Справа № 346/5708/18
Провадження № 2/346/475/19
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2019 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області
у складі: головуючого судді Беркещук Б.Б.,
секретаря Матушевської Г.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Коломия справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову ОСОБА_3 про втрату права на користування житловим приміщенням, -
В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 , який був власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Після смерті батька вона успадкувала 2/3 частки вказаного будинковолодіння, 1/3 частину зазначеного житла успадкувала ОСОБА_3 . У вказаному будинку зареєстрований її колишній чоловік відповідач ОСОБА_2 , який на протязі останніх трьох років в будинку не проживає. Зазначає, що відповідач участі в утриманні та благоустрої житла не бере, не сплачує комунальні платежі, особисті речі його відсутні. В добровільному порядку зняти відповідача з місця реєстрації не можливо.
Вказує, що реєстрація відповідача у будинку позбавляє її як власника, права в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, тому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом у будинку за адресою АДРЕСА_1 та зняти його з реєстрації за данною адресою.
Позивач попередньо у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовільнити.
Позивач в судове засідання не з"явилася подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовільнити.
Відповідач в судове засідання не з явився, про дату, час та місце слухання справи належним чином повідомлений шляхом публікації оголошення на сайті «Судова влада України, причини неявки суду не повідомив та відзиву на позов не подав .
Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову, опікун ОСОБА_3 - ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовільнити.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Врахувавши пояснення позивача, свідків, проаналізувавши матеріали справи, суд доходить висновків.
У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно із ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмеженим в його здійсненні.
У відповідності до ст.325 ЦК України фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна.
У відповідності до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право.
У пункті 39 ППВССУ від 07 лютого 2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина 1 статті 405 ЦК). Таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК, тому стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення статті 405 ЦК. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.
В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.10.2018 року позивач ОСОБА_1 являється власником 2/3 частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , власницею 1/3 частки вказаного будинку є рідна сестра позивача ОСОБА_3 (а.с.8).
Згідно довідки № 1051 від 31.10.2018 р., виданої Корницькою сільською радою Коломийського району відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (а.с.12).
З Акту обстеження матеріально побутових умов від 31.10.2018 року складеного комісією Корницької сільської ради Коломийського району вбачається, що відповідач ОСОБА_2 по місцю реєстрації відсутній, речей повсякденного вжитку не виявлено, зі слів власника та сусідів останній не проживає в АДРЕСА_1 , більше трьох років (а.с.13).
Факт не проживання відповідача в спірному будинку в АДРЕСА_1 ствердили в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , сусідка позивача, яка ствердила, що відповідача по справі 5 років не проживає у вищезгаданому житлі та свідок ОСОБА_7 , сусідка позивача, яка підтвердили, що ОСОБА_2 близько 6 років не проживає у господарстві позивача, та його особистих речей у будинку позивача не має.
Отже, в спірному будинку на даний час зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який більше року в будинку не проживає.Наявність зареєстрованого відповідача у вищезгаданому будинковолодінні позивача, не дає останній належним чином користуватись, володіти та розпоряджатись будинком.
Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК, ст.48 закону «Про власність»).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені нормами ст ст.16, 386, 391 ЦК.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року із змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ч.1 ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
За змістом ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-4 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2)позбавлення права користування житловим приміщенням; 3)визнання особи безвісно відсутньою; 4)оголошення фізичної особи померлою.
Отже даний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, і положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Тобто, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм житловим приміщенням, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши одночасно одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
З огляду на це вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).
Верховним Судом України у постанові від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11 вказано, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України).
Таким чином, аналізуючи норми даних статей, суд вбачає, що прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням вже є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, а тому додатково зобов» язувати уповноважений на це орган знімати особу з реєстрації не має потреби. З даною вимогою сторона вправі звертатись до суду в разі відмови в знятті з реєстраційного обліку особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.
Згідно ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.
Таким чином, суд доходить висновку, що позов слід задовільнити частково та визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом за адресою АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 в решті слід відмовити..
На підставі наведеного та ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст. 405 ЦК України керуючись ст.ст. 247 ч.2, 268, 273, 354 ЦПК України,-
В И Р І Ш И В:
Позов задовільнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житлом будинку АДРЕСА_1 .
В решті вимог позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання:
ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 .
ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання АДРЕСА_3 .
ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 .
Суддя Беркещук Б. Б.