Ухвала

25 лютого 2019 року

місто Київ

справа № 314/2632/17

провадження № 61-3345ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Запорізької області від 27 липня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Нива», треті особи: ОСОБА_1, Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, за участі - Запорізької місцевої прокуратури № 2, про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 липня 2017 року позов задоволено, визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, площею 2, 000 га, розташовану на АДРЕСА_1; цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, керівник Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі органу, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, подав апеляційну скаргу на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 липня 2017 року.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 27 липня 2018 року рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 липня 2017 року скасовано, справу направлено на розгляд за встановленою законом підсудністю до Запорізького районного суду Запорізької області.

Під час нового розгляду справи у визначеному суді першої інстанції заявника залучено до участі у справі як третю особу.

ОСОБА_1 12 лютого 2019 року із застосуванням засобів поштового зв'язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Апеляційного суду Запорізької області від 27 липня 2018 року.

Заявник, ОСОБА_1 у касаційній скарзі зазначає, що ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 21 грудня 2018 року її залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача. Після ознайомлення з матеріалами справи, заявник звернулася з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Апеляційного суду Запорізької області від 27 липня 2018 року та залишити в силі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 липня 2017 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Відповідно до частин першої та третьої статті 258 ЦПК України термін «судове рішення» необхідно розглядати як узагальнююче поняття для всіх судових актів у цивільному судочинстві, яке включає рішення, ухвали, постанови та судові накази.

За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини дев'ятої наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2019 року (на час подання касаційної скарги) - 1 921, 00 грн.

Верховний Суд врахував, що ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 07 червня 2018 року зазначена справа визнана малозначною, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Судом додатково враховано, що заявник у касаційній скарзі визначив ціну позову при зверненні до суду у розмірі 20 000, 00 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921, 00 грн х 100 = 192 100, 00 грн).

З урахуванням наведеного, Верховний Суд визнає за можливе, користуючись власними повноваженнями, визнати обґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції щодо віднесення цієї справи до категорії малозначних, допоки висновків про протилежне не зробить суд першої інстанції під час нового розгляду цієї справи.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правил пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в ньому, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред'явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

ОСОБА_1 в касаційній скарзі зазначила, що судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку, оскільки питання, порушене у скарзі, стосується права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа має для неї виняткове значення. Однак, заявником не зазначено, в чому полягає таке виняткове значення у розумінні підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, а також в чому полягає неоднорідність та суперечливість судової практики та яке фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики має ця справа. Вочевидь, непогодження заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не має розглядатися як така обставина, що має впливати на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

З огляду на наведені доводи Верховний Суд визнає, що винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовані.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету МіністрівРади Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі«Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, заява №26737/95, згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Оскільки оскаржувана заявником постанова Апеляційного суду Запорізької області від 27 липня 2018 року ухвалена у малозначній справі, а отже, не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Верховний Суд додатково роз'яснює заявнику, відповідно до пункту третього частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», право на подання заяви про повернення сплаченого судового збору.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Нива», треті особи: ОСОБА_1, Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, за участі Запорізької місцевої прокуратури № 2, про визнання права власності за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Запорізької області від 27 липня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний