Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Сінчук О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа : ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина на майно, в тому числі і на житловий будинок з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд в якому ОСОБА_4 на момент смерті проживав та був зареєстрований. Будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний будинок належав спадкодавцю ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності з дружиною - ОСОБА_2 , яка приходиться позивачу мамою. Оформляючи спадщину, позивачу стало відомо, що зазначений будинок набутий її матір`ю у власність на підставі договору Дарування від 26.03.2005 р. та, нотаріус повідомила, що будинок не є спільною власністю подружжя і не є майном спадкодавця. Позивач зазначає, що з дати набуття у власність даного будинку, її батьки разом відбудовували непридатне для проживання домоволодіння, проводили ремонтні роботи. Внаслідок спільних трудових та грошових затрат батьків позивача, приватний будинок по АДРЕСА_1 значно збільшився в розмірах, було проведено внутрішній та зовнішній євроремонт з нових будівельних матеріалів, придбано нову побутову техніку, нові меблі та інше. Свою квартиру батьки подарували меншій їхній доньці, ОСОБА_3 , а самі переїхали жити до вказаного будинку. Відповідач ОСОБА_2 відмовилася від спадкування після смерті свого чоловіка, але при цьому, відповідач приховала від нотаріуса, що житловий будинок по АДРЕСА_1 належить до спільної сумісної власності подружжя - батьків позивача, що наразі унеможливлює прийняття позивачем спадщини після смерті її батька, оскільки вказаний будинок не входить до спадкової маси. Позивач, уточнивши в підготовчому судовому засіданні свої позовні вимоги, просить суд встановити, що спірний будинок з відповідною частиною господарських та побутових будівель і земельна ділянка, на якій знаходить будинок, перебували у спільній сумісній власності подружжя - батьків позивача. Позивач просить визначити частку її померлого батька у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд і земельну ділянку на якій знаходиться будинок, та визначити частку позивача і право власності на цю частку позивача, в порядку спадкування за законом, на житловий будинок з відповідною частиною господарських та побутових будівель за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку за цією ж адресою.

В судовому засіданні позивач підтримала уточнений позов.

Відповідач та її представник позов не визнали. Матеріали справи містять відзив на позовну заяву (а.с.39-41)

Третя особа ОСОБА_3 позов не підтримала.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 . Позивач ОСОБА_1 , приходиться донькою ОСОБА_4 . Наведені обставини підтверджуються зібраними матеріалами справи (а.с.15,16).

З копії матеріалів спадкової справи вбачається, що 12.03.2018 року в Першій Білоцерківській міській державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа до майна померлого ОСОБА_4 .

Встановлено, що ОСОБА_4 заповіту не склав. Спадкоємцями першої черги за законом є ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , як діти спадкодавця, та ОСОБА_2 , як дружина спадкодавця.

Позивач та її сестра ОСОБА_3 звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, а ОСОБА_2 відмовилася від прийняття спадщини після смерті свого чоловіка (а.с.60-118).

Встановленим є те, що 26.03.2005 року за договором дарування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набули у власність в рівних частках 8/25 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд за адресою : АДРЕСА_1 . Наведене підтверджено договором дарування (а.с.44).

Відповідно до рішення Білоцерківської міської ради 17 сесії 06 скликання №422 від 28.12.2011 р. відповідач ОСОБА_2 отримала у власність земельну ділянку площею 0,0105 га для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою : АДРЕСА_1 (а.с.188).

Матеріали справи містять відповіді нотаріуса на заяви позивача про видачу Свідоцтва про право на спадщину на майно ОСОБА_4 з яких вбачається, відмова нотаріуса у видачі Свідоцтва про право на спадщину через відсутність доказів наявності у спадкодавця права власності на будинок АДРЕСА_1 (а.с.113).

Позивач, підтримуючи позов суду пояснила, що її батьки в 2005 році придбали частину будинку АДРЕСА_1 . Цей будинок був непридатний для проживання. ОСОБА_4 з ОСОБА_2 , як подружжя, разом, спільними коштами відбудували частину будинку, провели сучасний ремонт, переїхали проживати до нього та зареєстрували своє місце проживання в будинку. Після смерті свого батька ОСОБА_4 , позивач має намір успадкувати частину майна, що належала йому і хоча право власності на спірний будинок не було зареєстровано за ОСОБА_4 , позивач вважає, що суд має підстави визнати спірний будинок спільним майном подружжя, тобто майном її батьків, та виділити частку її батька і визначити право за позивачем на спадкування тієї частки.

Відповідач заперечуючи позов, суду пояснила, що разом з чоловіком за життя розпорядилися своїм майном, придбали донькам житло. Частина будинку АДРЕСА_1 2005 році була подарована їй та її доньці ОСОБА_3 Відбудовою, ремонтом будинку займалася ОСОБА_3 разом зі своїм чоловіком. На той час ОСОБА_4 тяжко хворів, не мав змоги працювати, будувати.

Третя особа ОСОБА_3 , суду пояснила, що вона зі своїм чоловіком відбудовували частину будинку АДРЕСА_1 , а її батько ОСОБА_4 , будучи хворим, лише, допомагав глядіти онуків.

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного.

За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

За ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст.3 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ч.1 ст. 57 СК України Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

З наданого суду Договору дарування частини будинку від 26.03.2005 року вбачається, що власниками 8/25 частин будинку АДРЕСА_1 , в рівних частинах, є ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , дошлюбне прізвище якої ОСОБА_3 . Зазначений Договір дарування посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області за реєстровим номером 1-1627.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_4 не оскаржував Договір дарування від 26.03.20105 року за яким його дружина та молодша донька отримали у дар 8/25 часток житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 62 СК України Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як було зазначено вище, відповідач та третя особа набули у власність частину спірного житлового будинку на підставі договору дарування. Як відповідач так і третя особа в судовому засіданні ствердили, що відбудовою та ремонтом цього будинку займалася ОСОБА_3 зі своїм чоловіком. ОСОБА_7 був пенсіонером, хворів та не мав змоги і коштів відбудовувати вказане домоволодіння самостійно.

Відповідач надала суду докази незадовільного стану здоров`я ОСОБА_4 Медичні довідки містять інформацію, що з 2003 року у ОСОБА_4 розпочалися хронічні захворювання, які призвели до смерті (46,47,48).

Позивачем не надано жодного доказу в підтвердження того, що будинок АДРЕСА_1 був відбудований внаслідок спільних трудових та грошових затрат її батька та матері. Факт реєстрації та проживання подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_4 з 2015 року в будинку АДРЕСА_1 не є підставою для визнання даного помешкання їх спільною сумісною власністю.

Згідно ст. ст. 12,81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, надавши належну правову оцінку яким, суд мав би можливість дійти обґрунтованого висновку про задоволення позову. Позивач скористалася своїм правом на судовий захист, однак її позиція не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду її позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 204,328, 376, 1216, 1268 ЦК України, ст. 57 СК України, ст.ст. 12, 13, 76, 77, 81, 133, 141, 259, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа : ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду виготовлено 15.07.2019 року.

СуддяО. Я. Ярмола