Номер провадження: 22-ц/813/3634/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадженняцивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа F ПрАТ «Європейський страховий союз» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року, ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа F ПрАТ «Європейський страховий союз», в якому просила судстягнути з відповідача на її користь відшкодування збитків (майнової шкоди) у розмірі 13691,49 грн., відшкодування витрат на отримання юридичної допомоги в розмірі 5000 грн., та сплачений судовий збір.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2018 року позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа F ПрАТ «Європейський страховий союз» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди F задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії КМ860946, виданий 17.10.2013р. Роздільнянським РВ Одеської області, зареєстрована: 67422, Одеська обл., Роздільнянський р-н, с. Понятівка, вул. Пушкінська, 63) на користь ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, паспорт серії КМ403694, виданий 03.10.2006 р. Хаджибеївським ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, зареєстрована: 65000, м. Одеса, вул. Тарутинська,12) суму матеріального збитку в розмірі 13691 (тринадцять тисяч шістсот девFяносто одна) грн. 49 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії КМ860946, виданий 17.10.2013р. Роздільнянським РВ Одеської області, зареєстрована: 67422, Одеська обл., Роздільнянський р-н, с. Понятівка, вул. Пушкінська, 63) на користь ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, паспорт серії КМ403694, виданий 03.10.2006 р. Хаджибеївським ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, зареєстрована: 65000, м. Одеса, вул. Тарутинська,12) сплачений судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить суд рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2018 рокускасувати та ухвалити інше рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_5, посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги відповідача, просить в її задоволенні відмовити, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2018 року залишити без змін.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у звFязку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зFясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 10.01.2017 року о 16.15 год. в м. Одесі по вул. Желябова, біля будинку F 11, сталась ДТП за участю автомобіля НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_2 та автомобілем Форд д/н НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_6 (а.с. 12).

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 08.02.2017 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили 20.08.2017р. (а.с. 12).

Власником пошкодженого автомобіля марки Форд д/н НОМЕР_4 являється ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 8).

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача матеріального збитку у розмірі 13691,49 грн., районний суд виходив з того, що позовні вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі F ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Так, матеріалами справи встановлено та підтверджується, що відповідно до страхового полісу F АК/2142798 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, як власника наземного транспортного засобу, чинного на момент скоєння ДТП, була застрахована в ПрАТ «Європейський страховий союз» (а.с. 66).

Також з матеріалів справи вбачається, що на виконання ст. 33, 35 Закону України «Про обовFязкове страхування цивільно F правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ОСОБА_5 в передбачені терміни звернулася до ПрАТ «Євтропейський Страховий Союз» із заявою про виплату страхового відшкодування, про що Листом від 24.07.2017р. за вих. F 08-02/505/1 було повідомлено представника ОСОБА_5, що страховою компанією було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 6811,40 грн., та буде перераховане найближчим часом на реквізити вказані в заяві на відшкодування (а.с. 87).

Крім того, ПрАТ «Євтропейський Страховий Союз» було надано звіт ТОВ «Промислова компанія «Селтим» F 09-D/30/5 від 26.04.2017р. про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Ford Mondeo д.р.н. ВН9992СІ, яка складає 10573,68грн. (а.с. 87-90).

Не погодившись з зазначеним висновком та визначеною сумою страхового відшкодування, 31.05.2017 року позивач звернулася до СОД ФОП ОСОБА_7 та уклав договір про проведення оцінки вартості матеріального збитку F 348/5-17, в результаті чого останнім 02.06.2017 року було виготовлено звіт щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу та визначено вартість матеріального збитку в розмірі 13 691,49 грн. (а.с. 13-19).

З матеріалів справи вбачається, що виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля Ford Mondeo д.р.н. ВН9992СІ ОСОБА_5 страховою компанією ПрАТ «Європейський Страховий Союз» так здійснено і не було.

Відповідно до Розпорядження F 3620 від 29.08.2017р. Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг анулювала ліцензію ПрАТ «Європейський Страховий Союз» на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, у звFязку із чим, позивач позбавлена права на отримання відповідного (страхового) матеріального збитку, завданого її майну, а саме автомобілю НОМЕР_5 (а.с.80-81).

Крім того, ПрАТ «Євтропейський Страховий Союз» позбавлений права укладати договори страхування ОСЦПВВНТЗ з 03.10.2017р. (а.с.34)

До того ж, наказом Фонду державного майна України F759 від 13.05.2017р. анульовано сертифікат субFєкта оціночної діяльності від 27.12.2015р. F158/15, виданий ТОВ «Промислова компанія «Селтим» (а.с.98).

Таким чином у звFязку з анулюванням ліцензії страхової компанії ПрАТ «Європейський Страховий Союз», з якою у відповідача було укладено договір обовFязкового страхування цивільно-правової відповідальності, позивач не має можливості отримати відшкодування майнової шкоди у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу від страховика в повному обсязі у встановлені Законом N 1961-IV строки.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Пунктом 6 Постанови ВССУ F 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 4 вищезазначеної постанови, передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. У разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача.

Апеляційний суд не може погодитися із доводами апеляційної скарги про те, що основною підставою для скасування рішення суду першої інстанції є те, що рішення суду від 11.12.2018 року не відповідає правовій позиції, яка викладена в постанові Великої палати Верховного суду від 04.07.2018 року по справі F755/18006//15-ц (провадження F14-176 цс 18).

Так, правова позиція, яка викладена у вищевказаній постанові суду від 04.07.2018 року стосується права суброгації страховика та відмінності з правом регресу, а не щодо прямого відшкодування шкоди за Полісом обовFязкового страхування цивільно F правової відповідальності власників наземних транспортних засобів між потерпілою особою, винуватцем ДТП та страховиком, де застрахована його відповідальність.

Окрім того, у постанові від 04.07.2018 року спір йшов про вибір страховика по добровільному страхуванню щодо звернення за фактично сплаченим страховим відшкодуванням: або до Страховика, де застрахована цивільно F правова відповідальність винуватця, або безпосередньо до завдача шкоди. В згаданій справі мова не йшла про неналежне виконання свого обовFязку страховиком, де застрахована цивільно F правова відповідальність завдача шкоди.

В той час як в даній справі страхова компанія, з якою відповідач уклала договір обовFязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних, припинила здійснення страхової діяльності у звFязку з анулюванням відповідної ліцензії, а тому відповідно до ч.2 ст. 528 ЦК України, позовні вимоги до особи, що завдала збитків, тобто до боржника, є абсолютно правомірними та обґрунтованими.

Інших доводів апеляційної скарги, які б спростували правильних висновків суду першої інстанції апелянтом не надано.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобовFязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обовFязку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, F 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції F2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених обставинах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 13, 367, 368, ч.1 ст. 369, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,F

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 F залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа F ПрАТ «Європейський страховий союз» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП F залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 15.05.2019 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

ОСОБА_8