ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року

м. Харків

справа № 643/17703/15-ц

провадження №22-ц/818/3020/19

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Сидорчук М.О.,

сторони справи:

позивач - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 14 березня 2016 року, ухвалене у складі судді Сугачової О.О.,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» (надалі ПАТ «Банк Золоті Ворота») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначив, що 12.05.2008 між акціонерно-комерційним банком «Золоті Ворота» (надалі Банк) та ОСОБА_1 був укладений договір про іпотечний кредит та банком надані кредитні кошти в розмірі 350 000 грн. зі строком до 11.05.2018 зі сплатою відсотків за користування кредитом. 12.05.2008 між Банком та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладені договори поруки, за умовами яких останні зобов`язалися нести відповідальність як солідарні боржники за виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань. Зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконує. Загальна сума заборгованості ОСОБА_1 станом на 21.10.2015 перед позивачем склала 550 279 грн 91 коп., яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів. Також просить вирішити питання про розподіл судових витрат.

Заочним рішенням Московського районного суду міста Харкова від 14 березня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Банк Золоті Ворота» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Золоті Ворота» заборгованість за кредитним договором № 261 від 12.05.2008 у розмірі 550 279 грн 91 коп. Стягнуто з відповідачів на користь ПАТ «Банк Золоті Ворота» судовий збір в сумі 8254 грн 20 коп. в рівних частинах з кожного.

Заочне рішення мотивоване тим, що в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази укладання із Банком кредитного договору ОСОБА_1 та договорів поруки між банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 Зобов`язання по поверненню кредитних коштів ОСОБА_1 належним чином не виконує, у зв`язку із чим загальна сума заборгованості станом на 21.10.2015 становить 550 279 грн 91 коп.

Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 9 квітня 2019 року заява ОСОБА_2 про скасування заочного рішення залишена без задоволення.

В поданій у травні 2019 року апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, не з`ясування судом усіх фактичних обставин справи та не дослідження і не надання належної оцінки наявній в матеріалах справи інформації, не сприяння повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи, не відповідність рішення суду фактичним обставинам справи, його незаконність та необґрунтованість, просить заочне рішення суду скасувати частково, прийняти нове рішення, яким у задоволенні вимог позивача Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Золоті Ворота» до відповідача ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що про розгляд справи у 2016 році апелянт не був повідомлений, вимога до нього, як поручителя, пред`явлена Банком після спливу шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання, тому порука припинилася.

ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , у відзиві на апеляційну скаргу посилається на те, що 17.04.2009 приватним нотаріусом ХМНО Бистрицькою А.П. за заявою АКБ «Банк Золоті Ворота» були вчинено виконавчий напис № 544, який 30.04.2009 був пред`явлений Банком до виконання. Вказаними діями Банк змінив строк виконання основного зобов`язаня в повному обсязі. Нарахування Банком процентів після 12.05.2008 суперечить чинному законодавству. Із вимогами до поручителів про повернення суми боргу протягом шести місяців з часу настання строку виконання договору кредиту Банк не звернувся, тому вимоги позивача про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії кредиту, в тому числі, й з поручителів є незаконним.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

При цьому суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст. 367 ЦПК України).

Заочне рішення оскаржується виключно ОСОБА_2 в частині, що стосується стягнення із нього заборгованості, тому в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_6 судове рішення колегією суддів не переглядається.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України).

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 під час розгляду справи в суді першої інстанції участі не приймав, судові повістки не отримував (а.с. 44, 45, 51, 52, 113-116).

Тому враховуючи положення п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 14 березня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Золоті Ворота» заборгованості за кредитним договором підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нової постанови.

Як установлено судовим розглядом та вбачається із матеріалів справи, 12.05.2008 між АКБ «Золоті Ворота» та ОСОБА_1 укладений договір про іпотечний кредит № 261(надалі Договір). Відповідно до умов Договору ОСОБА_1 було надано кредит на суму 350 000 грнзі строком до 11.05.2018 зі сплатою 11,99 відсотків річних за користування кредитними коштами. Пунктом 2.4. Договору встановлений обов`язок позичальника щомісячно до 12 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладання Договору, здійснювати погашення Кредиту рівними частинами в сумі не менше 2916 грн 67 коп. та сплачувати відсотки, нараховані кредитором на залишок заборгованості за кредитом, відповідно до графіку погашення кредиту шляхом внесення готівки до каси кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у кредитора. Останню сплату чергового платежу належало здійснити не пізніше 11 травня 2018 року (а.с. 9-15).

Згідно наданого суду позивачем розрахунку ОСОБА_1 зазначений обов`язок належним чином не виконувала, що надало право Банку вимагати від позивача дострокового погашення всієї суми заборгованості, що станом на 21 жовтня 2015 року складало 550 279 грн 91 коп. (а.с. 6).

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, положення якої згідно з ч.2 ст.1054 цього Кодексу застосовуються до відносин за кредитним договором, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася ,та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.

На забезпечення виконання Договору 12 травня 2008 року між Банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 261/1, за умовами якого останній зобов`язалася відповідати за виконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором (а.с. 26) ( надалі Договір поруки).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якій одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Частиною 1 ст.543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

При цьому зазначене положення не виключає можливості пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості останнє погашення ОСОБА_1 кредитної заборгованості відбулось 30.05.2014 (а.с. 28, 58-109). Дата останнього несплаченого платежу - 12.06.2014.

Письмова вимога до ОСОБА_2 у якості поручителя була пред`явлена Банком шляхом звернення до суду з позовом у цій цивільній справі 29.10.2015 (а.с. 2 - 5, 31), тобто більше ніж через шість місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання. Доказів направлення ОСОБА_2 вимоги про дострокове повернення кредитних коштів раніше 29.10.2015 в межах шестимісячного строку матеріали справи не містять.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов`язань поручителя.

У разі пропуску кредитором строку пред`явлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

Ухвалюючи заочне рішення, суд першої інстанції не звернув уваги на пропуск позивачем шестимісячного строку пред`явлення вимоги до поручителя, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для солідарного стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором.

Тому ПАТ «Банк Золоті Ворота» належить відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за Договором в солідарному порядку разом із боржником та іншим поручителем.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору в судах всіх інстанцій як інвалід ІІ групи на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України № 3674-VI від 08.07.2011 «Про судовий збір».

Тому рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Золоті Ворота» судового збору також належить скасувати, у стягненні судового збору з ОСОБА_2 належить відмовити.

Також враховуючи обґрунтованість апеляційної скарги та звільнення апелянта від сплати судового збору, з ПАТ «Банк Золоті Ворота» в дохід держави належить стягнути 12 381 грн 30 коп. судового збору, що підлягав сплаті при подачі апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд -ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 14 березня 2016 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» заборгованості за кредитним договором № 261 від 12 травня 2008 рорку в розмірі 550 279 гривень 91 копійка та стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» судового збору в сумі 8254 гривень 20 копійок в рівних частинах з кожного - скасувати .

Ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у розмірі 550 279 грнивень 91 копійката судового збору - відмовити.

В частині стягнення на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та судового збору заочне рішення суду не переглядалося.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» в дохід держави судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в суді апеляційної інстанції, у розмірі 12 381 (дванадцять тисяч триста вісімдесят одна) гривня 30 (тридцять) копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний