ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 501/5174/15-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/813/3134/19

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря-Маслова Р.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 29 жовтня 2018 року у складі судді Пушкарського Д.В.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з уточненим в подальшому позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 , про стягнення безпідставно набутих коштів та моральної шкоди (а.с.2-5, 26-36 виділених матеріалів).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 19 січня 2016 року, з урахуванням ухвали того ж суду від 25 лютого 2016 року про виправлення описки, за заявою ОСОБА_2 , в порядку забезпечення позову, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , належнуОСОБА_1 на праві приватної власності (т.1а.с.45-48, 115-117).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05 квітня 2016 року зазначені ухвали скасовані, а питання про забезпечення позову передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т.1а.с.204-205).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 27 квітня 2016 року, з урахуванням ухвали того ж суду від 03 січня 2017 року про виправлення описки, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , належнуОСОБА_1 на праві приватної власності (т.1а.с.179-182).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 6 липня 2017 року, позов задоволено частково, стягнуто на користь ОСОБА_2 :

-з ОСОБА_3 безпідставно набуті грошові кошти в сумі41 044 грн. (еквівалент 1 655 доларів США), 112 137,00 грн. (еквівалент 4 060 євро), 52 080 грн. (еквівалент 2 100 доларів США); 3% річних від простроченого грошового зобов`язання в сумі 1 612,51 грн., 4 405,60 грн. та 2 046,10 грн.; на відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.;

-з ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 768 800 грн. (еквівалент 31 000 доларів США), 55 240 грн. (еквівалент 2 000 євро); 3% річних від простроченого грошового зобов`язання в сумі 30 204,36 грн. та 2 170,25 грн.; кошти витрачені на будівельні матеріали та виконання будівельних робіт в сумі 124 000 грн. (еквівалент 5 000 доларів США); на відшкодування моральної шкоди 25 000 грн. (а.с.37-51,52-64 виділених матеріалів).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 жовтня 2017 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 6 липня 2017 року в частині вимог про стягнення 3% річних від суми 31 000 доларів США, 3% річних від суми 2 000 доларів США; коштів, витрачених на будівельні матеріали та виконання будівельних робіт; компенсації моральної шкоди скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.65-72 виділених матеріалів).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Пушкарського Д.В. від 16 листопада 2017 року справу, після скасування судових рішень в касаційному порядку, прийнято до свого провадження ( а.с.77 виділених матеріалів).

16 листопада 2017 року позивачкою ОСОБА_2 подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно відповідачки ОСОБА_1 ( а.с.75-76 виділених матеріалів).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 16 листопада 2017 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 (а.с.79 виділених матеріалів).

18 січня 2018 року до суду звернулася представник відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_5 із заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалами суду першої інстанції від 27 квітня 2016 року та 16 листопада 2017 року.

Заява мотивована тим, що необхідність у подальшій дії заходів забезпечення позову відсутня з урахуванням того, що на даний час вимоги позивачки про стягнення з ОСОБА_1 моральної шкоди, витрат на будівельні роботи та 3% річних у загальному розмірі становлять 206 374,61 грн.(а.с.82-86 виділених матеріалів).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 22 січня 2018 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_5 відмовлено (а.с.93виділених матеріалів).

25 жовтня 2018 року до суду звернувся представник відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_6 із заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитою ухвалою суду першої інстанції від 27 квітня 2016 року про арешт квартири АДРЕСА_1 , мотивуючи її аналогічними доводами попереднього заявника ОСОБА_5 (т.4 а.с.113-118).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 29 жовтня 2018 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_6 відмовлено (т.4 а.с.149).

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду від 29 жовтня 2018 року скасувати і постановити нову ухвалу, якою заяву про скасування заходів забезпечення позову задовольнити та скасувати (зняти) арешт квартири АДРЕСА_1 (т.4 а.с.172-175).

Зокрема, апелянт зазначила, що суд першої інстанції розглянув заяву про скасування заходів забезпечення позову, не повідомивши про дату її розгляду учасників процесу, та не врахував співмірність існуючого забезпечення, оскільки вартість арештованої квартири становить 2 200 000 грн., при потенційній спірній сумі в розмірі 181 240 грн., та вказала на відсутність обґрунтованості існуючих заходів забезпечення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, посилаючись на те, що:

-процесуальним законом не передбачено повідомлення сторін про розгляд заяви про скасування заходів забезпечення позову;

-відповідачка ОСОБА_1 , яка внаслідок примусового виконання рішення суду в його нескасованій частині, отримала в 2018 році різницю у вартості реалізованої з прилюдних торгів квартири в сумі 292 000 грн., проте ухилилася від внесення зазначених коштів на депозитний рахунок суду (а.с.126-127 виділених матеріалів).

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 та позивачку, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

За обставинами справи встановлено, що рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 серпня 2016 року, в його незміненій частині, було звернуто до примусового виконання.

Зокрема, 04 грудня 2017 року Іллічівським міським судом Одеської області видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 768 800 грн., що еквівалентно 31 000 доларів США, та 55 240 грн., що еквівалентно 2 000 євро.

Таким чином, частина позовних вимог, в забезпечення яких застосовувався арешт, вирішено судом, і в цій частині рішення суду виконано, залишилась не вирішена судом частина вимог на загальну суму 211159,19 грн.

Доводи апелянта про не співмірність забезпечення позову, до уваги не приймається, оскільки справа розглядається тривалий час, по суті не розглянута, відповідачка мала можливість запропонувати заміну заходу забезпечення позову іншим способом, в тому числі шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вимог позивача.

Апеляційний суд зазначає, що відповідачка мала таку можливість, оскільки отримала у 2018 році різницю у вартості реалізованої з прилюдних торгів квартири у сумі 292 000 грн., про що вказала в апеляційній скарзі.

Між тим, будучи обізнаною про заявлені до неї вимоги ОСОБА_2 , відповідачка не здійснила таких процесуальних дій щодо зміни заходів забезпечення позову, що може свідчити про її намір ухилитися від виконання можливого рішення суду.

Крім того, апеляційний суд бере до уваги надану ОСОБА_2 копію заочного рішення Приморського районного суду м.Одеси від 13 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Згідно змісту вказаного рішення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 стягнуто 2 200 000 грн.

Із Єдиного державного реєстру судових рішень видно, що заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 13 лютого 2019 року, яке розглянуто у відсутність ОСОБА_1 , останньою не оскаржено.

Згідно інформації Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою цього ж суду від 27 червня 2019 року затверджена мирова угода між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 по якій:

- ОСОБА_7 відмовляється від стягнення з ОСОБА_1 на його користь коштів у розмірі 1 530 503 грн. в обмін на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності, вартість якої складає 1 530 503 грн.

- ОСОБА_1 відмовилась від належної їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 103,5 кв.м., розташована на п`ятому поверсі житлового будинку, яка складається в цілому з трьох житлових кімнат площею 56,6 кв. м., кухні 16,2 кв.м, туалету-1,5 кв.м, коридору-29,2 кв.м, висота приміщень 2,68 м., на користь ОСОБА_7 ;

- припинено право власності ОСОБА_1 на вказану квартиру, за ОСОБА_7 визнано право власності на вищевказану квартиру.

Вказані обставини можуть свідчити про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_1 створено штучний спір про стягнення боргу з метою реалізації наміру останньої ухилитися від виконання можливого рішення суду у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 211 159 грн.

За дивним збігом обставин мирова угода, яка затверджена ухвалою суду від 27 червня 2019 року,стосується саме арештованої квартири АДРЕСА_1 , що належитьОСОБА_1 на праві приватної власності

В клопотанні про дослідження доказів позивачкаОСОБА_2 послалась на те, що іншого майна, достатнього для виконання можливого рішення суду у ОСОБА_1 немає, та на даний час не існує інших арештів на майно відповідачки, окрім арешту на вищевказану квартиру, яка накладена оскаржуваною ухвалою від 27 квітня 2016 року.

З урахуванням наведеного, враховуючи те, що спір між сторонами не вирішений з грудня 2015 року, потреба в скасуванні заходів забезпеченні позову не відпала, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для скасування заходів забезпечення позову.

Доводи заявника щодо порушення судом положень закону щодо її права володіння і розпоряджання власністю, як підстави для скасування заходів забезпечення позову, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ч.2 ст.321 ЦК України, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тому доводи ОСОБА_1 про те, що вжиті заходи забезпечення позову порушують її права як власника, не можуть слугувати підставою для скасування оскарженої ухвали, оскільки правовий зміст такого заходу забезпечення, як «арешт майна», який встановлений цивільно-процесуальним законом, зводиться лише до обмеження прав власника щодо розпорядження майном до вирішення спору по суті.

Тобто, вжиті судом заходи забезпечення позову не обмежують права власника майна на володіння та користування ним, а спрямовані лише на унеможливлення його відчуження, що могло б утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Посилання заявника на те, що питання про скасування заходів забезпечення позову розглянуто судом без повідомлення осіб, які беруть участь у справі, не приймаються до уваги, оскільки положення ст.158 ЦПК України не передбачають розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову за обов`язкової участі учасників справи.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Зважаючи на це, суд не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

З аналізу фактичних обставин по справі, апеляційним судом встановлено, що відповідач і її представники не заінтересовані у як найшвидшому вирішенні справи, оскільки їх дії спрямовані не на захист порушеного права, а на тяганину судового розгляду, що сприяє порушенню як розумних строків розгляду справи, так і принципу рівності сторін.

Керуючись ст.ст.367,368,374,375,382,384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 29 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 липня 2019 року.

Головуючий /підпис/ Судді: /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя Одеського апеляційного суду Г.Я. Колесніков