ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 682/806/19
Провадження № 22-ц/4820/1338/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Чебан О.М.

з участю заявника ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 682/806/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2019 року у складі судді Зеленської В.І. за скаргою ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування постанов приватного виконавця Лабчука Романа Михайловича, заінтересована особа - стягував ВАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Заслухавши доповідача, пояснення заявника, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати незаконними та скасувати винесені приватним виконавцем Лабчуком Р.М. постанови від 07 березня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 58539971 та постанови від 07 березня 2019 року про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні № 58539971. При цьому, заявник посилався, що він є боржником у виконавчому провадженні № 26824970, яке перебувало на виконанні у відділі ДВС Славутського міськрайонного управління юстиції до 21 квітня 2016 року. Згідно постанови головного державного виконавця Андрощука С.В. виконавчий лист був повернутий стягувачу ВАТ «Райффайзен банк Аваль» з кінцевим терміном пред`явлення 21 квітня 2017 року. Постанова про повернення виконавчого документа не оскаржувалася та набрала чинності.

Заявник зазначав, що стягувач пред`явив виконавчий лист повторно до виконання лише в 2019 році, а приватний виконавець Лабчук Р.М. 07 березня 2019 року відкрив виконавче провадження про стягнення з нього заборгованості по кредиту та стягнення основної винагороди, але при цьому не було вирішено питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа, а відтак зазначені постанови приватного виконавця є незаконними та підлягають скасуванню.

Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні поданої ним скарги.

ОСОБА_1 не погодився з ухвалою суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, оскільки відмовляючи в задоволенні скарги, суд послався на ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції чинній станом на червень 2016 року, згідно якої встановлено строк для пред`явлення до примусового виконання протягом трьох років. Проте, згідно п. 5 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, виконавчі документи, видані до набрання чинності цією редакцією Закону, пред`являються до виконання у строки встановлені в редакції Закону чинній на момент видачі виконавчого листа.

Апелянт вказує, що виконавчий лист про стягнення з нього заборгованості на користь ВАТ «Райффайзен банк Аваль» був прийнятий для примусового виконання до Славутського відділу МРУЮ та в подальшому повернутий стягувачу у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній станом на 04 листопада 2011 року, тому і строк для його повторного пред`явлення становить один рік, а не три, як зазначив суд першої інстанції.

Тому, ОСОБА_1 просив скасувати ухвалу Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 березня 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованість по кредиту в розмірі 175881 грн. 46 коп. та 1820 грн. судових витрат.

Рішення суду набрало законної сили.

14 квітня 2011 року судом видано виконавчий лист № 2-286/2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованості по кредиту в розмірі 175881 грн. 46 коп. та 1820 грн. судових витрат.

Даний виконавчий лист був пред`явлений банком до виконання до відділу ДВС Славутського МРУЮ.

08 червня 2011 року за даним виконавчим листом державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Славутського МРУЮ було відкрито виконавче провадження № 26824970.

Постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Славутського МРУЮ від 21 квітня 2016 року виконавчий лист № 2-286/2011 було повернуто стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. В постанові вказано, що виконавчий лист може бути повторно пред`явлений до виконання в строк до 21 квітня 2017 року.

14 лютого 2019 року стягувач АТ «Райффайзен банк Аваль» повторно пред`явило до виконання виконавчий лист № 2-286/2011 від 14 квітня 2011 року до приватного виконавця Хмельницького виконавчого округу Лабчука Р.М.

Постановою приватного виконавця Хмельницького виконавчого округу Лабчука Р.М. від 07 березня 2019 року було відкрито виконавче провадження № 58539971 з виконання виконавчого листа № 2-286/2011 від 14 квітня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованості по кредиту в розмірі 175881 грн. 46 коп. та 1820 грн. судових витрат.

Постановою приватного виконавця Хмельницького виконавчого округу Лабчука Р.М. від 07 березня 2019 року було стягнуто з боржника ОСОБА_1 основну винагороду за примусове виконання виконавчого документа в сумі 17770,15 грн.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та не оспорюються сторонами.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (в редакції, чинній на момент набрання законної сили рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 березня 2011 року) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

У пункті 1 частини 2 статті 22 цього Закону,передбачалося, що строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

За змістом частини першої та другої статті 23 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на момент набрання законної сили рішенням суду першої інстанції, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Згідно частин четвертої та п`ятої статті 12 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», який набрав чинності 5 жовтня 2016 року, передбачено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Проаналізувавши дані норми чинного законодавства слід дійти висновку, що оскільки, виконавчий документ пред`являвся до виконання до органів державної виконавчої служби, чим переривався строк пред`явлення цього виконавчого документа, з цих підстав перебіг строку пред`явлення виконавчого документа до виконання почався з 21 квітня 2016 року, згідно п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавчий лист міг бути пред`явлений до примусового виконання протягом трьох років, а тому звернувшись 14 лютого 2019 року до приватного виконавця із заявою про відкриття виконавчого провадження, стягувач АТ «Райффайзен банк Аваль» пред`явило виконавчий документ до виконання у межах трьох річного строку, передбаченого пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Законом України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII«Про виконавче провадження» та стягувачем строк пред`явлення виконавчого документа до виконання не пропущено.

Доводи апеляційної скарги, що виконавчий лист про стягнення заборгованості на користь ВАТ «Райффайзен банк Аваль» був прийнятий для примусового виконання до Славутського відділу МРУЮ та в подальшому повернутий стягувачу у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній станом на 04 листопада 2011 року, а тому при вирішенні спору підлягають застосування саме норми даного Закону і строк для повторного пред`явлення виконавчого листа становить один рік, а не три слід відхилити.

Як зазначено вище пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», який набрав чинності 5 жовтня 2016 року, передбачено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, передбачені цим Законом.

Виконавчий документ пред`являвся до виконання до органів державної виконавчої служби у встановлений законом строк, він був повернутий стягувачу без виконання, чим переривався строк пред`явлення цього виконавчого документа, перебіг строку пред`явлення виконавчого документа до виконання почався з 21 квітня 2016 року та на момент набрання чинності Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» річний строк, передбачений в редакції Закону України «Про виконавче провадження» № 2677-VI не припинився.

Тому в силу положень пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» з 21 квітня 2016 року діє трьохрічних строк пред`явлення виконавчого листа № 2-286/2011 від 14 квітня 2011 року до виконання і саме в межах цього строку виконавчий лист був звернутий до виконання в лютому в 2019 року.

Не можуть бути взяті до уваги і посилання апелянта на постанову Верховного Сулу по цивільній справі № 372/159/17 від 14.11.2018 року, оскільки у вказаній цивільній справі було встановлено, що на час повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання в вересні 2016 року сплив річний строк такого пред`явлення, а норми пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» набули чинності 5 жовтня 2016 року та не могли бути застосовані при вирішенні такого спору, а в даній цивільній справі річний строк пред`явлення виконавчого листа до виконання станом на 5 жовтня 2016 року не сплив і тому при вирішенні даного спору підлягають застосування вказані норми права.

Ухвала постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для її скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 липня 2019 року.

Судді А.М.Костенко

Л.М. Грох

Т.В. Спірідонова