Єдиний унікальний номер справи 489/7522/18 'Головуючий в апеляційній інстанції - Лисенко П.П.
Провадження №22-ц/812/843/19
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 травня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Лисенка П.П.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Цуркан І.І.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану її представником - ОСОБА_2 рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, яке ухвалене 26 березня 2019 року об 11 годині 43 хвилини, в приміщенні Ленінського районного суду м. Миколаєва під головуванням судді Коваленка І.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

В С Т А Н О В И Л А:

30 листопада 2018 року ОСОБА_1 пред'явила до ОСОБА_3 вищезазначений позов, який обґрунтовувала наступним.

З 02 липня 2016 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який розірвано 05 червня 2018 року.

В шлюбі вона ІНФОРМАЦІЯ_1 народила доньку ОСОБА_4 , яка проживає разом з нею і перебуває на її утриманні.

Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає та не приймає участі в її вихованні.

Посилаючись на наведене, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 8 000 гривень, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня подачі заяви до суду і до досягнення нею повноліття.

Він має можливість сплачувати аліменти у такому розмірі, оскільки є співвласником АЗС «Статус» та обіймає посаду генерального директора ТОВ « ЮГТОРГ-Н», прибуток від якого приховує від неї.

Відповідач позов заперечив частково, оскільки має прибуток лише у розмірі 4 200 гривень на місяць.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 30 листопада 2018 року, та на користь держави, в особі Державної судової адміністрації України, судовий збір у розмірі 704 гривень 80 копійок.

У іншій частині вимог відмовлено.

Представник позивача подала на це рішення апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржене рішення суду 1 інстанції змінити, оскільки суд ухвалив його без точного додержанням норм матеріального й процесуального права.

Так, задовольняючи частково позов, суд 1 інстанції виходив з того, що відповідач офіційно працевлаштований та може сплачувати щомісячно аліменти у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду, в межах доводів апеляційної скарги, не у повній мірі погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом 1 інстанції, вважає їх, та висновки щодо розміру аліментів та способу їх нарахування, не зовсім вірними, обґрунтованими й законними, з наступних підстав.

За Конституцією України, ст. 49 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, слід зауважити, що, виходячи із загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, в порядку цивільного судочинства регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Відмова від такого права є недійсною.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

Відповідно до статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» Про судове рішення у цивільній справі - рішення суду у цивільній справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно із статтею 81 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги і може вийти за їх межі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В силу ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Згідно зі ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

- стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

- стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

- наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

- наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

- доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

- інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 05 червня 2018 року (а.с.6-7).

Від спільного шлюбу мають доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.8).

Згідно відомостей Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 22 листопада 2018 року дочка проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

ОСОБА_1 перебуває на обліку у відділі соціальних виплат управління соціальних виплат і компенсацій Корабельного району та отримує допомогу при народженні дитини, що підтверджується довідкою Управління соціальних виплат і компенсацій Корабельного району про отримання допомоги при народженні дитини від 08 листопада 2018 року (а.с.10).

ОСОБА_3 з 19 лютого 2019 року приступив до обов'язків на посаді директора ТОВ «АЗС Статус-Ойл» з правом першого підпису в установах банку, з окладом згідно штатного розпису, який відповідно до довідки від 21 березня 2019 року складає 4 500 гривень (а.с.35-36).

Будь-яких доказів про отримання відповідачем інших доходів матеріали справи не містять.

При цьому, згідно протоколу № 11 загальних зборів ТОВ «ЮГТОРГ-Н» від 14 липня 2016 року, відповідач вийшов із його засновників та працівників, перерозподіливши свою частку на користь ОСОБА_6

Таким чином, виходячи з положень ч. 2 ст. 182, ст. 184 СК України та взявши до уваги виписані вище обставини, районний суд дійшов помилкового висновку про те, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітньої дочки щомісячно у розмірі ј частини від усіх видів (доходу) заробітку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивач наполягала на стягнені аліментів у твердій грошовій сумі і такої правової позиції не змінювала.

За такого, суд зобов'язаний був стягнути утримання в твердій грошовій сумі, і з врахуванням доведеності доходу відповідача, вимог закону про мінімальний, рекомендований та максимальний розмір стягнень за аліментами, осіб які мають ще право на утримання від відповідача, а це і сама позивач, як на думку колегії, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання спільної доньки, слід стягнути аліменти у розмірі 2 000 гривень, до досягнення дитиною повноліття.

Саме вказана грошова сума є достатньо-можливою, за наявних обставин та умов, що склалися між сторонами і існують на сьогодні, для забезпечення гармонійного розвитку дітей.

Іншого сторони належними та допустимими доказами не довели, хоча за процесуальним законом, то є їх обов'язком.

Оскільки суд 1 інстанції був іншої думки, то вказаний вище висновок слід привести в дію постановою апеляційної інстанції, зазначивши передбачені законом обмежувально-гарантійні орієнтири.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2019 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 30 листопада 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий П.П. Лисенко

Судді: О.І. Галущенко

Т.В. Серебрякова

__________________________________________________

Повний текст постанови складено 14 травня 2019 року.