованого робочого дня, не нараховуються доплати за роботу у вечірній, нічний час, а також за роботу у вихідні і неробочі дні.

Аргументи апеляційної скарги щодо визнання незаконним наказу про зміну істотних умов правці водіїв АТЦ № 224 від 20.10.2017 року є необґрунтованими з огляду на таке.

Наказ № 224, яким скасовано надбавку за ненормований робочий час водіям АТЦ з 01.01.2018 року у зв’язку із впровадженням змін в організації виробництва і праці, зокрема із зменшенням завантаженості водіїв АТЦ, обранням постачальника послуг таксі та укладенням договору про надання послуг зі службою таксі, навчанням працівників самостійному керуванню транспортними засобами.

Позивачем не надано належних доказів на підтвердження його тверджень про те, що змін в організації виробництва не відбувалось.

Такі зміни в організації виробництва підтверджуються договором від 24.10.2018 року №418/17 та актом виконаних робіт, платіжним дорученням, довідкою про проходження навчання, а також копією договору про надання послуг зі службою таксі від 10.11.2017 року №441/17 та наказом №2/1 від 02.01.2018 року.

Вимога про стягнення доплати за ненормований робочий день є безпідставною, оскільки встановлено, що така доплата виплачувалась позивачу в повному розмірі.

Відповідно до наказу відповідача №119 від 15.08.2013 року «Про зміну істотних умов правці водіїв АТЦ, пункту 2 наказу ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» від 03.09.2013 року № 129/1 «Про встановлення доплати» встановлено ненормований робочий час для водіїв АТЦ ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» та встановлено доплату за ненормований робочий день у розмірі 1 044 грн.

Вказані накази позивачем не оскаржувались.

Крім того, виплата доплат за ненормований робочий день в період з 2014 року по 2017 рік підтверджено висновком експерта за результатами проведення судової економічної експертизи від 28.11.2018 року.

Отже вірним є висновок про те, що позивачу було встановлено ненормований робочий день, що виключає одночасне встановлення підсумованого обліку робочого часу.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і система оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Частиною 3 ст. 97 КЗпП України передбачено, що конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

У зв’язку з тим, що позивач працював на умовах ненормованого робочого дня, вимога про стягнення доплат за роботу у вечірній та нічний час, а також за час роботи у вихідні та неробочі дні не підлягають до задоволення.

Суд вірно послався на п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», відповідно до якого не є надурочною роботою робота працівника з ненормованим робочим днем, понад установлену норму робочого часу, крім випадків виконання за дорученням роботодавця роботи, що не входила до кола його обов’язків.

Такий режим робочого дня був установлений для ОСОБА_5 на законних підставах та передбачав виконання роботи понад нормальну тривалість робочого часу, за що позивач отримував доплату в розмірі 1044 грн. на місяць.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачу надбавка за класність виплачувалась в повному розмірі, тобто 25% від посадового окладу відповідно до розміру, встановленому у Додатку 5 до Колективного договору, що підтверджується наданими відповідачем розрахунковими листками за період з січня 2014 року по листопад 2017 року.

Додатково вказане підтверджується висновком Управління Держпраці у Черкаській області про стан дотримання об’єктом нагляду законодавства про працю №23-02-82/001 від 04.08.2017 року, а також Актом перевірки додержання суб’єктами господарювання законодавства про працю №23-02-19/002 від 20.01.2016 року.

За таких обставин суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення позову та скасування рішення по суті позовних вимог.

Водночас, розглядаючи апеляційну скаргу в частині оскарження висновку суду про стягнення судових витрат, колегія суддів виходить із такого.

Так, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (п. 3 ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частинами 3, 4 ст. 137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно правил пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

На підтвердження наданих послуг відповідачем було надано: договір про надання правової допомоги від 02.03.2018 року між Адвокатським об’єднанням «Арцінгер» (виконавець) та ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» (замовник) з додатками до договору (т. 6 а.с. 26-27), рахунки-фактури від 11.04.2018 року та від 25.04.2018 року (т. 6 а.с. 31-32), платіжні доручення № 2974 від 31.05.2018 року на суму 260 877 грн. 59 коп. (т. 6 а.с. 40) та №1352 від 30.07.2018 року на суму 46 930 грн. 02 коп. (т. 6 а.с. 41), акт про надання професійної правничої допомоги від 18.02.2019 року (т. 6 а.с. 69-70).

Оцінюючи надані відповідачем докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, колегія суддів виходить із таких міркувань.

Відповідно до п. 4 Договору про надання правової допомоги сторонами договору узгоджено, що розмір винагороди виконавця за надання замовнику правової допомоги та порядок її сплати визначається додатками до Договору, які є невід’ємними частинами Договору.

Відповідно до п.2 додатку №2 до Договору про надання правової допомоги визначено, що замовник сплачує виконавцю гонорар, що становить суму розраховану за погодинними ставками виконавця і погодженим бюджетом, що становить 6800 євро без урахування ПДВ у гривневому еквіваленті і на дату укладення цього додатку становить 220 724 грн. 22 коп. На суму гонорару додатково нараховується ПДВ, що складає 44 144 грн. 84 коп. Загальна сума оплати з урахуванням ПДВ становить 264 869 грн. 06 коп. Крім того, сторони домовились, що на дату виставлення рахунку виконавцем, розмір платежу, і відповідно загальна вартість Послуг та ціна Послуг у гривнях може бути відкоригована без додаткового узгодження у разі зміни офіційного курсу гривні до євро. Крім того, узгоджено, що сума у п. 2 Додатку №2 є орієнтовної та може бути скорегована сторонами у разі суттєвого збільшення обсягу робіт.

У п. 2 додатку № 3 до договору надання правової допомоги встановлена погодинна ставка у розмірі 200 євро/година. Крім того, у п. 2 додатку №3 сторони передбачили погоджений бюджет, що становить 1000 євро без урахування ПДВ у гривневому еквіваленті і на дату укладення цього додатку становить суму 32 108 грн. 35 коп.

Таким чином, із наведених документів вбачається, що сторони узгодили погодинну ставку вартості послуг, а також можливість її коригування.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що представник відповідача надав відповідні докази та підрахунки витрат на правничу допомогу в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України протягом п’яти днів після ухвалення рішення. Позивач не мав реальної можливості під час розгляду справи заявити клопотання про зменшення розміру таких витрат.

Тому обґрунтування позивачем в апеляційній скарзі невідповідності стягнутих витрат на правничу допомогу нормам закону та фактичним витратам колегія суддів вважає можливим розцінити як відповідне клопотання про зменшення розміру таких витрат.

Крім того колегія суддів враховує, що суд першої інстанції визначив розподіл витрат на правничу допомогу лише у повному тексті рішення. Між тим, для остаточного вирішення спору та уникнення невиправданої тяганини, вважає можливим лише внести відповідні зміни в рішення суду в частині судових витрат.

В акті про надання професійної правничої допомоги вказано детальний опис наданих послуг у годинах, що в загальній кількості визначена у розмірі 46 год.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в тому, що адвокатами відповідача було витрачено на участь у судових засіданнях 27.03.2018 року та 18.12.2018 року не по 3 години, а по одній годині. А 25.01.2019 року – не 3 години, а 2 години. Це відповідає журналу судових засідань.

Отже, загальну кількість годин, витрачених на професійну правничу допомогу адвокатами Адвокатського об’єднання «Арцінгер» суд апеляційної інстанції зменшує з 46 годин до 41 години.

Крім того, враховуючи об’єм та складність справи, тривалість розгляду та кількість проведених судових процесів в режимі відеоконференції, колегія суддів, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг та розумності їхньої вартості вважає справедливим визначити вартість наданих послуг у сумі 16 400 грн. 00 коп. (із розрахунку 400 грн./год).

Що стосується додаткових витрат (т.6 а.с. 70), оцінених адвокатським об’єднанням у 9 413 грн.40 коп., то колегія суддів транспортні витрати, понесені на проїзд адвоката Тищенко С.В. у Ватутінський міський суд для участі у судовому засіданні 10.04.2018 року зменшує з 8 400 грн. 00 коп. до 500 грн. 00 коп., враховуючи вартість проїзду з м. Києва до м. Ватутіно. А також виключає з цього переліку транспорті витрати на таксі, здійснені адвокатом Тищенко С.В. у зв’язку з участю в судовому засіданні 11.04.2018 року в розмірі 500 грн. 00 коп. (250 грн. 00 коп. х 2) та 164 грн. 00 коп. витрат того ж адвоката (робота-дім) як необґрунтовані.

Отже загальна сума витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню, складає 17 349 грн. 40 коп. (16 400 грн. 00 коп. + 949 грн. 40 коп.)

За таких обставин, у зв’язку з порушенням норм процесуального права рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення судових витрат.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 18 лютого 2019 року змінити, зменшивши розмір судових витрат, стягнутих із ОСОБА_5 на користь Приватного акціонерного товариства «Ватутінський комбінат вогнетривів» у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, з 308 821 грн. 01 коп. до 17 349 грн. 40 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 травня 2019 року.

Судді