Провадження 2/357/1123/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Цукуров В. П. ,

секретар судового засідання Александрова А. С.,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біла Церква Київської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Друга Білоцерківська міська державна нотаріальна контора Київської області про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права на спадкування та включення до першої черги, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі «Позивач») звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі «Відповідач»), третя особа - Друга Білоцерківська міська державна нотаріальна контора Київської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права на спадкування та включення до першої черги.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на наступні обставини.

В період з липня 2008 року по 04.02.2018 рік Позивач проживала з ОСОБА_5 однією сім`єю, як дружина та чоловік, в належній їй квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Впродовж вказаного періоду проживання з ОСОБА_5 в зареєстрованому шлюбі вони не перебували, але їх пов`язував спільний побут, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом відпочивали, підтримували близькі стосунки та були подружжям в повному розумінні цього слова понад десять років.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 64 років ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим Білоцерківським міськрайонний відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській.

Позивач займалася похованням ОСОБА_5 без допомоги будь-якої іншої особи.

05.04.2018 року вона звернулась до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області з заявою про прийняття спадщини.

Постановою державного нотаріуса Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А.П. №/02-31 від 10.08.2018 року Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки нею не було подано документів, що підтверджують родинні та інші відносини із спадкодавцем.

Посилаючись на те, що вона спільно проживала з ОСОБА_5 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, Позивач просила суд встановити факт їх проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з липня 2008 року по 04.02.2018 рік та визнати за нею право на спадкування після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , включивши її до першої черги спадкоємців за законом.

22.04.2019 року на адресу суду від представника Відповідача надійшов відзив на позов, разом із підтвердженням його направлення Позивачу. У відзиві той зазначив, що Відповідач повністю заперечує проти задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до довідки, виданої Владиславською сільською радою Миронівського району Київської області №241 від 20.03.2019 року, ОСОБА_5 проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , що спростовує вимогу Позивача щодо проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 . Щодо вимоги Позивача про визнання права на спадкування, зазначив, що оскільки Відповідач по справі є сином спадкодавця, отже спадкоємцем першої черги за законом, то у випадку задоволенні вимог Позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , згідно з ст.1264 ЦК України, вона може бути спадкоємцем лише четвертої черги за законом. У той же час, передумови для спадкування Позивачем разом із Відповідачем в порядку ст.1259 ЦК України відсутні, оскільки матеріали справи не містять доказів похилого віку, тяжкої хвороби, каліцтва або безпорадного стану померлого ОСОБА_5

08.07.2019 року допитана в судовому засіданні у якості свідка в порядку ст.92 ЦПК України Позивач пояснила суду наступне. З ОСОБА_5 вона познайомилась у липні 2008 року. Вже через тиждень вони почали жити разом у її у приватному будинку. На той час його колишня дружина змусила ОСОБА_5 залишити його ж квартиру. Вони разом їздили у с.Владиславка, де обробляли огород. Також вони найняли людей, які будували гараж на території її приватного будинку. Там вони благоустроювали цей будинок, провели комунікації та інше. Це все робилося на протязі 5-6 років для їх подальшого спільного життя. ОСОБА_5 працював - підробляв таксистом, весь їх дохід йшов до спільного бюджету. Постійне місце його роботи було охоронцем у військовій частині у ОСОБА_6 . Також вони їздили у м.Канів у 2009 році відпочивати. У 2017 році ОСОБА_5 захворів, перебував на стаціонарному лікуванні у лікарні м.Біла Церква. На початку 2018 року йому стало погано, а ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер, знаходячись у лікарні імені ОСОБА_7 . Вона за допомогою його племінниці організувала та самостійно оплатила поховання. Ніякої допомоги ніхто не пропонував та не надавав. За свого сина він їй розповідав, втім сину не казав про місце їх проживання, оскільки син періодично знаходився у місцях позбавлення волі. Вони проживали весь цей час як чоловік і дружина, але не одружилися, оскільки про це не думали, їм і так було добре разом. Коли чоловік знайомив її зі своїми друзями, він представляв її як дружину. При цьому ОСОБА_5 у безпорадному стані не знаходився, був здатний обслуговувати себе сам.

В судовому засіданні представник Позивача підтримала її доводи, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просила вимоги Позивача задовольнити у повному обсязі.

08.07.2019 року допитаний в судовому засіданні у якості свідка в порядку ст.92 ЦПК України Відповідач пояснив суду наступне. У період з 2002 року по 2006 рік, з 2009 року по 2012 рік, з 2017 року по 2018 рік він перебував у місцях позбавлення волі. При цьому знав, що батько та Позивач проживали разом. З батьком спілкувався дуже рідко. Іноді просив у нього гроші, або зустрічав випадково, або свідок сам приїжджав до них з матір`ю (колишньої дружиною) у місті Біла Церква у квартиру, яка була і є його власністю. Батько дійсно підробляв водієм таксі. У 2018 році він дізнався, що батько у лікарні, зателефонував йому, і більше не спілкувався. Про смерть батька дізнався від матері у день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Він зателефонував до матері і вона йому про це сказала, у цей час він відбував покарання у виправній колонії №92 у Черкаській області.

В судовому засіданні представник Відповідача підтримав заперечення проти позову, надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник третьої особи - Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, при розгляді справи поклався на розсуд суду (а.с. 40).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що Позивач є його кумою, з нею та померлим ОСОБА_5 він знайомий з 2007 року. Вони дружили сім`ями. Позивач з ОСОБА_5 добудовували разом будинок, гараж, разом утримували господарство: свиней і качок, утримували огород. Вони разом проживали як чоловік та дружина протягом 10 років, хотіли одружитися. Вони разом ходили на базар, вели спільний бюджет. Ані колишня дружина, ані син не відвідували ОСОБА_5 у лікарні. При цьому він знаходився у ОСОБА_5 у лікарні, коли йому телефонував син, втім той йому сказав більше не дзвонити. Похоронами займалася тільки Позивач, вона несла всі витрати і на поминальні обіди на 9 днів та на 40 днів. Протягом останніх років ОСОБА_5 бачив майже кожного дня, оскільки вони проживали у сусідніх будинках по АДРЕСА_3 . При цьому ОСОБА_5 у безпорадному стані не знаходився, був здатний обслуговувати себе сам.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що є сусідом Позивача власником другої частини будинку, де мешкає і Позивач. Відносини з Позивачем та ОСОБА_5 завжди були добрі, знає, що вони проживали разом як чоловік та жінка, бачив їх кожного дня, в тому числі коли ОСОБА_5 їде на роботу, а той працював водієм таксі. Вони всі 10 років жили дружно. Свідок був на похоронах ОСОБА_5 , їх організувала Позивач. Колишню дружину та сина померлого він не бачив, він їх не знає. При цьому ОСОБА_5 у безпорадному стані не знаходився, був здатний обслуговувати себе сам.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив суду, що Позивача знає як жінку ОСОБА_5 , знає також і його першу жінку. Вони жили разом приблизно 7-9 років у Позивача як чоловік і жінка. Вели спільне господарство: тримали качок, їздили працювати на дачу у Черкаську область, вели будівництво житла. Знає ці обставини, оскільки вони разом з ОСОБА_5 підробляли таксистами. Крім того, той ще чергував у якомусь місті. Хоронила його Позивач за власний рахунок.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що є матір`ю Відповідача та колишньою дружиною померлого. ОСОБА_5 проживав з Позивачем, але при цьому він допомагав і їй. Вона проживала у квартирі яка належала йому. Шлюб між ними був розірваний у 1998 році. ОСОБА_5 працював водієм таксі. Коли він був у лікарні у лютому 2018 року вона до нього не приходила, оскільки так сказав їй сам ОСОБА_5 по телефону. При цьому вона знає, що колишній чоловік у безпорадному стані не знаходився та був здатний обслуговувати себе сам.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила суду, що є колишньою сусідкою померлого, під час його проживання з ОСОБА_11 . Приблизно у 1998 році вони розлучилися та роз`їхалися. Він працював у місті Біла Церква таксистом. Вона знала, що ОСОБА_5 проживав із іншою жінкою, але з ким не знає.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що є рідною сестрою ОСОБА_11 , Відповідач її племінник. Знає, що ОСОБА_5 проживав останні роки з жінкою, але вона з нею не знайома. Померлий за життя працював таксистом в місті Біла Церква.

Суд, вислухавши пояснення сторін по справі та свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що заявлені ОСОБА_1 вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено наступні обставини та зміст спірних правовідносин.

В період з липня 2008 року по 04.02.2018 рік Позивач проживала з ОСОБА_5 однією сім`єю в належній їй квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, як убачається із акту №22, виданого Комунальним підприємством Білоцерківської міської ради «Житлово-Експлуатаційна контора №1» від 30.03.2018 року, ОСОБА_5 дійсно проживав спільно з ОСОБА_1 у період з 15.07.2007 року по 04.02.2018 рік без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).

Відповідно до довідки, виданої Владиславською сільською радою Миронівського району Київської області №241 від 20.03.2019 року, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.50). Суд оцінює даний доказ у сукупності з іншими і приходить до висновку про те що його зміст не спростовує ані показань сторін, допитаних у якості свідків, ані показань інших свідків, ані інших письмових доказів у справі, оскільки у даній довідці не зазначено ані період, ані правові підстави для проживання ОСОБА_5 за вказаною адресою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 64 років ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим Білоцерківським міськрайонний відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання (а.с.14, 15).

Відповідно до довідки про причину смерті №34 від 05.02.2018 року, причина смерті ОСОБА_5 перенесений у минулому інфаркт міокарда (а.с.16).

Судом встановлено, що Позивач дійсно займалася похованням ОСОБА_5 , що підтверджується копіями рахунок замовлення №009672 від 06.02.2018 року, квитанцією до прибуткового касового ордера від 06.02.2018 року та показаннями свідків (а.с.17-18).

05.04.2018 року Позивач звернулась до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 (а.с.63).

Постановою державного нотаріуса Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А.П. №1923/02-31 від 10.08.2018 року Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки нею не було подано документів, що підтверджують родинних та інших відносин із спадкодавцем (а.с.91).

Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного Кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Згідно з ч.1 ст.36 Сімейного Кодексу України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Судом встановлено, що фактично проживаючи разом з липня 2008 року по 04.02.2018 року ані Позивач, ані ОСОБА_5 в іншому зареєстрованому шлюбі не перебували.

Вимоги Позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання за позивачем права на спадкування суд визнає доведеними та обґрунтованими, оскільки факт такого проживання підтверджений належними, достовірними та допустимими доказами, які містяться у матеріалах справи, а також показаннями свідків. Крім того, допитаний у якості свідка Відповідач також не оспорював факту спільного проживання Позивача із його батьком - ОСОБА_5 .

Що стосується вимоги Позивача про включення її до спадкоємців першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 , то суд зазначає, що визначення черговості спадкування за законом покладається на органи нотаріату України. Втім, у судовому засіданні Відповідач та його представник оспорювали право Позивача на включення до першої черги спадкоємців за законом. Тому суд вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Системний аналіз наведених вище правових норм дозволяє зробити висновок про те, що право на спадкування у першу чергу мають лише чоловік/дружина, які пережили спадкодавця і шлюб між якими було зареєстровано в органі реєстрації актів цивільного стану. У той же час, особи, які спільно проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років відносяться законом до четвертої черги спадкоємців.

Тобто, у питанні черговості спадкування за законом особи, що перебувають у зареєстрованому шлюбі, і такі, що фактично проживають однією сім`єю, належать до різних черг спадкування першої та четвертої відповідно. А тому чоловік чи жінка, що проживали спільно однією сім`єю, спадкуватимуть лише за відсутності спадкоємців першої, другої та третьої черг. При цьому, право на спадкування у четверту чергу належить не лише чоловікові (жінці), що проживали спільно однією сім`єю, таке право належить також іншим особам, наприклад, вітчиму, мачусі, пасинкам, пасербицям, іншим особам, що проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до відкриття спадщини. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК (Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7).

Тому у задоволенні вимоги Позивача про включення її до спадкоємців першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 необхідно відмовити.

Крім того, суд зазначає, що вимогу про зміну черговості спадкування та визнання права на спадкування разом із спадкоємцем першої черги в порядку ст.1259 ЦК України Позивачем заявлено не було.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог з урахуванням обраного позивачем способу захисту права.

При цьому суд враховує, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 3, 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 263 - 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Друга Білоцерківська міська державна нотаріальна контора Київської області про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права на спадкування задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнати її право на спадкування.

У частині позовних вимог про включення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до першої черги спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 15.07.2019 року.

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської областіВ. П. Цукуров