Житомирський апеляційний суд
Справа F285/6144/13-ц Головуючий у 1-й інст. Сташків Т. Б.
Категорія 27 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу F285/6144/13-ц за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 5 лютого 2019 року, ухвалене під головуванням судді Сташківа Т. Б., -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що на підставі кредитного договору F 287/1-465 від 17 травня 2007 року ОСОБА_1 надано кредитні кошти у розмірі 15000 доларів США, строком до 16 травня 2019 року, зі сплатою 13 % річних.

Оскільки відповідач належним чином не виконує умови договору щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати відсотків, станом на 28 серпня 2018 року виникла заборгованість, яка становить 26452,02 дол. США, та складається із: 8794,78 дол. США F заборгованості зі сплати кредиту; 11878,48 дол. США F заборгованості зі сплати відсотків; пені за несвоєчасну сплату кредиту у розмірі 2280,04 дол. США, а також 3498,72 дол. США пені за порушення строків сплати відсотків.

З огляду на вищезазначене, позивач, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за даним кредитним договором у розмірі 26452,02 дол. США.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 5 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та прийняти постанову, якою задовольнити позов.

Зокрема, вважає помилковим висновок суду про те, що останній платіж за кредитним договором здійснений 2 червня 2010 року, адже у розрахунках заборгованості відображено, що 12 січня 2011 року відповідачка внесла кошти у розмірі 100 доларів США, які були направлені на погашення процентів.

Зазначає, що позовна давність переривалася внаслідок вчинення боржником дій, які свідчать про визнання ним боргу, а саме: здійснення платежів, підписання додаткової угоди, письмовим зверненням до банку з приводу врегулювання спору.

У розрахунку заборгованості, який був долучений до заяви про збільшення позовних вимог, наявна детальна інформація щодо погашення заборгованості за кредитом, викладена у вигляді таблиць. В одній таблиці відображено в хронологічному порядку погашення строкової заборгованості за кредитом, в іншій таблиці відображається погашення простроченої заборгованості за тілом кредиту, де були наступні платежі: 179 доларів США F 30 грудня 2009 року; 178,13 доларів США F 1 лютого 2010 року; 177,41 доларів США F 12 березня 2010 року; 63,07 доларів США F 14 березня 2010 року; 200 доларів США F 5 травня 2010 року та 36,74 доларів США F 2 червня 2010 року. Тобто, останній платіж за тілом кредиту здійснений 2 червня 2010 року. Однак, останній платіж за відсотками ОСОБА_1 здійснила 12 січня 2011 року в сумі 100 доларів США, тобто 12 січня 2011 відбулося визнання боржником свого обовFязку по кредитному договору.

24 листопада 2010 року відповідач зверталася до банку із письмовою заявою про надання кредитних канікул, а 26 листопада 2010 року була укладена додаткова угода до кредитного договору, що також підтверджує визнання боржником свого обов'язку.

Таким чином, враховуючи, що позовну заяву подано 25 грудня 2013 року, а останній платіж здійснено 12 січня 2011 року, суд прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову у звFязку з пропуском строку позовної давності.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу, зауваживши, що розрахунок заборгованості, долучений до заяви про збільшення позовних вимог, є більш деталізованим та узгоджується з розрахунком, поданим до суду разом з позовною заявою.

На думку представника ОСОБА_1, апеляційна скарга є безпідставною, оскільки банк не надав належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості. Надані банком виписки з рахунку та розрахунок заборгованості на суму 26452,02 дол. США, не є первинними документами, які відповідно до вимог законодавства підтверджують надання банком послуг з розрахунково-касового обслуговування. Доказами надання кредиту та внесення коштів в рахунок погашення заборгованості є заяви позичальника про видачу коштів, відповідні меморіальні ордери та заяви на переказ готівки.

Окрім того, виписки з рахунку суперечить розрахунку заборгованості, який був долучений до позовної заяви.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

При вирішенні спору суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки останній платіж за кредитом відповідач здійснила 2 червня 2010 року, а тому, враховуючи положення п.4.5 кредитного договору, строк користування кредитом вважається таким, що настав 1 серпня 2010 року, й з цієї дати розпочався перебіг трирічного строку звернення до суду з даними позовними вимогами.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 17 травня 2007 року між сторонами укладений договір кредиту F287/1-465, відповідно до якого ОСОБА_1, прізвище якої на той час було « Майструк», отримала кредитні кошти у розмірі 15000 дол. США, строком до 16 травня 2014 року, зі сплатою 13 % річних.

Даною угодою на ОСОБА_1 покладений обовFязок щомісячно вносити кошти в рахунок погашення тіла кредиту, а також сплати відсотків.

22 жовтня 2008 року сторони уклали додаткову угоду F1 до вказаного договору кредиту, якою погодили відсоткову ставку за користування кредитом на рівні 15 % річних, починаючи з 20 жовтня 2008 року.

26 листопада 2010 року між сторонами укладено додаткову угоду F2 до даного кредитного договору, якою встановили процентну ставку у розмірі 16,2 % річних, починаючи з 26 листопада 2010 року, а також погодили новий графік погашення заборгованості та визначили кінцевий термін повернення кредиту F до 16 травня 2019 року.

Матеріали справи свідчать, що відповідач належним чином не виконувала кредитні зобовFязання, внаслідок чого станом на 28 серпня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 26452,02 дол. США, яка складається із: 8794,78 дол. США F заборгованості зі сплати кредиту; 11878,48 дол. США F заборгованості зі сплати відсотків; пені за несвоєчасну сплату кредиту у розмірі 2280,04 дол. США, а також 3498,72 дол. США пені за порушення строків сплати відсотків.

Вказана обставина підтверджується розрахунком, який був долучений позивачем до заяви про збільшення позовних вимог ( а.с.211-217, т.1).

Доказів на спростування розміру заборгованості відповідач не надала, документів, які підтверджують сплату заборгованості, матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.ст. 1054, 526 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовFязується надати грошові кошти кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовFязується повернути кредит та сплатити проценти. ЗобовFязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог F відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про застосування строку позовної давності.

Зміст кредитної угоди свідчить про те, що поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання відповідачем окремих зобовFязань, а саме внесення щомісячних платежів до десятого числа відповідного місяця.

Відповідно до положень ст. 257 та ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права ( ч.1 ст.261 ЦК України).

Оскільки умовами договору ( графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовFязання, які деталізують обовFязок боржника повернути весь борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обовFязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Відповідно до п.4.5 угоди у разі невиконання ( неналежного виконання) позичальником обовFязків щодо своєчасного та в повному обсязі погашення кредиту та сплати відсотків протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та позичальник зобовFязаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання зміни строку виконання основного зобовFязання та погодили умови такої зміни.

Звертаючись до суду з даним позовом, банк надав розрахунок заборгованості, у якому міститься інформація про те, що останній платіж за тілом кредиту здійснений ОСОБА_1 2 червня 2010 року ( а.с.6, зв.).

В подальшому, збільшивши вимоги, позивачем надано розрахунок заборгованості із детальним зазначенням дат та сум в рахунок погашення відсотків, який свідчить про те, що окрім внесення коштів на погашення тіла кредиту 2 червня 2010 року, 12 січня 2011 року відповідачем здійснений останній платіж на погашення відсотків ( а.с.215).

Сплата ОСОБА_1 коштів 12 січня 2011 року також підтверджується виписками з особових рахунків.

Доказів на спростування зазначених обставин суду не надано.

Посилання представника відповідача на ту обставину, що виписка з рахунку не може вважатись належним та допустимим доказом на підтвердження позовних вимог, є безпідставним.

Так, відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України « Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», якою передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Пунктами 57,59,60,62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України 4 липня 2018 року F75, передбачено, що інформація, яка міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємоповFязаних рахунках бухгалтерського обліку.

Банк обовFязково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: особові рахунки та виписки з них; аналітичні рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій; книги реєстрації відкритих рахунків; оборотно-сальдовий баланс/ оборотно-сальдову відомість.

Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, надані позивачем на підтвердження доводів апеляційної скарги виписки з рахунків, які містять інформацію щодо дат та сум проведених операцій, є належним доказом, який підтверджує проведення банком касових операцій за даним кредитним договором.

Отже, судом встановлено, що останній платіж за кредитом відповідач здійснила 12 січня 2011 року у сумі 100 дол. США, які були зараховані банком на погашення відсотків.

За таких обставин, враховуючи положення п.4.5 договору, строк користування кредитом закінчився 14 березня 2011 року та ОСОБА_1 зобовFязана була 15 березня 2011 року повернути кредит в повному обсязі і сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

Таким чином, перебіг трирічного строку позовної давності розпочався з 15 березня 2011 року й тривав до 15 березня 2014 року. Враховуючи ту обставину, що умовами договору передбачено черговість погашення заборгованості, й з огляду на ту обставину, що з даним позовом банк звернувся до суду 25 грудня 2013 року, позовні вимоги про стягнення тіла кредиту слід задовольнити в межах строку позовної давності.

Оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, й враховуючи межі строку позовної давності, заборгованість зі сплати відсотків в даному випадку слід стягнути за період з 25 грудня 2010 року по 15 березня 2011 року, що становить 432,25 дол. США.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, на користь АТ «Укрсоцбанк» також підлягає стягненню 3990 грн. судового збору.

Враховуючи вищезазначене, рішення підлягає скасуванню з постановленням нового,- про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст.259,268,367 ,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 5 лютого 2019 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (р/р 0980, МФО 300023, ) заборгованість за кредитним договором у розмірі 7551,83 доларів США, а також 3990 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 14 травня 2019 року.