Постанова

Іменем України

15 липня 2019 року

м. Київ

справа № 506/292/16-ц

провадження № 61-39813св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: Окнянська районна рада в Одеській області, ОСОБА_3 ,

треті особи: Окнянська районна державна адміністрація Одеської області, Головне управління Держгеокадастру в Одеській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 03 квітня 2018 року у складі судді Бурдинюк О. С. та постанову Апеляційного суду Одеської області від 12 червня 2018 року у складі колегії суддів: Сегеди С. М., Гірняк Л. А., Кононенко Н. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У травні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до Окнянської районної ради в Одеській області, ОСОБА_3 , треті особи: Окнянська районна державна адміністрація Одеської області (далі - Окнянська РДА), Головне управління Держгеокадастру в Одеській області (далі - ГУ Держгеокадастру), про визнання незаконним та скасування державного акта.

Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовували тим, що на підставі державного акта від 11 грудня 2008 року серії НОМЕР_1 , зареєстрованого у Книзі реєстрації державних актів за № 09 ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка кадастровий номер № НОМЕР_2 , площею 2,00 га на території Федосіївської сільської ради. Крім того, ОСОБА_2 на праві власності на підставі державного акта від 11 грудня 2008 року серії НОМЕР_3 , зареєстрованого у Книзі реєстрації державних актів за № 09 належить земельна ділянка кадастровий номер № НОМЕР_4 площею 2,00 га на території Федосіївської сільської ради. 06 червня 2013 року вони дізналися про порушення своїх прав, а саме Відділ держземагентства у Красноокнянському районі листом від 06 березня 2013 року № 15-01-20/987 повідомив, що вказані земельні ділянки перебувають у межах земельної ділянки площею 49,5 га постійного землекористування ОСОБА_3 (державний акт, виданий 07 травня 2002 року № НОМЕР_5 , зареєстрований у Книзі записів державних актів № 104 на право постійного користування земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського) господарства). Державний акт виданий з порушенням законодавства, у зв`язку з чим він підлягає скасуванню у частині, що накладається на їхні земельні ділянки. Крім того, відповідно до статей 92, 121 ЗК України (у редакції від 25 листопада 2001 року) передбачено вичерпний перелік осіб, що можуть набувати право постійного землекористування, серед яких фізичні особи відсутні, крім того, передбачена можливість виділення одній особі для ведення особистого селянського господарства не більше 2,00 га, а не 49,5 га, як відведено відповідачу.

Посилаючись на викладене, позивачі просили визнати незаконним та скасувати державний акт, виданий 07 травня 2002 року НОМЕР_5 , зареєстрований у Книзі записів державних актів № 104 Красноокнянською районною радою на право постійного користування земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського) господарства ОСОБА_4 у межах, що накладається на земельну ділянку ОСОБА_1 кадастровий номер НОМЕР_2 , площею 2,00 га та про визнання незаконним та скасування державного акта, виданого 07 травня 2002 року № НОМЕР_5 , зареєстрованого у Книзі записів державних актів № 104 Красноокнянською районною радою на право постійного користування земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського) господарства ОСОБА_4 у межах, що накладається на земельну ділянку ОСОБА_2 кадастровий номер НОМЕР_4 , площею 2,00 га.

Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 03 квітня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що є неприпустимим позбавлення відповідача його права користуватися земельною ділянкою лише з тієї підстави, що державним органом, що здійснює ведення ДЗК допущено помилку, а саме: не внесені дані щодо земельної ділянки відповідача до автоматизованої системи ДЗК. Відповідачем отриманий державний акт на постійне користування земельною ділянкою загальною площею 49,50 га у 2002 році, а ОСОБА_1 , ОСОБА_2 надано у власність земельні ділянки по 2,00 га кожному наприкінці 2008 року. Тобто ОСОБА_3 набув право постійного користування землею набагато раніше ніж ОСОБА_1 , ОСОБА_2 також ОСОБА_3 не може відповідати за рішення органу місцевого самоврядування, яке прийняте щодо позивачів, а отже, його не може бути позбавлено конституційного права, оскільки він добросовісно, відкрито та на законних підставах набув право користування на земельну ділянку.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 12 червня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що є неприпустимим позбавлення відповідача його права користуватися земельною ділянкою лише з тієї підстави, що державним органом, що здійснює ведення ДЗК допущено помилку та не внесено дані щодо земельної ділянки відповідача до автоматизованої системи ДЗК.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників

У липні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 03 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 12 червня 2018 року, в якій просять скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказують на те, що висновок про набуття ОСОБА_3 права користування землею суперечить статтям 23, 23 ЗК України, у редакції від 1990 року, якими визначено, що право користування землею виникає після одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, до одержання документа, шо посвідчує право користування землею, забороняється. Документом, який посвідчує право користування земельними ділянками особистого селянського господарства є державний акт. Зважаючи, що землевпорядна документація розроблялась за рахунок осіб яким земля мала відводитись необхідно зробити висновок, що відповідач не набув й права «правомірного очікування» видачі державного акта.

23 жовтня 2018 року ГУ Держгеокадастру подало до суду пояснення, у яких зазначило рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими.

У жовтні 2018 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 подав відзив на касаційну скаргу, у якому зазначив, що позивачами не доведено, яким чином право користування земельною ділянкою ОСОБА_3 порушило їхні права саме в момент його набуття (2002 рік) та в подальшому, в момент виділення їм земельних ділянок. Позивачі мали отримати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель запасу, натомість їм видано земельні ділянки із земель, які перебували у користуванні фермерського господарства. Оскільки земельна ділянка у ОСОБА_3 з користування не вилучалась, та право користування земельною ділянкою не припинялось, то Красноокнянська РДА не мала права передати її у власність іншим особам, у тому числі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У липні 2019 року ОСОБА_2 подав заяву про призначення справи до розгляду та врахування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 15 травня 2018 року у справі № 372/2180/15-ц.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Судом встановлено, що згідно з державним актом на право постійного користування землею серії НОМЕР_5 , виданого 07 травня 2002 року, ОСОБА_4 надано у постійне користування земельна ділянка площею 49,50 га, яка розташована на території Федосіївської сільської ради, для ведення селянського (фермерського) господарства.

Вказаний державний акт виданий на підставі рішення Красноокнянської районної ради від 24 листопада 2000 року № 114-ХХІІІ «Про затвердження проектів відведення земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства».

ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка кадастровий номер № НОМЕР_2 площею 2,00 га на території Федосіївської сільської ради на підставі державного акта від 11 грудня 2008 року серії НОМЕР_1 , зареєстрованого у Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 10.

ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка кадастровий номер № НОМЕР_4 площею 2,00 га та території Федосіївської сільської ради на підставі державного акта від 11 грудня 2008 року серії НОМЕР_3 , зареєстрованого у Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 09.

Указані державні акти видані на підставі розпорядження Красноокнянської районної державної адміністрації Одеської області від 07 травня 2008 року № 179/А-2008.

Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи від 17 січня 2018 року № 17-1895/6126/6127, земельні ділянки ОСОБА_1 площею 2,00 га та ОСОБА_2 , площею 2,00 га повністю входять до складу земельної ділянки площею 21,89 га, наданої у постійне користування ОСОБА_4 , згідно з державним актом серії НОМЕР_5 від 07 травня 2002 року.

Звертаючись до суду із позовом, позивачі вказували на те, що ЗК України від 25 жовтня 2001 року не передбачено надання громадянам земельної ділянки у постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства, а також не передбачено надання землі у розмірі 49,5 га, а отже, виданий йому державний акт від 07 травня 2002 року НОМЕР_5 , є незаконним.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 січня 1993 року № 15 «Про порядок ведення державного земельного кадастру» (у редакції, станом на момент отримання відповідачем державного акта) державний земельний кадастр призначений для забезпечення Рад народних депутатів, заінтересованих підприємств, установ, організацій і громадян вірогідними і необхідними відомостями про природний, господарський стан та правовий режим земель з метою організації раціонального використання та охорони земель, регулювання земельних відносин, землеустрою, обґрунтування розмірів плати за землю.

Ведення державного земельного кадастру забезпечується проведенням топографо-геодезичних, картографічних робіт, ґрунтових, геоботанічних, радіологічних, лісотипологічних, містобудівних та інших обстежень і розвідувань, реєстрацією права власності на землю, права користування землею і договорів на оренду землі, обліком кількості та якості земель, бонітуванням ґрунтів, зонуванням територій населених пунктів та економічною оцінкою земель. Оперативність і точність даних земельного кадастру забезпечується використанням аерокосмічних зйомок та застосуванням методів дистанційного зондування земної поверхні.

Обов`язок внесення даних в державний земельний кадастр та постійного вивчення потреби в земельно-кадастровій інформації покладений безпосередньо на відповідні органи держави.

Згідно з пунктом 2 розділу VII Закону України «Про державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Установивши, що ОСОБА_3 отримав державний акт на постійне користування земельною ділянкою загальною площею 49,50 га у встановленому законом порядку, раніше ніж ОСОБА_1 , ОСОБА_2 надано у власність земельні ділянки по 2,00 га, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки часткове накладення земельних ділянок, наданих у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на земельну ділянку ОСОБА_3 пов`язане з тим, що державним органом, що здійснює ведення державного земельного кадастру не внесені дані щодо земельної ділянки відповідача до автоматизованої системи ДЗК.

Твердження заявників про те, що відповідно до статей 92, 121 ЗК України (у редакції, від 25 листопада 2001 року) передбачено вичерпний перелік осіб, що можуть набувати право постійного землекористування, серед яких фізичні особи відсутні, крім того, передбачена можливість виділення одній особі для ведення особистого селянського господарства не більше 2,00 га, а не 49,5 га, як відведено відповідачу, є безпідставними, оскільки відповідно до частини першої статті 52 ЗК України, у редакції від 12 липня 2000 року, що була чинною на момент прийняття рішення про відведення земельної ділянки відповідачу, для ведення селянського (фермерського) господарства можуть передаватися у приватну власність або надаватися у користування земельні ділянки, розмір яких не повинен перевищувати 50 гектарів сільськогосподарських угідь і 100 гектарів усіх земель.

Вимоги заявників про врахування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 15 травня 2018 року у справі № 372/2180/15-ц при ухваленні рішення у цій справі, не підлягають задоволенню, оскільки у цій постанові здійснений правовий висновок щодо надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у статті 59 ЗК України.

З урахуванням того, що інші доводи касаційної скарги, є ідентичними доводам апеляційної скарги заявників, яким суд надав належну оцінку, висновки суду апеляційної інстанції є достатньо аргументованими, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявників, при цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Суди першої й апеляційної інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 03 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 12 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик