ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/3046/18 Номер провадження 22-ц/814/180/19
Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д.Д. Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року

м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді: Гальонкіна С.А.,

суддів: Хіль Л.М., Абрамова П.С.,

з секретарем судового засідання: Ткаченко Т.І.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Склярова М.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Моторного (транспортного) страхового бюро України в особі представника – адвоката Чишинського Романа Володимировича на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 жовтня 2018 року у складі головуючого судді Андрієць Д.Д., ухвалене в залі суду в м. Кременчуці, відомості про дату складення повного тексту рішення відсутні, у справі № 524/3046/18 за позовом ОСОБА_5 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

28 квітня 2018 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України та ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди .

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 25.09.2017 року о 00:10 на перехресті вул.Троїцька та ім.О.Богаєвського в м. Кременчуці ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, повертаючи ліворуч на зелений сигнал світлофору, не надав перевагу у русі та скоїв зіткнення з автомобілем SKODA ROOMSTER д.н.з.НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6, який рухався в зустрічному напрямку на рівнозначній дорозі, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17.11.2017 року ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 була застрахована у ПАТ «ПЗУ України». Однак цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 не була застрахована у відповідності до вимог Закону.

ОСОБА_5 звернулась до МТСБУ із повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування. У визначені законом строки МТСБУ не направило свого представника, в зв’язку з чим вона самостійно визначила розмір шкоди, який становив 118131,33 грн, а вартість відновлювального ремонту - 199259,22 грн.

16.04.2018 року МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 67014,10 грн. ОСОБА_2 добровільно не відшкодував завдану шкоду.

Крім того, у доводах позовної заяви ОСОБА_5 зазначає, що в результаті ДТП їй заподіяно моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях через пошкодження автомобіля, яку вона оцінює в 15000 грн.

Враховуючи наведене, позивач просила суд стягнути з МТСБУ на свою користь 32985,90 грн. страхового відшкодування, а з ОСОБА_2 - 99259,22 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 15000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 жовтня 2018 року позов ОСОБА_5 до Моторного(транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди – задоволено частково.

Стягнуто з Моторного(транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_5 кошти в сумі 32985,90 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 18131,33 грн.

В іншій частині вимог – відмовлено.

Стягнуто з Моторного(транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_5 судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 255,52 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 255,52 грн.

З рішенням суду не погодились відповідачі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевий суд безпідставно взяв до уваги висновок експертного товарознавчого дослідження №121-17 від 10.10.2017 року, яким визначено розмір матеріального збитку в сумі 118131 грн. 33 коп., та не врахував, що даний висновок отриманий позивачем з порушенням вимог закону. Також зазначає, що у вказаному висновку завищено розмір завданого збитку та вважає, що такий висновок взагалі не є доказом у справі.

В апеляційній скарзі представник Моторного (транспортного) страхового бюро України – адвокат Чишинський Р.В. просить рішення місцевого суду в частині задоволення позовних вимоги до МТСБУ скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевий суд не звернув увагу на те, що за заявою позивача фактичний огляд транспортного засобу з метою оцінки розміру шкоди було проведено в день ДТП, тобто на два дні раніше, ніж повідомлено МТСБУ про подію ДТП, що суперечить положенням ст. 34.2 Закону України «Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Крім того, вказує, що судом не враховано того, що відповідно до ст. ст. 29, 32 ЗУ «Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ сплачує вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу, та не відшкодовує шкоду, пов’язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

Відзив на апеляційні скарги у встановлений судом строк від учасників справи не надходив.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

В судове засідання з’явився представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Скляров М.М. Інші учасники справи в судове засідання не з’явилися, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Підстави відкладення апеляційного розгляду відсутні.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 та ч. 3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об’єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України).

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, вважає, що скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 25.09.2017 року о 00:10 год. в м. Кременчуці на перехресті вул. Троїцька та вул. ім.О.Богаєвського ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, здійснював поворот ліворуч на зелений сигнал світлофору, при цьому не надав перевагу у русі автомобілю SKODA ROOMSTER д.н.з.НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6, який рухався в зустрічному напрямку на рівнозначній дорозі, внаслідок чого відбулося зіткнення автомобілів, та транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

17.11.2017 року Автозаводським районним судом м. Кременчука відносно ОСОБА_2 винесено постанову, якою останнього визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, власником автомобіля SKODA ROOMSTER д.н.з.НОМЕР_2 є ОСОБА_5.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 не була застрахована у відповідності до вимог ЗУ «Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

27.09.2017 року ОСОБА_6 звернувся до МТСБУ із повідомленням про ДТП. У визначені п. 34.2. ст. 34 ЗУ «Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строки (протягом 10 робочих днів з дня повідомлення про ДТП, тобто по 10.10.2017 року включно) МТСБУ не направило свого представника для огляду транспортного засобу та визначення розміру шкоди.

При зверненні до суду позивач зазначала, що представник МТСБУ приїхав на огляд транспортного засобу 16.10.2017 року, про що повідомив в цей же день в телефонному режимі. До цього будь-яких повідомлень від МТСБУ за твердженням позивача на її адресу не надходило. Матеріали справи не містять доказів про направлення позивачу та отримання нею повідомлення від МТСБУ чи ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» про визначення дати огляду транспортного засобу для встановлення розміру завданої шкоди.

Із наданих МТСБУ до матеріалів справи доказів вбачається, що ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» направляло повідомлення про огляд транспортного засобу 13 жовтня 2017 року, яке було адресовано лише винуватцю ДТП – ОСОБА_2 (а.с.80).

Акт огляду транспортного засобу за участю учасників ДТП представником МТСБУ Руденком М.О. складено 13.10.2017 року (а.с.81-82).

В зв’язку з тим, що МТСБУ у визначені законом строки не направило свого представника для огляду транспортного засобу та визначення розміру шкоди, позивач самостійно визначила розмір шкоди, звернувшись до судового експерта Корягіна В.В. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №121-17 від 10.10.2017 року вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу становить 199259,22 грн., а розмір матеріальної шкоди складає 118131,33 грн. (а.с.24-27).

30.11.2017 року ОСОБА_5 звернулася до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, одночасно надавши оригінал експертного автотоварознавчого дослідження №121-17 від 10.10.2017 року, складеного судовим експертом Корягіним В.В. та оригінал постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17.11.2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП (а.с.28).

13.04.2018 року від МТСБУ на адресу позивача надійшов лист за №3.1-05/11552, відповідно до якого МТСБУ прийнято рішення про виплату відшкодування в розмірі 67014,10 грн.( а.с.117, 120), яка визначена МТСБУ на підставі звіту № 574 про оцінку майна, складеного 31 жовтня 2017 року ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» (а.с.56-110).

Вказана сума виплачена ОСОБА_5 16.04.2018 року, що не заперечується сторонами та підтверджується платіжним дорученням №903728 від 16.04.2018 року (а.с.119).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_5, місцевий суд виходив з того, що надані позивачем докази, зокрема постанова Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17 листопада 2017 року та висновок експертного автотоварознавчого дослідження №121-17 від 10.10.2017 року, підтверджують факт спричинення шкоди позивачу, як власнику транспортного засобу, протиправність дій відповідача ОСОБА_2, наявність його вини, а також причинно-наслідковий зв’язок між діями відповідача та наслідками у виді шкоди.

Визначаючи розмір матеріальної шкоди, спричиненої позивачу місцевий суд, дійшов висновку, що положення Закону №1961-IV жодним чином не обмежують потерпілого самостійно визначати розмір шкоди, а стаття 34.3 Закону №1961-IV передбачає для страховика лише наслідки, які настають у випадку не направлення або несвоєчасного направлення свого представника для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, у виді обов’язку відшкодувати вартість проведеного дослідження.

Місцевим судом встановлено, що в розумінні Закону №1961-IV, МТСБУ своєчасно не направило свого представника на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, оскільки повідомлення про ДТП надійшло на адресу відповідача 27.09.2017 року, а представник МТСБУ прибув лише 16.10.2017 року.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку, що позивач має право на відшкодування шкоди в розмірі, яка визначена експертом за заявою потерпілого, виходячи з встановленого розміру матеріальної шкоди 118131,33 грн., стягнувши з відповідачів відповідні суми недоплаченого МТСБУ відшкодування. Також суд першої інстанції прийшов до висновку про недоведеність позивачем заподіяння моральної шкоди, в зв’язку з чим в задоволенні цієї позовної вимоги відмовив.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі (п.п. а) п. 41.1. ст. 41 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV(далі - Закон №1961-IV).

Згідно ст. 35 Закону №1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв'язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). Документи, зазначені у підпунктах "а"-"ґ" цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Решта документів надаються в оригіналі або належним чином оформленій копії. Належно оформленою копією документа є копія, посвідчена органом, установою чи організацією, що його видала, або нотаріально посвідчена або посвідчена особою, якій подається заява про страхове відшкодування.

В п. 33.3 ст. 33, п. 34.2, 34.3 ст. 34 Закону №1961-IV зазначено, що водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов'язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Відповідно до статті 36 Закону №1961-IV, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (стаття 29 Закону №1961-IV).

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 посилається на те, що після події ДТП до експерта щодо визначення вартості матеріальних збитків та до МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду звернувся ОСОБА_6, який не є власником пошкодженого транспортного засобу.

Зазначені доводи не заслуговують на увагу суду, оскільки пунктом 33.1 статті 33 Закону України №1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов'язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Крім того, статтею 35 Законом України №1961-IV визначено право на звернення з заявою про страхове відшкодування потерпілого чи іншої особа, яка має право на отримання відшкодування.

Судом встановлено, та не заперечувалось сторонам, що на момент ДТП саме ОСОБА_6 керував транспортним засобом, що належить на праві власності позивачу ОСОБА_5

За змістом роз’яснень, наданих у п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Доводи апелянта ОСОБА_2 щодо передчасного звернення до експерта для визначення розміру матеріальної шкоди, до закінчення десятиденного строку, встановленого п. 34.2. ст. 34 Закону № 1961-IV також не заслуговують на увагу, оскільки дані обставини не носять переконливого значення для вирішення справи та не спростовують порушення, допущеного відповідачем МТСБУ щодо недотримання строків направлення свого представника для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Аналогічні доводи апеляційної скарги МТСБУ про те, що фактичний огляд транспортного засобу з метою оцінки розміру шкоди було проведено експертом за заявою позивача в день ДТП, тобто на два дні раніше, ніж повідомлено МТСБУ про подію ДТП, що суперечить положенням ст. 34.2 Закону України «Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» також не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Норми матеріального права не містять обмежень та не встановлюють обов’язки дотримання спливу певних строків для осіб, які постраждали від ДТП, для їх звернення до експерта для визначення розміру завданих збитків.

Тобто, особа, яка постраждала від ДТП законодавчо не обмежена строками на реалізацію свого права звернутися до незалежного експерта з метою визначення вартості шкоди, спричиненої її транспортному засобі внаслідок ДТП, в тому числі й відразу після настання такої події.

Натомість право використати такі висновки для визначення розміру завданої шкоди у потерпілої особи настає за певних обставин, зокрема в тому разі, якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) у встановлені законом строк не з’явився для вчинення відповідних дій (п. 34.3.ст. 34 Закону № 1961-IV).

З матеріалів справи слідує, та це не заперечувалось сторонами, позивачем повідомлено МТСБУ про настання страхового випадку 27.09.2017 року. Таким чином, згідно п. 34.2. ст. 34 Закону № 1961-IV МТСБУ повинно було направити свого представника для визначення причин настання страхового випадку, огляду транспортного засобу та встановлення розміру збитків протягом 10 робочих днів з дня повідомлення про ДТП, тобто по 10.10.2017 року включно.

При цьому, як вбачається з акту огляду транспортного засобу представник МТСБУ оглянув транспортний засіб лише 13.10.2017 року, тобто з порушенням десятиденного строку, визначеного Законом.

Відповідачем МТСБУ не надано переконливих доказів на підтвердження наявності об’єктивних та непереборних обставин, які б свідчили про поважність причин недотримання визначеного Законом строку направлення представника для визначення причин настання страхового випадку, огляду транспортного засобу та встановлення розміру збитків. Колегія суддів звертає увагу, що МТСБУ під час розгляду справи взагалі не обґрунтувало свої дії щодо недотримання строку, визначеного п. 34.2. ст. 34 Закону № 1961-IV.

Також слід звернути увагу на те, що норма п. 34.2. ст. 34 Закону № 1961-IV, яку на думку апелянта МТСБУ порушила позивач, регламентує порядок дій саме страховика або МТСБУ та саме вони зобов’язані її дотримуватися.

Колегія суддів, враховуючи встановлені у справі фактичні обставини, вважає, що позивач дотримала норми матеріального права щодо реалізації права на самостійне визначення розміру шкоди.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що у висновку експертного товарознавчого дослідження №121-17 від 10.10.2017 року завищено розмір завданого збитку не підтверджені належними і допустимим доказами, а тому не носять переконливого значення.

Так само не беруться до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що висновок експертного товарознавчого дослідження №121-17 від 10.10.2017 року взагалі не є доказом у справі, оскільки такі твердження суперечить нормам ст. ст. 76, 106 ЦПК України, тому не ґрунтуються на законі.

В апеляційній скарзі МТСБУ, посилаючись на положення ст. 29 Закону № 1961-IV, вказує, що місцевий суд безпідставно взяв до уваги висновок експерта, наданий позивачем, оскільки розрахунок матеріальної шкоди, спричиненої транспортному засобу позивача розрахований без врахування коефіцієнту його фізичного зносу. Також, апелянт зазначає, що згідно п. 32.7 ст. 32 Закону № 1961-IV МТСБУ не відшкодовує втрату товарної вартості.

Проте, ці доводи є безпідставними, оскільки з наданого висновку експертного автотоварознавчого дослідження №121-17 від 10.10.2017 року вбачається, що при розрахунку розміру шкоди експертом визначалась вартість деталей автомобіля з урахуванням фізичного зносу, яка становить 91118,16 грн.. При цьому, коефіцієнт фізичного зносу визначений експертом становить 0,471. (а.с.25 на звороті). Розмір втрати товарної вартості експертом Корягіним В.В. визначений як 0,00 грн., та зазначено, що згідно п. 8.6.2 дана величина не нараховується.

Згідно зазначеного висновку вартість матеріального збитку розрахована таким чином: 15903,00+11110,17+91118,16+0,00=118131,33, де: 15903,00 – вартість ремонтно-відновлювальних робіт; 11110,17 – вартість нових матеріалів; 91118,16 – вартість деталей з урахуванням фізичного зносу; 0,00 – розмір втрати товарної вартості.

З незалежної оцінки визначення вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля SKODA ROOMSTER д.н.з.НОМЕР_2, зробленого на замовлення МТСБУ, вбачається, що при проведенні розрахунку визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля враховувався коефіцієнт фізичного зносу досліджуваного автомобіля 0,48. (а.с.56).

Тобто розмір фізичного зносу, як в експертному дослідженні на замовлення позивача, так і в незалежній оцінці на замовлення відповідача, обраховано експертами равноцінно.

З наведеного слідує, що доводи апелянта про неврахування експертом Корягіним В.В. фізичного зносу пошкодженого автомобіля та нарахування втрати товарної вартості є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК України).

У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, особа, яка її завдала, зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. 1194 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правильними висновки суду щодо стягнення з відповідачів відповідних сум на відшкодування майнової шкоди в повному обсязі. Місцевим судом вірно встановлено характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які регулюють їх вирішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; «Серявін та інші проти України», N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи, наведені в апеляційних скаргах, фактично зводяться до переоцінки доказів та не спростовують висновків суду.

Висновки місцевого суду ґрунтуються на законі та встановлених у справі фактичних обставинах, на підставі наданих учасниками справи доказів, яким судом дана відповідна правова оцінка згідно ст. 89 ЦПК України.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до невірного вирішення спору.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні. Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про залишення без задоволення апеляційних скарг, то судові витрати, понесені відповідачами за подачу апеляційних скарг, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Моторного (транспортного) страхового бюро України в особі представника – адвоката Чишинського Романа Володимировича – залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 жовтня 2018 року – залишити без змін.

Судовий збір за подання апеляційних скарг покласти на ОСОБА_2 та Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 13 травня 2019 року.

Головуючий: (підпис) С.А. Гальонкін

Судді: (підпис) Л.М. Хіль

(підпис) П.С. Абрамов

Згідно з оригіналом:

Суддя Полтавського

апеляційного суду С.А. Гальонкін