15.05.2019                                227/1001/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

15 травня 2019 року                                                                м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді:                        Мацишин Л.С.,

за участю

секретаря судового засідання:        Харькової Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля в порядку заочного розгляду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та вихідної допомоги при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року позивач звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця», уточнивши свої вимоги, про стягнення заборгованості по заробітній платі за липень-серпень 2016 року та лютий – травень 2017 року у розмірі 30067,84 грн. та заборгованості по вихідній допомозі при звільненні за скороченням штату згідно ст. 44 КЗпП України в розмірі місячного заробітку в сумі 9021,60 грн. Просила допустити негайне виконання судового рішення в межах місячної суми стягнення (встановленого їй окладу) в сумі 6713,00 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що 17 липня 2017 року вона була звільнена за п.1 ст. 40 КЗпП України у зв’язку зі скороченням штату з ПАТ «Українська залізниця», де працювала начальником сектору з експлуатації будівель і споруд у регіональній філії роботодавця, яка не має статусу юридичної особи. У 2016 та 2017 роках заробітна плата роботодавцем за деякі місяці перестала виплачуватися, а при звільненні не був проведений остаточний розрахунок по заробітній платі: за липень 2016 року – 9428,07 грн., за серпень 2016 року – 352,16 грн., за лютий 2017 року – 11754,60 грн., за березень 2017 року – 3056,54 грн., за квітень 2017 року – 4558,95 грн., за травень 2017 року – 917,52 грн., що разом становить 30067,84 грн. При звільненні за скороченням штату роботодавець не виплатив їй належну вихідну допомогу в розмірі місячного заробітку 9021,60 грн..

Представник відповідача звернувся в суд із відзивом на позовну заяву з якого вбачається, що з позовними вимогами не погоджується та просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зокрема, посилається на те, що Указом Президента України №405-2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи» щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей». Згідно з наказом керівника Антитерористичного центру при службі безпеки України від 07 жовтня 2014 року №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» Донецьку та Луганську область з 07 квітня 2014 року також визначено районами проведення антитерористичної операції. У зв’язку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об’єктів ПАТ «Укрзалізниця», розташованих в м. Іловайськ, м.Донецьк у відповідача з 20 березня 2017 року відсутній доступ до документації підприємства, до комп’ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. Висновком торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов’язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі м. Іловайськ, м. Донецьк. Відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників, що знівелювало можливість відповідача виконати зобов’язання перед працівниками згідно трудового законодавства. Початок дії форс-мажорних обставин є 20 березня 2017 року. Вважає, що у відповідача відсутня вина у нездійсненні виплат на користь позивача, оскільки це є наслідком злочинних дій третіх осіб. Позивачем була отримана заробітна плата за першу половину березня 2017 року у сумі 799,76 грн. Інформація стосовно заборгованості по заробітній платі на ім’я ОСОБА_1 в відповідача відсутня.

Позивач в судове засідання не з'явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Представник відповідача в судове засідання не з’явився. Проте, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги не визнав у повному обсязі та просив відмовити у повному обсязі.

Згідно ч. ч. 1, 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків.

Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив наступні обставини.

Із записів трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що з 1996 року позивач працювала в Іловайській дистанції громадських споруд Донецької залізниці, яке в подальшому змінило назву на «Іловайське будівельно-монтажне експлуатаційне управління Державного підприємства «Донецька залізниця» (а.с.6-7). На підставі наказу № 110/ДН-ос від 01 серпня 2016 року її прийнято начальником сектору з експлуатації будівель і споруд відділу будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд за переведенням з Управління ДП «Донецька залізниця». (а.с.7)

На підставі Закону України від 23 лютого 2012 року №4442-IV, Постанови КМУ від 25 червня 2014 року № 200 Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська Залізниця».

Відповідно до наказу №1220/ДН-в-т від 18 травня 2017 року на підставі п. 18 ст. 25 Закону України «Про відпустки», у зв’язку з проведенням у місті антитерористичної операції, ОСОБА_1 надано відпустку з 01 червня 2017 року по 14 липня 2017 року на 44 календарні дні без збереження заробітної плати. (а.с.8)

17 липня 2017 року на підставі наказу № 11238/ДН-ос від 14 липня 2017 року, який долучено до матеріалів справи, ОСОБА_1 звільнено з посади начальника сектору з експлуатації будівель і споруд відділу будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд структурного підрозділу «Донецька  дирекція  залізничних перевезень»  регіональної філії  «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, у зв’язку зі скороченням штату, з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с. 9), про що у трудовій книжці належним чином зроблено відповідний запис (а.с.8)

На підтвердження наявності заборгованості по заробітній платі та її розміру позивачем до позовної заяві надані розрахунки по заробітній платі за липень-серпень 2016 року, які видані Господарською службою ДП «Донецька залізниця», ЄРДПОУ 0107970 та розрахунки по заробітній платі за лютий - травень 2017 року, які видані НА СП «ДДЗП» філії «Донецька залізниця» ПАТ УЗ, . (а.с.11-14)

Згідно розрахунку заробітної плати за липень 2016 року ОСОБА_1 нараховано 9428,07 грн., сума до виплати – 7576,26 грн. (а.с.11)

Згідно розрахунку заробітної плати за серпень 2016 року ОСОБА_1 нараховано 352,16 грн., сума до виплати – 285,25 грн. (а.с.12)

Згідно розрахунку заробітної плати за лютий 2017 року ОСОБА_1 нараховано 11754,60 грн., сума до виплати – 7607,17 грн. (а.с.13)

Згідно розрахунку заробітної плати за березень 2017 року ОСОБА_1 нараховано 3056,54 грн., сума до виплати – 2327,12 грн. (а.с.13)

Згідно відомостей про виплату грошей, наведених у вставному аркуші до додатку, ОСОБА_1 отримала 24 липня 2017 року  заробітну плату  за першу  половину березня 2017 року у сумі 799,76 грн.

Згідно розрахунку заробітної плати за квітень 2017 року ОСОБА_1 нараховано 4558,95 грн., сума до виплати 3625,20 грн. (а.с.14)

Відповідно до розрахунку заробітної плати за травень 2017 року ОСОБА_1 нараховано 917,52 грн., сума до виплати 729,60 грн. (а.с.14)

Також, позивач долучила до матеріалів справи копію архівної довідки, якою підтверджуються нарахування ОСОБА_1 за липень-серпень 2016 року. (а.с.10)

Згідно із ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов’язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпПУ, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до положень ст.ст. 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

Однак, суд відхиляє посилання відповідача на неможливість вивезти первинні документи, як підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, оскільки обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов'язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, тим більше, що відповідачем не надано суду жодних доказів того, що він у будь-який спосіб намагався виправити цю ситуацію.

Крім того, трудова книжка позивача заповнена належним чином із зазначенням наказів про прийняття на роботу та її звільнення з роботи, скріплених печаткою підприємства. Наявність роздрукованих розрахункових листів, виданих позивачу, яка використала їх як доказ наявної заборгованості із заробітної плати свідчить та розцінюється судом як обізнаність підприємства відповідача про існуючий обов’язок розрахунку та його невиконання.

Крім того, згідно висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією.

Враховуючи, що судом встановлено факт перебування позивача в трудових відносинах з ПАТ «Укрзалізниця», який відповідачем не оспорюється, та при звільненні  з підприємства  остаточного  розрахунку  з позивачем  проведено не було,  та відповідно до розрахунку позивача заборгованість по заробітній платі (нарахована) за період липень-серпень 2016 року, лютий - травень 2017 року становить 30067,84 грн..

Але оскільки 24 липня 2017 року позивач отримала  заробітну плату  за першу  половину березня 2017 року у сумі 1050,53 грн. без урахуванням обов’язкових утримань податків на доходи та інших зборів (до видачі 799,76 грн.), що підтверджується копією вставного аркушу до додатку, в якому розписалася позивач особисто, стягненню за період липень-серпень 2016 року, лютий - травень 2017 року підлягає сума заборгованості у розмірі 29017,31 грн., з вирахуванням суми до оподаткування.

Правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 % акцій якого належать державі, визначено Законом України від 23 лютого 2012 року № 4442-VI «Про особливості утворення  акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» (далі Закон № 4442-VI).

Згідно п. 6 ст. 2 Розділу ІІ Закону № 4442-VI, товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

Відповідно до Закону № 4442-VI постановою № 200, утворено ПАТ «Укрзалізниця» на базі Укрзалізниці, підприємств залізничного транспорту, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1. До переліку, наведеного у зазначеному додатку, включено ДП «Донецька залізниця».

Відповідно до частини 4 ст. 36 КЗпП України, у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується.

За змістом частини 1 ст. 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників.

Отже, ПАТ «Укрзалізниця» у повному обсязі несе обов’язок оплати праці перед позивачем.

Відповідачем до відзиву надано Науково-правовий висновок Торгово-Промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов’язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2.

Суд приймає, як доказ відсутності вини ПАТ «Українська залізниця» у несвоєчасній виплаті заробітної плати Науково-правовий висновок, оскільки ним підтверджено, що починаючи з 2014 року і станом на 17 липня 2017 року вини підприємства у несвоєчасному розрахунку з робітниками немає, але це не звільняє відповідача від взагалі проведення розрахунку з працівниками відповідно до трудового законодавства.

Що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 408/5985/17-ц  провадження № 61-36747св18.

Норма ст. 67 Конституції України покладає обов’язок на кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно ст. 14 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI саме на роботодавця покладається обов'язок із нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету, нарахувань на фонд оплати праці (ст. 14.1.222).

Відповідно до ст. 168 Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок (ст. 168.1.1).

Як зазначено в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Тобто, при виплаті позивачу заборгованості по заробітній платі в розмірі 29017,31 грн., відповідач зобов’язаний утримати з цієї суми податки та інші обов’язкові платежі.

Тому суд вважає, що вірним буде стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість по заробітній платі, яка нарахована без утримань, а відповідача зобов’язати утримати з цієї суми податки та інші обов’язкові платежі.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення заборгованості по вихідній допомозі при звільненні за скороченням штату згідно ст. 44 КЗпП України у розмірі 9021,60 грн., то суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення середньої заробітної плати у випадку виплати вихідної допомоги наведений у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Відповідно до абз. 3 п. 2 розділу ІІ цього Порядку, у випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Позивач при розрахунку заборгованості вихідної допомоги при звільненні послався на абз. 4 п. 2 розділу ІІ Порядку, відповідно до якого якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Проте, суд не погоджується з наведеним розрахунком позивача щодо розміру вихідної допомоги при звільненні, та зазначає, що відповідно до абз. 18 п. 4 розділу ІІІ Порядку, у разі, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Як встановлено з матеріалів справи у червні 2017 року позивач перебувала у відпустці без збереження заробітної плати у зв’язку з проведенням у місті антитерористичної операції (а.с.8), а у квітні та травні 2017 року не працювала жодного дня у зв’язку з простоєм підприємства, що підтверджується розрахунками по заробітній платі за цей період (а.с.14).

Тобто, останні два календарні місяці, що передують липню 2017 року, в якому нараховується вихідна допомога при звільненні, ОСОБА_2 не працювала не зі своєї вини. У зв’язку з чим, суд вважає, що середня заробітна плата для нарахування вихідної допомоги при звільненні має розраховуватися, виходячи з посадового (місячного) окладу.

Як вбачається з розрахунків заробітної плати за березень-травень 2017 року, ОСОБА_1 встановлено оклад у розмірі 6713,00 грн. (а.с.13-14)

У зв’язку з наведеним, суд вважає, що позов в цій частині підлягає до задоволення частково та до стягнення належить заборгованість з вихідної допомоги при звільненні у зв’язку зі скороченням штату у розмірі 6713,00 грн. з відрахуванням з цієї суми відповідних податків та інших обов’язкових платежів.

Відповідно до  ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Відповідно до п. 2 частини 1 ст. 430 ЦПК України у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати суд допускає негайне виконання рішень, але не більше ніж за один місяць, у зв’язку з чим суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за один місяць – за липень 2016 року у розмірі 9428,07 грн.

Враховуючи, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача за ч. 6 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь держави пропорційно до задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що на день звернення до суду сума судового збору для фізичних осіб за звернення до суду з позовною заявою майнового характеру становила 768,40 грн., а позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з  відповідача слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у сумі  702,37 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265,141 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та вихідної допомоги при звільненні, задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ЄРДПОУ 40075815; адреса місцезнаходження: 03680 м. Київ вул. Тверська, буд. 5) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) заборгованість по заробітній платі за липень-серпень 2016 року, лютий – травень 2017 року в розмірі 29017,31 грн. (двадцяти дев’яти тисяч сімнадцяти гривень 31 копійки), що складається з заборгованості по заробітній платі за: липень 2016 року у сумі 9428,07 грн., за серпень 2016 року у сумі 352,16 грн., лютий 2017 року у сумі 11754,60 грн., березень 2017 року у сумі 3056,54 грн., квітень 2017 року у сумі 4558,95 грн., травень 2017 року у сумі 917,52 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ЄРДПОУ 40075815; адреса місцезнаходження: 03680 м. Київ вул. Тверська, буд. 5) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) заборгованість з виплати одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 6713,00 грн. (шести тисяч семисот тринадцяти гривень 00 копійок).

Зобов’язати Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» при виплаті ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі та заборгованості з виплати одноразової грошової допомоги при звільненні утримати з цієї суми податки та інші обов’язкові платежі.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за один місяць - за липень 2016 року у розмірі 9428,07 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі  702,37 грн. (семисот двох гривень 37 копійок).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Добропільський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції  протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя                                                                            Л.С.Мацишин

15.05.2019