ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 липня 2019 року м. Херсон

справа № 662/610/18

провадження №22-ц/819/954/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

Чорної Т.Г.,

секретар Геленко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Світлана» на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області у складі судді Решетова В.В. від 04 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Світлана» про визнання договору оренди землі недійсним,

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Світлана» про визнання договору оренди землі недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона є власником земельної ділянки площею 6,35 га, яка розташована на території Одрадівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області. Маючи намір здати свою земельну ділянку в оренду, звернулась до державного реєстратора Новотроїцької РДА звідки дізналась, що її земельна ділянка знаходиться в оренді ПОСП «Світлана» та з нею укладений договір №107 від 01.04.2011 року, який зареєстровано Реєстраційною службою Новотроїцького РУЮ 02.02.2015 року.

Вказаний договір оренди з відповідачем вона не укладала та не підписувала його.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила визнати недійсним договір оренди землі сільськогосподарського призначення від 01.04.2011 року №107, укладений між нею та ПОСП «Світлана», стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 04 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПОСП «Світлана» про визнання договору оренди землі недійсним задоволено повністю. Суд ухвалив: визнати недійсним договір оренди землі сільськогосподарського призначення № 107 від 01.04.20011 року, яка розташована на території Одрадівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області, укладений 01 квітня 2011 року між ОСОБА_1 та Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством «Світлана»; стягнути з ПОСП «Світлана» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на проведення судово-почеркознавчої експертизи у сумі 1875,20 грн та витрати на оплату судового збору в сумі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі ПОСП «Світлана» посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі застосувавши строки позовної давності. Стягнути з позивача судові витрати.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, зазначає, що договір оренди землі є дійсним, оскільки з 2015 року по 2017 роки позивач особисто та через своїх родичів отримувала орендну плату. Підпис ОСОБА_1 в списках пайщиків ПОСП «Світлана» про видачу орендної плати за 2011-2017 року роки свідчить про те, що позивачу було відомо про наявність укладено договору з 2011 року. Отже, позивачем пропущено строк звернення до суду, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 її доводи не визнала, рішення суду вважає законним та обґрунтованим. Зазначила, що орендну плату вона не отримувала. Про існування оспорюваного договору дізналась в кінці 2015 року.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, у судове засідання суду апеляційної інстанції, будучи двічі належним чином повідомленою, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, не з`явилася, що в силу вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, Мацецьку Р.Я., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності не підписання ОСОБА_1 договору оренди землі сільськогосподарського призначення від 01.04.2011 року №107 , а отже відсутністю її волевиявлення на укладання спірного договору. Також, суд вважає, що є підстава передбачена ст. 15 Закону України «Про оренду землі», для визнання спірного договору недійсним. Суд зробив висновок, що встановлені обставини вказують на відсутність підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Суд встановив та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 6,35 га, яка розташована на території Одрадівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 11 грудня 2009 року /а.с.9/.

Відповідно до умов оспорюваного договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_1 та ПОСП «Світлана», позивач надала відповідачу у строкове платне користування вищезазначену земельну ділянку, договір укладено до 31.12.2020 року.

ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що договір оренди з відповідачем не укладала і не підписувала його.

Відповідно до висновку експерта №8-4/1743 від 17 грудня 2018 року, у призначеній судом почеркознавчій експертизі, підпис від імені ОСОБА_1 у договорі оренди землі сільськогосподарського призначення №107 від 01.04.2011 року, на четвертій сторінці в розділі (реквізити сторін), під строчкою «орендодавець» між словами «Фамілія» та «/ ОСОБА_1 », виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою /а.с.86-88/.

Позов про визнання договору оренди землі недійсним подано в березні 2018 року /а.с.3/.

Спірні правовідносини урегульовані нормами як цивільного, так і земельного законодавства.

У частині першій статті 627 ЦК зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правилами статті 93 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Разом з тим визначення, процедура укладення, вимоги та припинення договору оренди землі урегульовано у спеціальному законі, яким є Закон «Про оренду землі» № 161-XIV.

Відповідно до статті 1 Закону № 161-XIV оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

У статті 6 Закону № 161-XIV визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 14 Закону України «Про оренду землі» передбачена письмова форма договору оренди землі.

Правочин вважається таким, що вчинено в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (частина друга статті 207 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Факт відсутності волевиявлення ОСОБА_1 (орендодавця) на укладення оспорюваного договору оренди землі підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 8-4/1743 від 17 грудня 2018 року /а.с.86-91/.

Установивши під час розгляду справи факт відсутності волевиявлення ОСОБА_1 (орендодавця) на укладення спірного договору оренди землі на умовах, що в ньому викладені, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову та визнання такого договору недійсним на підставі статей 203, 215 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги щодо дійсності договору оренди земельної ділянки внаслідок схвалення ОСОБА_1 оспорюваного договору шляхом отриманням нею особисто та через своїх родичів орендної плати за період з 2015 по 2017 роки не ґрунтуються на нормах матеріального права, оскільки схвалення укладеного договору можливо за умови його укладення особою, яка не уповноважена на його укладання та схвалення особою, яка є стороною договору та погодилась шляхом схвалення.

Крім того, відповідач безпосередньо в апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_1 особисто орендну плату не завжди отримувала, а належними та допустимими доказами отримання орендної плати за оспорюваним договором безпосередньо позивачкою не довів.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Наведене узгоджується з висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц ( провадження №14-306цс18).

Позивач дізналась про порушення свого права, тобто про наявність спірного договору оренди, лише в кінці 2015 року, що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є початком перебігу позовної давності.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі про те, що початок перебігу позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору з 2011 року, оскільки позивач отримувала плату за користування землею, суд вважає необґрунтованим та таким, що суперечить нормам статті 261 ЦК України.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення спору та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Світлана» залишити без задоволення.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 04 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В.Склярська

Судді: Л.В.Пузанова

Т.Г.Чорна

Повний текст постанови складено 25 липня 2019 року

Суддя І.В. Склярська