КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2019 року

справа 757/35269/18-ц

провадження № 22-ц/824/7575/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Лапчевської О.Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця»

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» - Чаруковського Романа Володимировича на рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 грудня 2018 року в складі судді Батрин О.В. в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану відпустку, одноразової грошової вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки виплати сум,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану відпустку, одноразової грошової вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки виплати сум, у якому просила стягнути з відповідача на її користь суму заборгованості із заробітної плати, грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку та одноразову вихідну допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку, у сумі 18067,18 грн. та середній заробіток за період затримки з 18.07.2017 року по 19.07.2018 року у сумі 138314,96 грн., донарахувати по день фактичного розрахунку.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 27 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану відпустку, одноразової грошової вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки виплати сум задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та одноразової грошової вихідної допомоги в загальному розмірі 18067,18 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 18.07.2017 року по 27.12.2018 року без утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів в розмірі 74732,84 грн., що разом складає 92800,02 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави 928,00 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 16.03.2017 року у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення відповідно до Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15 березня 2017 року № 62/2017, та відсутністю первинних документів бухгалтерського обліку нарахування заробітної плати було припинено. У зв`язку з відсутністю первинних документів підтвердити інформацію щодо фактичного виконання робіт та здійснити нарахування заробітної плати не можливо. Крім того, позивачем не надано належних доказів на підтвердження нарахування йому заробітної плати. Додатково зазначив, що згідно з Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 року № 126/2/21-10.2 порушення норм трудового законодавства щодо працівників структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» виникли через форс-мажорних обставин, а відтак відповідач звільнений від відповідальності за невиконання обов`язків передбачених законодавством про працю.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін. Посилається на те, що з вини відповідача позивачу не виплачено заробітної плати. З 20.03.2017 року у виробничому підрозділі «Донецька дистанція зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» був встановлений простій. Розрахунки заробітної плати, що подані позивачем, містять посилання саме про оплату простою підприємства. Крім того, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду. Крім того, зазначає, що посилання відповідача на висновок Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 року № 126/2/21-10.2 про форс мажорні обставини не звільняє його від обов`язку виплатити позивачу належні його грошові кошти при звільненні та середній заробіток за час затримки виплати цих сум.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до положень ЦПК України, розгляд даної апеляційної скарги проведений без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було виплачено позивачу всіх належних їй сум при звільненні. У зв`язку з порушенням строків виплати всіх сум, які належать позивачу, відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 08.07.2016 року працювала на посаді електромеханіка дільниці II групи у виробничий підрозділ «Донецька дистанція зв`язку» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (а.с. 19).

17.07.2017 року наказом (розпорядження) № 10071/ДН-ос від 10.07.2017 року про припинення трудового договору (контракту) ПАТ «Українська залізниця» ОСОБА_1 звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України (а.с. 75).

Відповідно до копій розрахунків заробітної плати позивача за березень 2017 року сума до виплати складає 4084,51 грн.; за квітень 2017 року - сума до виплати складає 2 740,09 грн.; за травень 2017 року - сума до виплати становить 2 773,92 грн.; за червень 2017 року - сума до виплати становить 316,02 грн.; за липень 2017 року - сума до виплати становить 9 702,64 грн. (складається із заробітної плати за липень 2017 року, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та одноразової грошової вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку) (а.с.33, 34, 35, 36, 37).

Відповідно до довідки виробничого підрозділу «Донецька дистанція зв`язку» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 13.11.2018 року, у березні 2017 року ОСОБА_1 отримала дохід у сумі 1573,33 грн. За квітень 2017 року, травень 2017 року, червень 2017 року, липень 2017 року позивачу не було видано грошових коштів відповідачем (а.с.96).

Згідно видаткового ордера №2529 від 21.09.2017 року, позивачу було виплачено заробітну плату за першу половину березня 2017 року у розмірі 1573,33 грн. (а.с.104).

Тобто, відповідачем позивачу не було виплачено за березень 2017 року заробітну плату у розмірі 2511,18 грн.

Відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження перерахування позивачу нарахованої заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року.

З огляду на відсутність доказів на підтвердження виплати позивачу нарахованої заробітної плати за вказаний період, позовні вимоги про стягнення депонованої заробітної плати за вказаний період в сумі 18043,85 грн. є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.

Наказом структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 17 березня 2017 року № 236/ДНД, який видано відповідно наказу в.о. начальника регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції. На весь період простою працівникам в табелі обліку використання робочого часу наказано проставляти літерний код «П». Оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи (а.с. 98, 99).

Оскільки надані позивачем докази про нарахування їй заробітної плати відповідачем не спростовані, а також з огляду на положення частини першої статті 76 ЦПК України, відповідно до якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, доводи апеляційної скарги про не надання позивачем належних, допустимих, достовірних та переконливих доказів є помилковим.

Відповідно до норм ст. 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази щодо недостовірності відомостей, викладених в розрахунках, наданих позивачем.

Посилання відповідача, що відсутність первинної документації унеможливлює нарахування позивачу сум, щодо яких виник спір, не приймаються з огляду на те, що обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на роботодавці, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач підтвердила наявність заборгованості відповідача з виплати заробітної плати за період з березня по липень 2017 року.

Разом з тим, судом першої інстанції помилково розраховано заборгованість по заробітній платі позивача у розмірі 18067,18 грн., оскільки загальна сума заборгованості за період з березня 2017 року по липень 2017 року складає 18043,85 грн. (4084,51 - 1573,33 + 2740,09 + 2773,92 + 316,02 + 9702,64).

16 січня 2018 року Торгово-промисловою палатою України був наданий науково-правовий висновок № 126/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання ПАТ «Українська залізниця», Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Відповідно до ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно з частиною першою ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до частини першої ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно зі ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема трудових, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати заробітної плати, компенсації у зв`язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, а також встановлені форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), застосуванню підлягають положення трудового і цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника.

Згідно зі ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом України у постановах: від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2159цс15, від 23 березня 2016 року у справі № 6-364цс16, від 11 травня 2016 року, у справі № 6-383цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-948цс16, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Втрата контролю і доступу ПАТ «Українська залізниця» до своїх виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: Донецька обл ., м. Донецьк , вул. Артема , 68 , у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року, коли фактично вийшло з під контролю управління зазначеними виробничими потужностями, позбавило можливості ПАТ «Українська залізниця», Регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» виконати зобов`язання перед вивільненими працівниками згідно зі статтями 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.

За таких обставин підстави для задоволення вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі ст. 117 КЗпП України відсутні.

Наявність викладених у науково-правовому висновку Торгівельно-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16.01.2018 обставин може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язання, проте не звільняє роботодавця від обов`язку здійснити оплату праці, що є конституційним правом людини.

Судом першої інстанції не були враховані вищезазначені обставини, тому колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та одноразової грошової вихідної допомоги підлягає зміні, а саме слід зменшити стягнуту суму з 18067,18 грн. до 18043,85 грн., а в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасуванню, з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1121,40 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» - Чаруковського Романа Володимировича задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 грудня 2018 року в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та одноразової грошової вихідної допомоги змінити, зменшити суму, яка підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (місце знаходження: м. Київ, вул. Тверська, 5, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з 18067,18 гривень до 18043,85 гривень.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 грудня 2018 року в частині задоволення позову про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (місце знаходження: м. Київ, вул. Тверська, 5, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (місце знаходження: м. Київ, вул. Тверська, 5, ) судовий збір у розмірі 1121,40 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді