Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 462/1533/15-ц

провадження № 61-21340св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С.,

Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Львівської області

від 18 січня 2017 року у складі колегії суддів: Мельничук О. Я., Крайник Н. П.,

Цяцяк Р. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору від 26 грудня 2006 року № LVL6AK00000047 ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі

17 200,00 доларів США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі

0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту, періодом сплати вважати період із 24 по 26 число кожного місяця, зі строком повернення - 26 листопада 2011 року.

На забезпечення виконання зобов`язання за договором № LVL6AK00000047 між

ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки.

ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку із чим станом на 20 січня 2015 року в нього виникла заборгованість у розмірі 61 073,41 доларів США, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) становить 963 127,68 грн, яка складається із: 12 780,15 доларів США - заборгованість за кредитом; 13 584,12 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 733,01 доларів США - заборгованість за комісією за користування кредитом; 33 976,13 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором.

Посилаючись на вказані обставини, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором від 26 грудня 2006 року № LVL6AK00000047 у розмірі 61 073,41 доларів США, що за курсом НБУ складає 963 127,68 грн.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 09 червня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що банком пропущено строк позовної давності.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 14 грудня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» солідарно за кредитним договором від 26 грудня 2006 року № LVL6AK00000047 з

ОСОБА_1 та договором поруки від 26 грудня 2006 року № LVL6AK00000047 з ОСОБА_2 заборгованість станом на 20 січня 2015 року у сумі 27 097,28 доларів США, що в еквівалентні 427 324,10 грн, та включає: 12 780,15 доларів США, що в еквівалентні 201 542,96 грн, - заборгованість за кредитом, 13 584,12 доларів США, що в еквівалентні 214 222,57 грн, - заборгованість за відсотками, 733,01 доларів США, що в еквівалентні 11 559,56 грн, - заборгованість за комісією. Стягнуто на користь

ПАТ КБ «ПриватБанк» солідарно за кредитним договором від 26 грудня 2006 року

№ LVL6AK00000047 із ОСОБА_1 та договором поруки від 26 грудня 2006 року

№ LVL6AK00000047 із ОСОБА_2 221 958,04 грн - пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань та заборгованість станом на 20 січня 2015 року. У решті позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 липня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Львівської області від 14 грудня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Останнім рішенням Апеляційного суду Львівської області від 18 січня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк». Стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» солідарно за кредитним договором від 26 грудня 2006 року

№ LVL6AK00000047 із ОСОБА_1 та за договором поруки від 26 грудня 2006 року

№ LVL6AK00000047 із ОСОБА_2 заборгованість станом на 20 січня 2015 року у сумі 27 097,28 доларів США, що в еквівалентні 427 324,10 грн, та включає:

12 780,15 доларів США, що в еквівалентні 201 547,96 грн, - заборгованість за кредитом; 13 584,12 доларів США, що в еквівалентні 214 222,57 грн, - заборгованість за відсотками; 733,01 доларів США, що в еквівалентні 11 559,56 грн, - заборгованість за комісією. Стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» солідарно за кредитним договором від 26 грудня 2006 року № LVL6AK00000047 із ОСОБА_1 та договором поруки від 26 грудня 2006 року № LVL6AK00000047 із ОСОБА_2 221 958,04 грн пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань та заборгованість станом на 20 січня 2015 року. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що наявні правові підстави для стягнення суми заборгованості за кредитним договором з відповідачів як солідарних боржників згідно з укладеними договорами кредиту та поруки.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У лютому 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Львівської області від 18 січня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що банк, звернувшись у 2012 році до суду із позовом до боржника про звернення стягнення на предмет застави, змінив строк виконання зобов`язання, а до поручителя із позовом банк у 2012 році не звертався, тому пред`явлення позову до боржника не перериває строк позовної давності. Крім того, апеляційний суд всупереч статтям 58, 59, 295, 301 ЦПК України прийняв як належний і допустимий доказ рішення Індустріального районного суду

м. Дніпропетровська від 27 серпня 2012 року, при цьому не зазначив поважних причин неподання такого доказу під час розгляду справи в суді першої інстанції, що є грубим порушенням норм процесуального права.

У квітні 2017 року від ПАТ КБ «ПриватБанк» надійшли заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому заявник просив відхилити вказану касаційну скаргу, а рішення Апеляційного суду Львівської області від 18 січня 2017 року залишити без змін.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 21 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних

і кримінальних справ вказану касаційну скаргупередано до Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 26 грудня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та

ОСОБА_1 укладений кредитний договір № LVL6AK00000047, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 17 200,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі

0,14 % від суми виданого кредиту, період сплати - із 24 по 26 число кожного місяця, строк повернення - 26 листопада 2011 року.

На забезпечення виконання зобов`язання за договором № LVL6AK00000047 між

ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки.

Заочним рішенням від 27 серпня 2012 року Індустріального районного суду

м. Дніпропетровська позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк»,

ОСОБА_1 задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості

ОСОБА_1 за кредитним договором від 26 грудня 2006 року № LVL6AK00000047 у розмірі 229 473,92 грн звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль

БАЗ-22154, рік випуску - 2006, тип ТЗ: автобус-D, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 10 000,00 грн. У іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором станом на 20 січня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 61 073,41 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом - 12 780,15 доларів США, заборгованості за відсотками за користування кредитом - 13 584,12 доларів США, заборгованості за комісією за користування кредитом - 733,01 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 33 976,13 доларів США.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачами.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, виходив з того, що оскільки відповідачі не виконували належним чином умов кредитного договору, то виникла заборгованість підлягає стягненню у солідарному порядку з відповідачів.

Верховний Суд не погоджується з такими висновками судів з огляду на таке.

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).

Частиною другою статті 548 ЦК України встановлено, що недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Тобто, за виключенням гарантії (стаття 562 ЦК України), лише дійсні вимоги можуть бути забезпечені.

Частинами першою, другою статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Тобто порука є додатковим (акцесорним) способом забезпечення виконання зобов`язань, а тому такі правочини щодо встановлення забезпечення матимуть юридичне значення тільки тоді, коли мають юридичну силу основні зобов`язання.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду

від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12), від 04 липня 2018 року (справа

№ 310/11534/13) та від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16).

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову у зв`язку із пропуском строку позовної давності та висновок апеляційного суду про стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотками та неустойкою є помилковими, оскільки зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом та неустойку.

З огляду на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» вже стягувало заборгованість за цим кредитом, що підтверджується заочним рішенням Індустріального районного суду

м. Дніпропетровська від 27 серпня 2012 року, яким звернено стягнення на предмет застави, а тому вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту вдруге є необґрунтованими, а нарахування відсотків та неустойки після закінчення строку кредитування ані договором, ані законом не передбачено, отже, такі вимоги є безпідставними.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, скасування рішень судів першої й апеляційної інстанцій з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку з безпідставністю таких вимог.

Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, то з

ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 4 384,80 грн.

Керуючись статтями 141, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09 червня 2015 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 18 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на користьОСОБА_1 судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 4 384,80 грн.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик