Справа № 137/270/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" травня 2019 р.

Літинський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Желіховського В.М.

секретаря судових засідань Голоти О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в смт. Літині цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання,-

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся ОСОБА_2 із вказаним позовом до ОСОБА_3 про втрату права на проживання, в якому зазначає, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок із господарськими будівлями, який розташований по АДРЕСА_1. В даному будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_3, який з 2016 р. не проживає спільно із позивачем і добровільно знятися з обліку не бажає. Позивач вважає, що відповідач ОСОБА_3 перестав бути членом сім’ї та вважається таким, що втратив право користування житлом і змушений звернутися до суду за захистом своїх прав, оскільки надалі це надасть йому змогу оформити субсидію.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій справу просить розглянути у його відсутність. Позовні вимоги підтримує повністю і просить їх задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про день час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Також відповідача про день час та місце розгляду справи був повідомлений відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання.

З урахуванням письмової позиції позивача, досліджених доказів та вимог закону суд визнає за необхідне за згодою позивача на підставі ст. 280 ЦПК України постановити заочне рішення, яким позов задовольнити повністю з таких підстав.

Відповідно до договору дарування (а.с. 7-8) та Витягу про державну реєстрацію прав (а.с.9) встановлено, що ОСОБА_2 являється власником житлового будинку по АДРЕСА_1. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов (а.с. 10), ОСОБА_3, 1949 року народження, за місцем реєстрації АДРЕСА_1 не проживає і ніколи не проживав. Відповідно до довідки Селищенської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 193 від 25.02.2019 р. (а.с. 11) судом встанволено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, але фактично за вищевказаною адресою ніколи не проживав і не проживає на даний період.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів «2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16,386,391 ЦК України.

Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.

Згідно ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутність наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю, оскільки позивач є законним власником житлового будинку по АДРЕСА_1 і відповідач ОСОБА_3 з 2016 р. не проживає за вищезазначеною адресою без поважних причин, а тому вважається таким, що втратив право на проживання в зазначеному будинку.

Керуючись ст.ст.4,12,48,76,81, 141, 247, 259,263-268, 280 ЦПК України і на підставі ст.ст.316,317,319,321,386,391,405 ЦК України, ст.71,72 ЖК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, таким, що втратив право користування житловим будинком та примусово зняти його з реєстрації за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1.

Копію заочного рішення протягом 2 діб направити відповідачеві та роз'яснити, що заяву про перегляд заочного рішення відповідач може надіслати до суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Апеляційну скаргу на рішення суду сторони можуть подати протягом 30 днів після проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Желіховський В. М.