ПОСТАНОВА

Іменем України

07 травня 2019 року м. Кропивницький

справа F 389/2579/18

провадження F 22-ц/4809/724/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Кіселика С.А., (суддя доповідач),

суддів: Дьомич Л.М., Єгорової С.М.,

за участю секретаря судового засідання: Савченко Н.В.,

учасники справи: позивач F ОСОБА_1 товариство Комерційний банк «ПриватБанк»;

відповідач F ОСОБА_2,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 січня 2019 року, у складі судді Українського В.В., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що, відповідно до укладеного договору без номеру від 23.05.2008, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту у розмірі 250,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ОСОБА_1 товариство Комерційний банк «ПриватБанк» свої зобовFязання виконав, а саме - надав позичальнику кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач у порушення зазначених норм закону та умов договору, зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач, станом на 20.08.2018 має заборгованість F 11344,67 грн., яка складається з наступного: 8917,16 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2723,98 грн. F заборгованість за пенею, а також штрафи - 250,00 грн. (фіксована частина) та 528,32 грн. (процентна складова).

Заочним рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 січня 2019 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням ОСОБА_1 товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі позивач зазначив, що з оскаржуваним рішення банк не згодний, вважає, що воно прийняте без повного, всебічного та обFєктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права. Також суд допустив однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що привело до неправильного вирішення справи і відповідно до ст.ст.376 ЦПК України є підставою для зміни рішення.

Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зFясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак, зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не в повній мірі.

Відповідно до ст. ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобовFязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обовFязок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи спір суд першої інстанції встановив, що 23.05.2008 між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір шляхом підписання позичальником анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. У даній анкеті-заяві вказано, що ця заява разом з памFяткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становлять між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. Також вказано, що позичальник ознайомився і згоден з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які було надано для ознайомлення в письмовому вигляді. ОСОБА_3 та правила надання банківських послуг розміщено на офіційному сайті банку. Позичальник зобовFязався виконувати вимоги умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку (а.с.11).

На підставі вказаного договору відповідач отримав кредит у розмірі 250,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Пункт 2.1.1.12 ОСОБА_3 та правил надання банківських послуг передбачає порядок нарахування і сплати відсотків та комісії, порядок погашення боргових зобовFязань за кредитом. Відповідно до п. 2.1.1.12.1 під борговим зобовFязанням за кредитом сторони узгодили зобовFязання клієнта з повернення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальну заборгованість клієнта.

Пункт 2.1.1.12.3 ОСОБА_3 передбачає, що погашення кредиту F поповнення картрахунку клієнтом в розмірі мінімального обовFязкового платежу шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку, а так само шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта. Пункт 2.1.1.12.4. ОСОБА_3 вказує на термін внесення мінімального обовFязкового платежу, який повинен бути здійснений до 1-го числа місяця, наступного за розрахунковим. Платіж включає відсотки за користуванням кредитом, частину заборгованості по тілу кредиту, штраф. Відповідно до п. 2.1.1.12.6 на боргові зобовFязання за кредитом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено умовами для преміальних карток.

Відсотки за користування кредитом нараховуються в дату їх сплати, передбачену п. 2.1.1.12.14, при цьому відсотки розраховуються щомісячно за кожний календарний день за фактично витрачені в рахунок кредиту кошти, з дня списання суми з карткового рахунку до дня, коли кредит стає простроченим.

Згідно з ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до п. 2.1.1.4.10 ОСОБА_3 кошти, отримані від позивальника для погашення заборгованості за кредитом, при реалізації банком права на стягнення неустойки, насамперед, направляються на погашення штрафів згідно розділів 2.1.1.7.6, 2.1.1.12.8.1, 2.1.1.16.1 ОСОБА_3, далі-комісій, далі F пені згідно розділу 2.1.1.12.6.1, далі F відсотків по овердрафту, тіла овердрафту, далі F штрафів згідно розділу 2.1.1.12.6.2 і 2.1.1.12.7.4, далі F простроченого тіла кредиту, далі F відсотків по сплаті по кредиту, далі F тіла кредиту до оплати, частина суми спрямовується на погашення заборгованості за кредитом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції мотивував своє рішення відсутністю доказів виникнення та нарахування заборгованості в сумі 11344,67 грн.

Суд першої інстанції вважав, що наданий ОСОБА_4 розрахунок заборгованості по нарахованим сумам не співпадає із сумами заборгованості заявленими до стягнення. Станом на 20.08.2018 нарахована сума пені складає 0,00, а до стягнення заявлена 2723,98 грн. Також вважав, що із розрахунку заборгованості не вбачається нарахування відсотків в розмірі 8917,16 грн.

Колегія суддів не може погодитись із такими висновками виходячи із наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 23.05.2008 ОСОБА_2, з метою отримання кредитних коштів, підписала Анкету-заяву про приєднання до ОСОБА_3 та Правил надання банківських послуг (а.с.11), що є невід'ємною частиною Пам'ятки Клієнта, ОСОБА_3 та Правил надання банківських послуг та ОСОБА_4, які всі разом складаються Договір про надання банківських послуг.

Згідно з умовами кредитування ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 250 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, тобто до травня 2010 року (а.с.67), а відповідач прийняв на себе відповідні зобов'язання щодо порядку повернення коштів банку.

В подальшому, в межах укладеного договору, після закінчення строку дії картки позивачу видавались кредитні картки із строком дії, відповідно до травня 2012 року, до січня 2016 року, серпня 2017 року, серпня 2022 року.

Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Із наданої позивачем виписки вбачається, що на протязі дії договору мала місце зміна розміру кредитного ліміту, а саме 21.10.2009 кредитний ліміт зменшено до 210 грн., 25.06.2012 збільшено до 1200 грн., 18.10.2008 до 2300 грн., 07.07.2014 до 3300 грн., 27.10.2014 до 3530 грн.

ОСОБА_4 свої зобов'язання перед позичальником за кредитним договором виконав в повному обсязі. Однак, відповідач ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань за Договором належним чином не виконує, внаслідок чого, станом на 20.08.2018 допустила заборгованість перед банком.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Анкета-заява про приєднання до ОСОБА_3 та Правил надання банківських послуг є стандартною формою договору про надання банківських послуг, невід'ємною частиною якої є Пам'ятка Клієнта, ОСОБА_3 та Правила надання банківських послуг та ОСОБА_4.

Анкета-заява про приєднання до ОСОБА_3 та Правил надання банківських послуг - свідчить про звернення клієнта до ОСОБА_4 для відкриття йому банківського рахунка та/або надання йому інших банківських послуг.

У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву Відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які розташовані на сайті банку www.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, Відповідачу було надано для ознайомлення ОСОБА_3 та Правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Анкеті- заяві.

Тобто, підписавши Анкету-заяву сторони погодили укладення договору шляхом приєднання. Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком ОСОБА_3 та Правил надання банківських послуг та ОСОБА_4 та про це свідчить підпис Відповідача в Анкеті-заяві.

Договір приєднання - є одним із видів укладення договору та може застосовуватися при укладенні такого виду договорів як кредитний, договір про надання банківських послуг, договір укладення банківського вкладу тощо, що не заборонено положеннями ЦК України. Договір приєднання відповідно до положень ст.207 ЦК України також укладається з дотриманням письмової форми.

На момент укладення між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» договору про надання банківських послуг діяла єдина редакція вказаних ОСОБА_3 та Правил, з однаковими вимогами для всіх споживачів банківських послуг з кредитування за допомогою кредитних карток.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В свою чергу ОСОБА_2 не довела тієї обставини, що кредитний договір нею не укладався, а тому апеляційний суд виходить з того, що під час підписання Анкети-заяви про приєднання до ОСОБА_3 та Правил надання банківських послуг відповідач була ознайомлена із Умовами, які діяли на час підписання заяви і є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Згідно ст.207 ЦК України правочин вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби зв'язку, наприклад електронний. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що між сторонами існують кредитні правовідносни.

Із розрахунку заборгованості (а.с. 5 F 10) вбачається, що станом на 31.08.2015 року сальдо поточної заборгованості за кредитом становило 3192 грн. 44 коп.

За період з 01.09.2015 року по 20.08.2018 року, відповідно до наданого ОСОБА_4 розрахунку, ОСОБА_2, з кредитної картки, витрачено коштів на суму 9946 грн. 84 коп. і внесено на погашення заборгованості 11161 грн. 67 коп. Тобто, сальдо поточної заборгованості за кредитом, станом на 20.08. 2018 становила 1977 грн. 61 коп., на що суд першої інстанції уваги не звернув.

А отже, висновок суду першої інстанції про відсутність заборгованості за тілом кредиту, не ґрунтується на матеріалах справи.

Крім того, колегія суддів відмічає, що позивач на власний розсуд реалізує своє право на звернення до суду із позовом та самостійно визначає межи своїх вимог. Тобто, звернення позивача до суду із вимогою про стягнення із відповідача лише суми процентів за користування кредитом, без вимоги про стягнення тіла кредиту не суперечить діючому законодавству.

Із письмових пояснень позивача наданих до суду апеляційної інстанції та зробленого ОСОБА_4 розрахунку вбачається, що станом на 01.04.2015 року заборгованість за відсотками становила 170 грн. 81 коп., кількість днів нарахування відсотків у період з 01.04.2015 року становить 1237 днів. А отже, заборгованість за відсотками, при відсотковій ставці 36%, станом на 20.08. 2018 року становить 2583 грн. 60 коп. (( 1977,61 грн. /100х 36/365х1237) + 170,81).

В той же час, колегія суддів не знаходить підстав для стягнення із відповідача пені та штрафів, оскільки позивач, як на підстави та порядок їх нарахування посилається на пункти ОСОБА_3 і правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які на час укладання договору не існували, і були прийняті вже після 2009 року, що вбачається із загальних положень долученого до справи ОСОБА_3 і правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 13 F 27).

Відповідач, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зFявилась будь яких заперечень щодо укладення кредитного договору, видачі їй кредитних карток та на спростування наявності кредитної заборгованості, чи іншого розрахунку заборгованості суду не надала.

Враховуючи наведене та беручи до уваги закріплений у цивільному судочинстві принцип змагальності, колегія суддів дійшла висновку щодо скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового, про часткове задоволення позову ОСОБА_4 та стягнення із ОСОБА_2 на користь позивача 2583 грн. 60 коп. процентів за користування кредитом.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що позивачем за подачу позову в суд першої інстанції було сплачено 1762 грн. судового збору, а за подачу апеляційної скарги 2643 грн. судового збору, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4405 грн. 00 коп. судового збору.

Таким чином, керуючись ст. 367,ст. 368, ст. 374, ст. 376, ст.377, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 січня 2019 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЕДРПОУ 14360570) відсотки за користування кредитом в сумі 2583 грн. 60 коп.

В іншій частині позову відмовити.

В порядку розподілу судових витрат стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЕДРПОУ 14360570) судовий збір в сумі 4405 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках передбачених ст.. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 15 травня 2019 року.

Суддя доповідач С.А.Кіселик

Судді: Л.М.Дьомич

ОСОБА_5