ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2525/15-ц Номер провадження 22-ц/814/1036/19Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г.В. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондаревської С.М.,

суддів: Кривчун Т.О., Кузнєцової О.Ю.

секретар: Ряднина І.В.

за участю прокурора - Марченко О.А.

представника Полтавської міської ради - Пашко Н.С.

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Фєдосєєва Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Першого заступника прокурора Полтавської області в інтересах держави в особі: Полтавської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції України

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 березня 2015 року

та ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 17 серпня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Виконавчий комітет Полтавської міської ради, Управління з питань містобудування та архітектури Полтавської міської ради про зобов`язання виконати належним чином зобов`язання, передбачені договором на надання юридичних послуг від 21 травня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В :

Другого березня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про спонукання у виконанні умов договору.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилалися на те, що вони є співвласниками громадського будинку (стаціонарної тимчасової споруди - торгівельного павільйону АДРЕСА_2 .

Даний об`єкт має несучі конструкції зроблені у вигляді сталевого просторового каркасу та призначений для перебування людей та технологічного устаткування.

З метою поліпшення умов функціонування даного об`єкту вони здійснили його поліпшення та улаштували фундамент із бетону, у зв`язку з чим об`єкт набув статусу нерухомого майна - магазину.

Відповідно до технічного паспорту об`єкт має бетонний фундамент, стіни з металевого каркасу, підлогу з плитки та складається з наступних приміщень: торгівельний зал (1) площею 52,9 кв. м, санвузол (2) площею 1,4 кв. м, кладова (3) площею 1,4 кв. м, всього по магазину (літ. Б-1) площа 55,7 кв. м.

З метою впорядкування адреси об`єкту та реєстрації права власності на магазин, вони звернулися до Управління з питань містобудування та архітектури Полтавської міської ради для присвоєння адреси.

Проте, листом №01-02-21/1/3992 від 26 грудня 2014 року Управління з питань містобудування та архітектури Полтавської міської ради повідомило, що тимчасовим спорудам окрема адреса не присвоюється.

З метою впорядковування (приведення у відповідність чинному законодавству Укра-їни) правовстановлюючої документації на нерухоме майно, між ними та ОСОБА_3 був укладений договір на надання юридичних послуг, згідно якого останній зобов`язувався впорядкувати право власності на належне позивачам нерухоме майно.

Вказували, що зазначеним договором визначено вичерпний перелік дій, які необхідно виконати відповідачу на виконання умов договору.

Згідно п. 8.1 договору строк виконання останнього до 01 лютого 2015 року включно.

Однак, в порушення умов договору, відповідач не надав їм акт виконаних послуг з зазначенням наданих послуг за період дії договору.

Внаслідок порушення з боку відповідача зобов`язань за договором, вони позбавлені можливості використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності.

З наведених підстав просили суд зобов`язати ОСОБА_3 виконати належним чином зобов`язання, передбачені договором на надання юридичних послуг від 21 травня 2014 року щодо впорядковування прав власності на належну їм стаціонарну тимчасову споруду - торгівельного павільйону АДРЕСА_2.

Десятого березня 2015 року позивачі подали до суду заяву про уточнення позовних вимог.

Зазначали, що від відповідача на їхню адресу надійшов лист, яким останній повідомив, що наданих ними документів недостатньо для належного виконання умов догово-ру та впорядковування правовстановлюючої документації на громадський будинок (стаціо-нарної тимчасової споруди - торгівельного павільйону АДРЕСА_2 у відповідність законодавству, оскільки з них прямо не вбачається, що вони є їх власниками

Посилаючись на те, що оскільки своїм листом відповідач фактично оспорює (не визнає) за ними право власності на громадський будинок (стаціонарної тимчасової споруди - торгівельного павільйону АДРЕСА_2 , вважають за необхідне уточнити позовні вимоги в наступній редакції:

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину належного приміщення (магазин), що знаходиться по АДРЕСА_2 , в цілому складається з: торговельний зал (1) площею 52,9 кв. м, санвузол (2) площею 1,4 кв. м, кладова (3) площею 1,4 кв. м, всього по магазину (літ. Б-1) площа 55,7 кв. м.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину нежитлового приміщення (магазину), що знаходиться по АДРЕСА_2 , в цілому складається з: торговельний зал (1) площею 52,9 кв. м, санвузол (2) площею 1,4 кв. м, кладова (3) площею 1,4 кв. м, всього по магазину (літ. Б-1) площа 55,7 кв. м.

Зобов`язати ОСОБА_3 виконати належним чином зобов`язання, передбачені договором на надання юридичних послуг від 21 травня 2014 року щодо впорядкування права власності на належний ОСОБА_1 , ОСОБА_2 громадський будинок (стаціонарної тимчасової споруди - торговельного павільйону АДРЕСА_2 .

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 23 березня 2015 року позов ОСОБА_4 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов`язання виконати належним чином зобов`язання, передбачені договором на надання юридичних послуг від 21 травня 2014 року та визнання права власності - задоволено повністю.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину будівлі, що знаходиться в АДРЕСА_2 , в цілому складається з: торговельний зал (1) площею 52,9 кв. м, санвузол (2) площею 1,4 кв.м, кладова (3) площею 1,4 кв.м, всього по магазину (літ. Б-1) площа 55,7 кв. м.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину будівлі, що знаходиться в АДРЕСА_2 , в цілому складається з: торговельний зал (1) площею 52,9 кв. м, санвузол (2) площею 1,4 кв. м, кладова (3) площею 1,4 кв. м, всього по магазину (літ. Б-1) площа 55,7 кв. м.

Зобов`язано ОСОБА_3 , виконати належним чином зобов`язання, передбачені договором на надання юридичних послуг від 21 травня 2014 року.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 17 серпня 2015 року роз`яснено рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 березня 2015 року наступним чином:

Управління з питань містобудування та архітектури Виконавчого комітету Полтавської міської ради зобов`язано надати адресу об`єкту, що розміщується у АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , і недопустимості порушень прав громадян при здійсненні виконання рішень.

Не погодившись із вказаними судовими рішеннями, Перший заступник прокурора Полтавської області в інтересах держави в особі: Полтавської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції України оскаржив їх в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення та ухвалу районного суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вважає, що районним судом не враховано, що підставою звернення позивачів до суду стало невиконання умов договору щодо надання юридичних послуг. Таким чином, суд при винесенні рішення про визнання права власності на нерухоме майно вийшов за межі предмету на підставі позовних вимог.

Вказував, що при ухваленні рішення районним судом взагалі не встановлено на підставі яких документів позивачі здійснили будівництво нерухомого майна, чи дійсно це здійснено саме ними та за їх кошти, якими документами підтверджується, що позивачі є власниками майна та чи є у них у встановленому порядку право власності або користування на земельну ділянку для здійснення забудови, на якій розміщено капітальну будівлю; яким чином порушено саме майнові права позивачів, що підлягають захисту у судовому порядку саме у такий спосіб - визнання права власності.

Водночас, до участі у справі не залучено усіх осіб на права і обов`язки яких може вплинути постановлене у справі рішення.

На апеляційну скаргу свій відзив надали позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якому спростовуючи доводи апелянта, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вказані судові рішення без змін.

Також відповідач ОСОБА_3 надав заперечення щодо підстав для представництва прокурором у даній справі. Вважає, що своїми діями прокурор фактично дає привід для конфлікту інтересів сторін у справі №554/2525/15-ц та таке втручання прокурора у розгляд справи шляхом оскарження рішення завдає шкоди зовнішнім ознакам справедливого судового розгляду та принципу рівності сторін.

Просив винести окрему ухвалу, якою повідомити Генеральну прокуратуру України про перевищення повноважень та наявність порушень в діях посадових осіб Прокуратури Полтавської області під час звернення до суду з апеляційною скаргою на рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 23 березня 2015 року у справі №554/2525/15-ц без відповідних підстав та повноважень для цього з метою впливу на суд, що завдає шкоди зовнішнім ознакам справедливого судового розгляду та принципу рівності сторін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення та ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вважав встановленим, що з метою впорядкування (приведення у відповідність чинному законодавству України) правовстановлюючої документації на нерухоме майно, між позивачами та ОСОБА_3 був укладений договір на надання юридичних послуг, згідно якого останній зобов`язався впорядкувати право власності на належне позивачам нерухоме майно.

Зазначеним договором визначено вичерпний перелік дій, які необхідно виконати відповідачу на виконання умов договору.

Згідно п. 8.1 Договору строк виконання останнього по 01 лютого 2015 року включно.

В порушення умов договору Відповідач не надав Позивачу акт виконаних послуг з вказанням наданих послуг за період дії договору.

Розміщення даного об`єкту на даній території дозволено Управлінням з питань містобудування та архітектури - паспортом прив`язки від 21 травня 2014 року.

Відповідно до договорів особистого строкового земельного сервітуту від 20 травня 2014 року передана земельна ділянка площею 30 кв. м (кадастровий номер НОМЕР_2 ) для подальшого розміщення стаціонарної тимчасової споруди-торговельного павільйону №2 та земельна ділянка площею 30 кв.м. (кадастровий номер НОМЕР_3 ) для подальшого розміщення стаціонарної тимчасової споруди-торговельного павільйону №1.

Даний об`єкт має несучі конструкції зроблені у вигляді сталевого просторового каркасу та призначений для перебування людей та технологічного устаткування.

З метою поліпшення умов функціонування даного об`єкту співвласники здійснили його поліпшення та улаштували фундамент із бетону, у зв`язку з чим об`єкт набув статусу нерухомого майна - магазину.

Відповідно до технічного паспорту об`єкт має бетонний фундамент, стіни з металевого каркасу, підлогу з плитки та складається з наступних приміщень: торговельний зал (1) площею 52,9 кв. м, санвузол (2) площею 1,4 кв. м, кладова (3) площею 1,4 кв.м, всього по магазину (літ Б-1) площа 55,7 кв.м.

У зв`язку з проведеним поліпшення об`єкту останній набув статусу капітальної будівлі, що підтверджується висновком експертного будівельно-технічного дослідження №16 виконаного судовим експертом Федоровим Дмитром Федоровичем.

Окрім того, суд виходив з того, що від позивачів надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій вони просять також визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину належного приміщення (магазин), що знаходиться по АДРЕСА_2 , в цілому складається з: торговельний зал (1) площею 52,9 кв. м, санвузол (2) площею 1,4 кв. м, кладова (3) площею 1,4 кв. м, всього по магазину (літ. Б-1) площа 55,7 кв. м.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину нежитлового приміщення (магазину), що знаходиться по АДРЕСА_2 , в цілому складається з: торговельний зал (1) площею 52,9 кв. м, санвузол (2) площею 1,4 кв. м, кладова (3) площею 1,4 кв. м, всього по магазину (літ. Б-1) площа 55,7 кв. м.

В обгрунтування уточнених позовних вимог посилаються на те, що своїм листом відповідач ОСОБА_3 фактично оспорює (не визнає) за ними право власності нежитлове приміщення (магазин).

З наведених підстав, з посиланням на норми ст. ст. 316, 319, 320, 321, 392 ЦК України суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК).

За змістом ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК).

Відповідно до ст. 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд вважав встановленим, що в порушення умов договору відповідач не надав позивачам акт виконаних послуг з вказанням наданих послуг за період дії договору.

Однак такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам, не підтверджені жодними доказами, оскільки матеріали справи не містять навіть договору, укладеного між стороною позивачів та відповідачем про надання юридичних послуг від 21 травня 2014 року, на який позивачі посилалися, як на підставу для задоволення заявлених ними позовних вимог.

За нормами ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України, в редакції, чинній на час вирішення даного спору, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В той же час, задовольняючи позов, районний суд, залишив поза увагою той факт, що позивачами не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Так у справі відсутні будь-які докази на підтвердження того, що відповідачем - ОСОБА_3 порушувались майнові права позивачів, які підлягають захисту у судовому порядку у визначений позивачами спосіб. Водночас до участі у справі не залучено осіб, на права і обов`язки яких може вплинути постановлене у справі рішення.

За змістом ст. ст. 1, 3 п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України, в редакції, чинній на час вирішення даного спору, у порядку цивільного судочинства здійснюється захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів громадян.

За нормами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Отже, спір про визнання права власності може розглядатись судом у разі наявності та визначеної у позовній заяві власником спірного майна (позивачем) особи, яка оспорює таке право або не визнає його.

При цьому у суді підлягають захисту існуючі майнові права та останні не можуть виникати на підставі судового рішення.

З аналізу оскаржуваного судового рішення та наявних у справі доказів слідує, що позивачі не надали доказів про те, що вони є власниками спірного майна та відносно того, що між ними та відповідачем існує реальний спір про право власності, у зв`язку з чим порушуються їх права.

Натомість із рішення суду вбачається, що позивачам надавалось право на встановлення стаціонарних тимчасових споруд на підставі паспортів прив`язки та договір особистого земельного сервітуту на земельні ділянки з обмеженим правом використання (заборона будівництва капітальних споруд).

В той же час, згідно рішення суду слідує, що позивачами побудовано капітальну самочинну споруду, без прийняття її в експлуатацію. При цьому позивачами не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні ст. 376 ЦК України для визнання за ними права власності на самочинне нерухоме майно - магазин.

Окрім того, як убачається з матеріалів справи, Полтавська міська рада як власник земельних ділянок, на яких розміщені відповідні споруди, що є предметом позову, та особа, яка безпосередньо надавала дозволи на їх розміщення, а також Державна архітектурно-будівельна інспекція України, як особа, уповноважена на надання дозволів про початок будівництва, прийняття забудови до експлуатації, зокрема і самочинної, не були залучені до участі у розгляді даної справи, попри те, що вказана справа стосується їх законних прав та охоронюваних інтересів, що є прямим порушенням місцевим судом норм процесуального права.

Відтак, аналіз наведених правових норм та встановлених у справі обставин свідчить про те, що районний суд дійшов хибного висновку щодо наявності підстав для визнання за позивачами права власності на самочинні будівлі, як об`єкти нерухомого майна, оскільки це суперечить вимогам чинного законодавства та порушує при цьому права та охоронювані законом інтереси інших осіб зокрема, власника земельних ділянок комунальної форми власності - Полтавської міської ради та органу контролю у сфері ведення будівельних робіт - Державної архітектурно-будівельної інспекції України.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Полтавської області в інтересах держави в особі: Полтавської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції України належить задовольнити, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 березня 2015 року, як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, - скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Також встановлено, що ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 17 серп-ня 2015 року роз`яснено рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 березня 2015 року таким чином, що Управління з питань містобудування та архітектури Виконавчого комітету Полтавської міської ради зобов`язано надати адресу об`єкту, що розміщується у АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , із зазначенням про недопустимість порушень прав громадян при здійсненні виконання рішень.

Отже, вказаною ухвалою фактично покладено обов`язки на особу, яка не була залучена до участі в справі, що свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке в свою чергу згідно п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України також є безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

З огляду на те, що рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 березня 2015 року підлягає з вищенаведених обставин до скасування, - відсутні підстави для його роз`яснення, а відтак і для постановлення нової ухвали.

Оскільки апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з позивачів згідно п. 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України на користь Прокуратури Полтавської області належить стягнути судові витрати, понесені при сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 7 767 грн. 40 коп., тобто по 3 883 грн.70 коп. з кожного.

Зважаючи на обґрунтованість апеляційної скарги Першого заступника прокурора Полтавської області, поданої в інтересах держави в особі: Полтавської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення клопотання ОСОБА_3 щодо постановлення окремої ухвали, з повідомленням Генеральної прокуратури України про перевищення повноважень та наявність порушень в діях посадових осіб Прокуратури Полтавської області під час звернення до суду з апеляційною скаргою на рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 23 березня 2015 року у справі №554/2525/15-ц без відповідних підстав та повноважень для цього з метою впливу на суд.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Полтавської області в інтересах держави в особі: Полтавської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції України - задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 березня 2015 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Виконавчий комітет Полтавської міської ради, Управління з питань містобудування та архітектури Полтавської міської ради про визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину нежитлового приміщення (магазину), що знаходиться по АДРЕСА_2 , площею 55,7 кв. м; визнання за ОСОБА_2 права власності на Ѕ частину нежитлового приміщення (магазину), що знаходиться по АДРЕСА_2 , площею 55,7 кв. м та зобов`язання ОСОБА_3 , виконати належним чином зобов`язання, передбачені договором на надання юридичних послуг від 21 травня 2014 року щодо впорядкування прав власності на належні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 громадський будинок (стаціонарної тимчасової споруди - торговельного павільйону АДРЕСА_2 - відмовити.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 17 серпня 2015 року - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь Прокуратури Полтавської області понесені судові витрати у розмірі по 3 883 грн. 70 коп. з кожного.

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про постановлення окремої ухвали - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Бондаревська С.М.

Судді: Кривчун Т.О.

Кузнєцова О.Ю.