ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/330/19 Справа № 204/1099/17 Суддя у 1-й інстанції - Токар Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство "Вега-Южком" про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернуся до суду з неодноразово уточненим позовом до товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство "Вега-Южком" (далі - ТОВ НВП "Вега-Южком") про стягнення заборгованості по заробітній платі, мотивуючи його тим, що з 01 жовтня 2009 року по 30 червня 2014 року перебував з ТОВ НВП "Вега-Южком" у трудових відносинах, працюючи на посаді начальника ВТК за сумісництвом по 4 години на день.

Зазначав, що фактично за весь період праці на підприємстві заробітна плата йому не виплачувалась, не дивлячись на те, що заробітна плата повинна виплачуватися регулярно у робочі дні, в терміни, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць.

Посилаючись на те, що йому не була виплачена нарахована заробітна плата, що є порушенням його трудових прав, а тому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 419.654 грн.71 коп.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційні скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив дійсних обставин справи, не взяв до уваги, що заробітну плату він не отримував, у відомостях не розписувався, а суд першої інстанції не надав йому права подати відповідні докази.

01 лютого 2018 року відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і підтверджується матеріалам справи, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ НВП "Вега-Южком".

Згідно наказу №01 від 30 вересня 2009 року ОСОБА_1 з 01 жовтня 2009 року був прийнятий на роботу до ТОВ НВП «Вега-Южком» за сумісництвом на посаду начальника ОТК (т.1 а.с.34).

Відповідно до довідки НВП «Вега-Южком» позивачу ОСОБА_1 за період: з жовтня по грудень 2009 року нараховано та виплачено заробітну плату в розмірі 12.550 грн.75 коп.; з січня по грудень 2010 року нараховано та виплачено заробітну плату в розмірі 45.702 грн.68 коп.; з січня по грудень 2011 року нараховано та виплачено заробітну плату в розмірі 99.606 грн.04 коп.; з січня по грудень 2012 року нараховано та виплачено заробітну плату в розмірі 107.312 грн.61 коп., з січня по грудень 2013 року нараховано та виплачено заробітну плату в розмірі 112.641 грн.41 коп.; з січня по червень 2014 року нараховано та виплачено заробітну плату в розмірі 41.602 грн.84 коп. (т.1 а.с.35-37).

Наказом по ТОВ НВП "Вега-Южком" №1 від 05 травня 2014 року за систематичне порушення трудової дисципліни начальником ОТК ОСОБА_1 , а саме: розпивання спиртних напоїв в робочий час, неодноразове знаходження на робочому місці у стані алкогольного сп`яніння, йому оголошено догану та знижена надбавка до посадового окладу на 55% за травень 2014 року (т.1 а.с.112).

Також, як вбачається з відомостей на виплату грошей ТОВ НВП «Вега-Южком», останніми підтверджено отримання ОСОБА_1 нарахованої заробітної плати, про що свідчить його підпис (т.1 а.с.47-166).

Відповідно до наказу по ТОВ НВП "Вега-Южком" №2-к від 30 травня 2014 року за систематичні прогули та неодноразові перебування на робочому місці у нетверезому стані, позивача було звільнено на підставі п.7 ст.40 КЗпП України (т.1 а.с.33).

Згідно копії індивідуальної відомості про застраховану особу - ОСОБА_2 , виданої Управлінням Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Дніпропетровська, в період з жовтня 2009 року по квітень 2014 року останньому здійснювалось нарахування заробітної плати (т.1 а.с.4).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що вони є недоведені належними та допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Право на працю, закріплене у статті 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Так, ч.1 ст.94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Положеннями ст.115 КЗпП України та ст.24 Закону України «Про оплату праці» передбачено порядок та умови виплати заробітної плати.

Згідно положень статей 30,31 Закону України «Про оплату праці» при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а)загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б)розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; в)сума заробітної плати, що належить до виплати. Роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відомості про оплату праці працівника надаються будь-яким органам чи особам лише у випадках, передбачених законодавством, або за згодою чи на вимогу працівника.

Позивач наголошував на тому, що з жовтня 2009 року по червень 2014 заробітну плату не отримував.

Разом з тим в матеріалах справи міститься копія довідки Пенсійного фонду України, з якої вбачається, що в період з жовтня 2009 року по квітень 2014 року ОСОБА_3 (т.1 а.с.4) здійснювалось нарахування заробітної плати.

Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.10 ЦПК України (у редакції закону, чинному на момент винесення оскаржуваного рішення).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Положення ст.11 ЦК України визначають, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Нормами ст.58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.27,46 ЦПК України).

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.27 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Предметом доказування у даному спорі є факт неотримання заробітної плати та як наслідок утворення заборгованості за нею.

Під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

За способом утворення докази поділяються на первинні (відомості про факти одержують із першоджерела - з оригіналу документа, від свідка-очевидця і т.п.) і похідні (відомості про факти одержують із джерела, що відтворює інший доказ, - з копії документа).

За відношенням до шуканого факту докази поділяються на прямі (прямо вказують на наявність або відсутність шуканого факту) і непрямі (дозволяють зробити припускаємий висновок про шуканий факт).

Позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених ним позовних вимог.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Втім за загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Як роз`яснено в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року №8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», проведення експертизи в суді повинно здійснюватися з додержанням правил, передбачених положеннями ЦПК України. При цьому суд виконує такі дії: з`ясовує обставини, що мають значення для дачі експертного висновку; пропонує учасникам судового розгляду письмово подати питання, які вони бажають порушити перед експертами; оголошує ці питання, а також питання, запропоновані судом; заслуховує думки учасників судового розгляду з приводу поданих питань; у нарадчій кімнаті обмірковує всі питання, виключає ті з них, що виходять за межі компетенції експерта або не стосуються предмета доказування, формулює питання, які він порушує перед експертом з власної ініціативи, остаточно визначає коло питань, що виносяться на вирішення експертизи, і виносить ухвалу (постанову) про її призначення; оголошує в судовому засіданні ухвалу (постанову) про призначення експертизи і вручає її експертові тощо.

Апеляційний суд сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, саме тому задовольнив клопотання позивача та призначив по справі судову почеркознавчу експертизу (т.2 а.с.151-153) та направив справу до експертної установи.

Сторонами по справі були надані наявні у них відповідні документи для проведення даної експертизи.

Відповідачем були частково надані видаткові відомості на виплату грошей зі звітами по касі.

Надати усі видаткові відомості за спірний період відповідач не зміг у зв`язку з їх зникненням та вони вважаються втраченими (т.1 а.с.109).

Згідно висновку почеркознавчої експертизи №5958-18 від 16 квітня 2019 року, проведеної Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, підписи у видаткових відомостях №12 за жовтень 2009 року; №13 за листопад 2009 року; №1 за грудень 2009 року; №2 за січень 2010 року; №4 за лютий 2010 року; №5 за березень 2010 року; №7 за квітень 2010 року; №9 за червень 2010 року; №10 за липень 2010 року; №11 за серпень 2010 року; №12 за вересень 2010 року ; №13 за жовтень 2010 року ;№26 за листопад 2010 року; №3 за січень 2011 року; №5 за лютий 2011 року; №7 за березень 2011 року; №9 за травень 2011 року; №19 за серпень 2011 року; №26 за жовтень 2011 року виконані ОСОБА_1 (т.2 а.с.170-175). Довіреності на отримання коштів від імені ОСОБА_1 - ОСОБА_4 від 01 грудня 2010 року та від 21 лютого 2013 року не досліджувалися у зв`язку з ненаданням їх оригіналів.

Зважаючи на висновок експертизи, який не може бути поставлений під сумнів, колегія суддів позбавлена можливості задовольнити заявлені позовні вимоги.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що наявні правові підстави для задоволення позову не можуть бути прийняті до уваги.

Крім того, саме позивач не довів своїх вимог, що є його процесуальним обов`язком.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.