Справа № 758/7583/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2019 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Васильченка О. В. ,

за участю секретаря судового засідання - Ковальчук О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», за участю третьої особи - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «КБ «Приватбанк», за участю третьої особи - ПН КМНО Швець Р.О., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.11.2017 року ПН КМНО Швець Р.О. було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 17994 про стягнення з позивача на користь відповідача грошових коштів у розмірі 51990,16 грн.

Позивач зазначає, що жодного кредитного договору з відповідачем не укладав, а відтак відсутня і заборгованість у позивача перед відповідачем. Більше того, позивач зазначає, що за спірним виконавчим написом було стягнуто заборгованість за 6 років, що свідчить про відсутність безспірності заборгованості, адже цей період перевищує строк позовної давності.

Позивач вважає, що виконавчий напис вчинений ПН КМНО Швець Р.О. від 01.11.2017 року слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

До початку судового засідання позивач подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, а справу просила розглянути без його участі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Про розгляд справи був повідомлений належним чином. До суду подав відзив, у якому проти задоволення позову заперечував в повному обсязі.

Третя особа також в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином. До суду ПН КМНО Швець Р.О. подав заяву про розгляд справи без його участі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Судом встановлено, що 01.11.2017 року ПН КМНО Швець Р.О. було вчинено виконавчий напис, на підставі якого на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.07.2011 року. Строк, за який проводиться стягнення - 2271 днів, а саме з 13.07.2011 року по 30.09.2017 року.

За вказаним виконавчим написом підлягає стягненню заборгованість у розмірі 51990 грн. 16 коп., з яких 1271,30 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 43216,95 грн. - заборгованість за відсотками; 4550,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2451,91 грн. - штраф (відсоток від заборгованості). (а.с. 4)

Постановою ДВ Подільського РВДВС міста Київ ГТУЮ в місті Києві від 29.05.2018 року було звернуто стягнення на заробітну плату боржника. (а.с. 5)

З довідки з Подільського РУГУ МВС України в м. Києві від 19.09.2013 року, вбачається, що у провадженні слідчого відділу перебуває кримінальне провадження № 0006929 від 16.09.2013 року за ч. 3 ст. 185 КК України. Відповідно до фактичних обставин 15.09.2013 року до квартири ОСОБА_1 проникла невстановлена особа та викрала, зокрема, паспорт позивача, ідентифікаційний код та посвідчення. (а.с. 6)

Відповідно до відомостей запиту Подільського РУГУ МВС України в м. Києві, досудовим слідством встановлено, що після здійснення вищевказаної крадіжки, невстановленою особою було знято грошові кошти з кредитної картки ПАТ «КБ «Приватбанк», розміщені на рахунку № НОМЕР_1 .

Відповідачем до поданого відзиву долучено анкету-заяву від 13.07.2011 року, про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ «КБ «Приватбанк». З цієї анкети вбачається, що підписана вона позивачем - ОСОБА_1 .

Крім того, долучено докази надсилання позивачу з боку Банку претензії на погашення заборгованості, а саме письмова вимога про погашення 51990,16 грн.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Закону України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Відповідно до п.19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, процедура вчинення якої регулюється главою 14 Закону України «Про нотаріат» та главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Згідно з пунктом 1 даного Переліку для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Аналогічні положення містяться в п.3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5.

Пунктами 2.1, 2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 встановлено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 р. (справа №826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Підставою для скасування вказаного нормативного акту стало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону.

Зважаючи на те, що сторонами не заявлялося клопотання про витребування у приватного нотаріуса копій документів, на підставі яких вчинявся виконавчий напис нотаріуса, однак сам виконавчий напис містить вказівку на те, що його вчинено на підставі Постанови Кабінету міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», дає підстави стверджувати, що оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості не входять до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів та не можуть підтвердити безспірність заборгованості позивача перед відповідачем.

Так, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Про факт відсутності безспірності заборгованості свідчить те, що у провадженні Подільського УП ГУНП в м. Києві перебуває кримінальне провадження за фактом заволодіння документами позивача. Крім того, слідством встановлено, що після здійснення крадіжки, з кредитної картки ПАТ «КБ «Приватбанк» виданої на ім`я позивача, було знято грошові кошти, що на ній розміщені. Відтак, дана обставина слугує підтвердження того, що наявний спір, щодо наявності саме у позивача заборгованості за договором.

Також нотаріус при видачі виконавчого напису не врахував пропуск банком строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відтак, на час звернення банку до нотаріальної контори строк позовної давності сплинув, що також є ознакою відсутності безспірності заборгованості.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ч. 7 ст. 81 ЦКП України імперативно встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідачами в свою чергу не було надано до суду належних та допустимих доказів в обґрунтування правомірності вчиненого виконавчого напису.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 141, 142 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ПАТ «ПУМБ» на користь позивача судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 259, 263-265, 268, 352, 354, а також п.п. 9, 15 Перехідних положень ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», за участю третьої особи - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задовольнити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 01 листопада 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Романом Олеговичем та зареєстрований в реєстрі за № 17994, яким стягнуто заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.07.2011 року з ОСОБА_1 .

Стягнути публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (ЄДРПОУ - 14360570) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. В. Васильченко