Ухвала

22 липня 2019 року
м. Київ
справа № 373/744/17
провадження № 61-12748ск19
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В. В. розглянув касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Моторного (транспортного) страхового бюро України, треті особи: Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ), в якому просив в рахунок відшкодування матеріальної шкоди стягнути з Військової частини НОМЕР_1 13 910,20 грн, а з МТСБУ 48 746,85 грн.

Позов мотивовано тим, що 04 жовтня 2016 року на вул. Дружби в с. Дівички Переяслав-Хмельницького району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю автомобіля марки «ВАЗ-210994», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля марки «МАЗ-537», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить військовій частині НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобіль марки «ВАЗ-210994», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження. Відповідно до звіту, складеного ТОВ «Сател Груп», вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «ВАЗ-210994», з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, становить 62 657,06 грн.
Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди з Військової частини НОМЕР_1 13 910,20 грн, з МТСБУ 48 746,85 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 травня 2019 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишено без задоволення, рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2018 року залишено без змін.
У липні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Військової частини НОМЕР_1 , в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Ціна позову у цій справі становить 62 657,05 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн*100=192 100 грн).
Отже, відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справа є малозначною.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Касаційна скарга заявника не містить посилання на зазначені випадки, як і посилання на докази на їх підтвердження.
Крім того, аналіз судових рішень у справі не дає підстав для висновку про те, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, і що справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
Доводи касаційної скарги по суті стосуються повноти встановлених обставин справи та переоцінки доказів.
Заявник посилається на те, що розгляд справи розпочатий під час дії ЦПК України 2004 року, в якому відсутня норма щодо віднесення справ до малозначних, тому вважає, що справа підлягає касаційному оскарженню та не може бути визнана малозначною.
Відповідно до підпункту 9 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанції. Провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Отже, на час подання касаційної скарги справа є малозначною, що спростовує відповідні доводи заявника.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Враховуючи, що касаційна скарга Військової частини НОМЕР_1 подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Моторного (транспортного) страхового бюро України, треті особи: Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Яремко