Справа № 204/9144/18
Провадження № 2/204/514/19
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

11 липня 2019 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя Книш А.В.,

секретар судового засідання Подвижна О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила стягнути з нього на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 2027 грн щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; аліменти на утримання дитини за минулий час, а саме за останні три роки у розмірі ј частки від отриманих доходів за останні три роки та стягнути додаткові витрати на дитину в розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають спільного сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що відповідач не надає будь-якої матеріальної допомоги, необхідної для утримання та виховання дитини. Вважає за доцільне встановлення судом обов`язку сплачувати відповідачем додаткові витрати на дитину в розмірі 500 грн щомісячно, бо дитина навчається у 4 класі за системою «Інтелект України», відвідує додаткові заняття з англійської мови, плавання та в процесі навчання буде відвідувати різні гуртки, займатися спортом. Вказує, що за весь термін з моменту фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин, а саме з вересня 2010 року, жодних коштів та іншої допомоги на утримання дитини відповідач не надавав. Враховуючи викладене, змушена звернутися до суду із даним позовом.

Позивач належним чином та завчасно сповіщена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. До початку судового засідання позивач надала суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила слухати справу за її відсутності та не заперечувала проти заочного розгляду справи з ухваленням заочного рішення суду.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутність, а також відзив не подавала, у зв`язку із чим, суд, враховуючи згоду представника позивача, ухвалив відповідно до ст. 280 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду.

Суд, дослідивши наявні у справі докази, приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2012 року розірвано (а.с.5-6).

Від даного шлюбу сторони мають спільного малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Також судом встановлено, що сторони проживають окремо, дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні (а.с.10).

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За ч.ч. 1,3 ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними або за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Сімейного кодексу України, суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін.

Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 цього ж Кодексу, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , самостійного доходу не має, має діагноз: міопія слабкого ступеню правого ока (а.с.30-33).

Відповідач має задовільний стан здоров`я; матеріали справи не містять відомостей щодо місця роботи відповідача, наявності у нього інших дітей та утриманців, а також стягнень за виконавчими документами.

Відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Згідно ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Враховуючи визначені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України обставини, суд дійшов висновку, що заявлений позивачкою розмір аліментів у сумі 2027 грн. є надмірним, і такими, що відповідають як фактичним обставинам справи, так і вимогам закону будуть аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1500 грн., починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини судом враховується наступне.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Частиною 2 ст. 185 СК України передбачено, що додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Таким чином, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, судом враховується, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17.

Пленум Верховного Суду України у Постанові від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що за змістом ст.185 Сімейного кодексу України передбачено участь батьків у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом), визначаються у твердій грошовій сумі, оскільки йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування-виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесенні у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак позивачем доказів того, що нею постійно будуть здійснюватися додаткові витрати на утримання дитини до її повноліття, з яких вона 500 грн просить щомісячно стягувати з відповідача, суду не надано. Всі надані позивачем докази стосовно додаткових витрат на дитину, які пов`язані зі станом її здоров`я та навчанням дитини за всеукраїнським науково-педагогічним проектом «Інтелект України», стосуються минулого періоду (а.с.30-44, 45-54). Доказів того, що дитина відвідує додаткові зайняття з англійської мови та ходить на заняття з плавання, а також з приводу того, що буде відвідувати різні гуртки та займатися спортом, суду взагалі не надані.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, ту обставину, що позивач не просить стягнути фактично понесені додаткові витрати на утримання дитини, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину задоволенню не підлягають.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини за минулий час судом враховується наступне.

Позивачем суду не доведено вжиття заходів щодо отримання аліментів та неможливості їх отримати за останні три роки до звернення з позовом до суду та не надано розрахунку розміру такої суми, не обґрунтовано їх підтвердження відповідними документами.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини за минулий час також не підлягають задоволенню.

Таким чином, пред`явлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, а тому з останнього на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 142, 264, 280-282, 430 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок щомісяця, починаючи стягнення з 07 грудня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Допусти негайне виконання судового рішення у межах суми аліментів за один міс яць .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: