Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.05.2019

Справа №607/4399/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі

головуючого судді Сливка Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Хамелко О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд із вказаним позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання їх такими, що втратили право на користування житлом. Позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . У цьому приміщенні зареєстровані відповідачі, які є її онукою та дочкою, відповідно. Протягом останніх 12 років останні не проживають у вказаному приміщенні. Саме тому їх слід визнати такими, що втратили право на користування цим помешканням, вважає позивач.

У судове засідання позивач не з'явилась, попередньо подавши заяву про розгляд справи за її відсутності у якій також зазначає, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення на веб-сайті суду, повторно, у судове засідання не з'явились, не повідомивши про причини неявок. Заяв про розгляд справи за їх відсутності та відзивів не подавали. За даних обставин наявні усі підстави, визначені частиною 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), для ухвалення заочного рішення у справі, керуючись частиною 4 ст. 223 ЦПК України.

Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України (далі ЦК України ) та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку ) , квартиру, користуються ним (нею ) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб .

Так само, частиною першою статті 405 ЦК України визначено, що члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення,яке вони мають право займати визначається його власником.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири ) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Частиною другою статті 405 ЦК України визначено,що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно із положеннями частини 1 статті 319 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом установлено,що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 24 травня 2010 року.

У цій квартирі, окрім позивача, зареєстровані відповідачі.

Вказане підтверджується довідкою № 185 від 18 лютого 2019 року, виданою приватним підприємством «Благоустрій».

ОСОБА_3 є дочкою позивача, а ОСОБА_2 - онукою.

Той факт, що відповідачі не поживають у зазначеній квартирі підтверджується актом обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) від 18 лютого 2019 року, виданою приватним підприємством «Благоустрій».

Окрім цього, як убачається з довіреностей, завірених у нотаріальному офісі штату Нью-Джерсі, США, відповідачі є громадянами Сполучених Штатів Америки та зареєстровані у цій країні.

Отож, як встановлено в судовому засіданні, відповідачі у вказаній квартирі не проживають більше одного року. Доказів поважності підстав такого непроживання суду надано не було, як і не наведено фактів наявності домовленості між позивачем та відповідачами, що стосувалась би зазначених обставин.

Будь-яких доказів на спростування позовних вимог під час розгляду справи не подано, а судом не здобуто.

Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що в даному випадку має місце порушення прав позивача з вини відповідачів, які підлягають захисту, шляхом визнання останніх таким, що втратили право на користування зазначеним житловим приміщенням, тобто задоволення позову.

Також, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідачів в користь позивача слід стягнути 768,4 грн. судового збору.

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 12, 81, 141 , 259, 263, 265, 268, 273, 280- 282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом - задовольнити.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати такими, що втратили право на користування житлом - квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручену у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено та підписано судом 13 травня 2019 року.

Реквізити сторін :

Позивач ОСОБА_1 , зареєстрована адреса проживання - АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

Відповідачі: ОСОБА_2 , зареєстрована адреса проживання - АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;

ОСОБА_3 , зареєстрована адреса проживання - АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Головуючий суддя

Л. М. Сливка