КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №759/2873/18 Головуючий у І інстанції - Миколаєць І.Ю.
апеляційне провадження №22-ц/824/8725/2019 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Таргоній Д.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Артемова Антона Олексійовича на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лазарєва Людмила Іванівна про розірвання договору довічного утримання,

встановив:

ОСОБА_2 звернулась до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання, мотивуючи свої вимоги тим, що 02 березня 2010 року між позивачем і ОСОБА_1 було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І., зареєстрований в реєстрі за №362.

Згідно п.1 договору, відчужувач передає у власність, а набувач приймає належну відчужувачу квартиру АДРЕСА_1 , взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача довічним утриманням.

Так, як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №113970764 від 14 лютого 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І. було зареєстровано обтяження - заборону на нерухоме майно, а саме квартиру, де власником зазначено відповідача. З викладеного вбачається, що відповідач набув право власності на Квартиру.

При цьому відповідач після укладення договору довічного утримання неналежним чином виконував свої обов`язки по договору, а протягом останніх шести років взагалі їх не виконує: відповідач за останні шість років жодного разу не забезпечував позивача продуктами харчування, одягом, медикаментами, побутовими послугами.Будь-якого догляду на позивачем не здійснює.

Натомість відповідачем з моменту укладення договору та до сьогодні виконується лише вимоги п.7 Договору щодо надання позивачеві коштів в рахунок матеріального забезпечення (до лютого 2011 року у сумі 1500 грн., а з березня 2011 року у сумі 2000 грн.).

Неодноразові звернення позивача до відповідача з проханням належно виконувати свої обов`язки за договором остання ігнорувала, не повідомляючи позивача про причини такого невиконання.Відповідач взагалі не навідується до позивача та не виконує інші обов`язки за договором.

Окрім того, у подальші роки після укладення договору у позивача істотно погіршився стан здоров`я, проте позивач самостійно відвідувала лікарів, повістю оплачувала медичні послуги та дослідження. У результаті досліджень у позивача було діагностовано онкологічне захворювання, яке потребувало тривалого та дорого вартісного лікування.

У жовтні 2017 року позивач перенесла операцію.

Вказані обставини вважає невиконанням відповідачем вимог п.8-9 договору, на підставі чого, відповідачеві був надісланий лист в інтересах позивача від 14 лютого 2018 року з пропозицією добровільно розірвати в двосторонньому порядку Договір довічного утримання, проте станом на дату подання позову відповіді на даний лист не отримано.

Оскільки відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання за договором довічного утримання, а позивач, враховуючи її похилий вік, стан здоров`я потребує систематичного догляду, позивач змушена звернутися до суду для його розірвання та застосування наслідків розірвання: визнання за позивачем права власності на квартиру.

Оскільки скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно проводиться на підставі рішення суду, і законом не передбачено альтернативної можливості зареєструвати право власності на нерухоме майно за наявності не скасованого рішення про попереднього власника, та з огляду на те, що обтяження було внесено на підставі спірного договору довічного утримання, що підлягає розірванню, то вказане обтяження також повинне бути скасоване.

Просила суд, розірвати договір довічного утримання, укладений 02 березня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений Лазарєвою Л.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №362.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Скасувати рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , яке було прийняте КП КМР «КМБТІ» на підставі Договору довічного утримання від 02 березня 2010, посвідченого Лазарєвою Л.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №362.

Скасувати обтяження - заборону на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , накладену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І. 02 березня 2010 року, зареєстровану в реєстрі за №363.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року, позов задоволено.

Розірвано договір довічного утримання, укладений 02 березня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І., зареєстрований в реєстрі за №362.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Скасовано рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , яке було прийняте Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» на підставі Договору довічного утримання від 02 березня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І., зареєстрованого в реєстрі за №362.

Скасовано обтяження - заборону на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , накладену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І. 02 березня 2010 року, зареєстровану в реєстрі за №363.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що згідно з п.14 договору утримання, договір утримання може бути розірваний за згодою сторін, а в разі невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін - в судовому порядку.

Отже, умовами договору утримання встановлено порядок його розірвання - за згодою сторін, або за сукупністю обставин у судовому порядку: у разі невиконання його умов та відмови від добровільного розірвання.

Виходячи зі змісту доданого до позову листа від 14 лютого 2018 року запропоновано розірвати договір утримання шляхом укладення додаткового договору, та не пізніше як у 2-денний строк з дня отримання листа, письмово повідомити про прийняте рішення. Вказаний лист Відповідач не отримував.

Позивачем не отримано відмову відповідача від розірвання договору утримання, а тому позов є передчасним. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Істотними умовами договору є: предмет договору - квартира; зміст утримання: забезпечення харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи медичну, санаторно-курортне лікування, що виражене в грошовому еквіваленті та оцінене сторонами за спільною згодою у розмірі 1 500 грн., яка надалі була підвищена до 2 000 грн. на місяць.

Позивач не заперечував отримання від відповідача утримання у вигляді грошових сум у розмірі та в порядку, що передбачені умовами договору утримання, протягом часу дії Договору утримання.

Отже, істотні умови договору утримання виконувалися відповідачем належними чином, а тому суд неправомірно розірвав Договір утримання.

Жодних доказів, які б підтвердили факт самоусунення відповідача від виконання зобов`язань по догляду та утриманню позивача, а саме у відповідності до положень договору утримання - ухиляння Відповідача від виконання замовлень Позивача по придбанню і доставці продуктів харчування, одягу, медикаментів, або ж від погодження лікування, або ж не забезпечення санаторно-курортним лікуванням у межах щомісячного матеріального утримання, надано не було.

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 через представника подала відзив, який обґрунтовувала тим, що судом правильно та повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, мотивування ж заперечень відповідача по суті позовних вимог вважає такими, що зводяться до довільного і безпідставного тлумачення положень договору на власну користь, усупереч порядку виконання договору, встановленому сторонами у договорі.

Так, відповідач навідувалася для передачі коштів позивачу та здійснювала таку передачу грошових коштів готівкою для того, щоб передати гроші та отримати розписку лише до 2015 року, та в подальшому взагалі перестала навідуватися до позивача для передачі коштів та перераховувала кошти у розмірі 2000 грн. щомісячно на картковий рахунок позивача дистанційно, що є порушенням способу виконання грошового зобов`язання та неналежним виконанням грошового зобов`язання.

Просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 2 березня 2010 року між позивачем і ОСОБА_1 було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І., зареєстрований в реєстрі за №362.

Згідно п.1 договору, відчужувач передає у власність, а набувач приймає належну відчужувачу квартиру АДРЕСА_1 , взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача довічним утриманням.

Згідно п.6 договору набувач зобов`язується в межах вартості матеріального забезпечення довічно утримувати відчужувача, зробити ремонт квартири - кімната, кухня, балкон, вікно (бажано до кінця 2010 року); після смерті відчужувача поховати його з додержанням прийнятих громадських та християнських звичаїв на кладовищі Берківці. Поминки 9 днів, 40 днів, 1 рік.

При цьому у п.8 договору встановлено, що за рахунок суми матеріального забезпечення і в межах її вартості, за замовленням відчужувача, набувач зобов`язаний придбати і безоплатно доставити до місця її проживання, - продукти харчування, одяг, медикаменти або забезпечення надання побутових послуг. Про прийняття таких речей або послуг в рахунок вартості матеріального забезпечення за цим договором відчужувач має надати відповідну розписку.

Згідно п.9 договору в разі термінової необхідності, через стан здоров`я відчужувача, набувач за погодженням відчужувача зобов`язаний лікувати відчужувача стаціонарно або амбулаторно.

Пунктом 10 договору передбачено обов`язок набувача один раз на рік забезпечувати відчужувача санаторно-курортним відпочинком.

Вартість матеріального забезпечення встановлена в п.7 договору у розмірі 1 500грн. в місяць. В разі зміни встановленого законом розміру прожиткового мінімуму доходів громадян для відповідної категорії громадян - ця сума пропорційно змінюється, але не більше ніж 2 000грн. в місяць. Сума матеріального забезпечення до 23 числа поточного місяця передається відчужувачу готівкою під розписку про одержання (п.7 договору).

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №113970764 від 14 лютого 2018 року - 02 березня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І. було зареєстровано обтяження - заборону на нерухоме майно, а саме Квартиру, де власником зазначено ОСОБА_1 . З викладеного вбачається, що відповідач набув право власності на дану квартиру.

Відповідно до п. 14 Договору цей договір може бути розірваним за згодою Сторін, а в разі невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін - в судовому порядку.

Так, відповідачеві був надісланий лист в інтересах позивача від 14 лютого 2018 року з пропозицією добровільно розірвати в двосторонньому порядку договір довічного утримання

Окремим обов`язком відповідача також було лікування відчужувача відповідно до її стану здоров`я. Договором у п.9 про це визначено наступним чином: в разі термінової необхідності, через стан здоров`я відчужувача, набувач за погодженням відчужувача зобов`язаний лікувати відчужувача стаціонарно або амбулаторно.

Судом також встановлено, що у позивача за період дії Договору істотно погіршився стан здоров`я, а саме діагностовано онкологічне захворювання - інвазивна карцинома молочної залози з ураженням лімфавузлів, що за кодом захворювання T2N1M0 відповідає 3-ій стадії захворювання. За період з 2013 р. по 2018 р. включно позивачем було витрачено на лікування понад 367 503,37 грн. Також доданими до позову документами підтверджується перенесення позивачем операції у жовтні 2017 року, кількох курсів хіміотерапії, променевої терапії

З відповіді КП КМР «КМБТІ» від 14 червня 2018 року №062/14-7265 (И-2018) вбачається, що квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі договору довічного утримання.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання у повному обсязі за Договором довічного утримання. Вимога про визнання за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1 також підлягає задоволенню.

Оскільки договір, на підставі якого було прийняте оскаржуване рішення підлягає розірванню з визнанням за позивачем права власності на квартиру, то вищезазначене рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , яке було прийняте КП КМР «КМБТІ» на підставі договору довічного утримання від 02 березня 2010 року, посвідченого Лазарєвою Л.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №362, також підлягає скасуванню, а з огляду на те, що обтяження внесене 02 березня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І. на підставі спірного договору довічного утримання, що підлягає розірванню, то вказане обтяження також повинне бути скасоване.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли в наслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Згідно ст.744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

За правилами п.1ч.1ст.755 ЦК України, Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Згідно ч.1 ст.756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.

При цьому, відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Порушенням зобов`язання згідно ст.610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 та 2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вказане означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення, а до цього визначені у правочині умови є правомірними.

Згідно ч.1 ст.756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.

Згідно п.9 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п.5 ст.24 вищезазначеного Закону, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Відповідно до ч.1,2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Згідно п.1.3 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 N 7/5 (чинного на 02 березня 2010 року, тобто на момент прийняття оскаржуваного рішення про державну реєстрацію) державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць, обслуговування на території яких здійснюється БТІ, створеними до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України" та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Проведення державної реєстрації прав у межах території однієї адміністративно-територіальної одиниці реєстраторами декількох БТІ не допускається.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання у повному обсязі за договором довічного утримання.

Викладені в апеляційній скарзі доводи, є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року слід залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Артемова Антона Олексійовича залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 11 липня 2019 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Д.О. Таргоній

С.О. Журба