ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3801/19 Справа № 183/5738/16 Суддя у 1-й інстанції - Сорока О.В. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Меліоративнівської селищної ради Новомосковського району, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення фактів, що мають юридичне значення,-

В С Т А Н О В И Л А:

13 жовтня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про встановлення фактів, що мають юридичне значення. З урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд встановити факт її відкритого, безперервного проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , протягом 10 років; встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 не менше 5 років до його смерті, тобто до лютого 2007 року ; встановити факт її постійного проживання з ОСОБА_5 на момент смерті останнього та відкриття спадщини, у лютому 2007 року ; встановити факт її прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлого в лютому 2007 року (а.с. 1-2, 30-32, т.1).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмолено (а.с.220-228, т.1).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою. Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи (а.с. 1-7, т.2).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про його смерть (а.с.3, т.1).

Суду подано копію свідоцтва про право власності на житло, видане 13 квітня 1993 року селищною радою сел. Меліоративний, яким підтверджується, що померлий ОСОБА_4 був власником квартири за АДРЕСА_2 (а.с.3 т.1).

У зв`язку зі смертю ОСОБА_4 , відповідно до п.11 ч.1 ст. 346 ЦК України, право власності останнього на вказану квартиру припинилося.

Згідно повідомлення Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області №32/02-14 від 17.01.2017 року спадкова справа після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , не заводилася (а.с.42 т.1),

З матеріалів цивільної справи №2-168/09, вбачається, що 22.03.2007 року ОСОБА_1 зверталась до суду з позовом до ОСОБА_5 , Меліоративної селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, в якому просила встановити факт, який має юридичне значення, а саме, що вона та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю з 1987 року по 2003 рік, визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири, розташованої по АДРЕСА_1 .

При розгляді цієї справи ОСОБА_1 наполягала на встановленні факту, що має юридичне значення, просила визнати її спадкоємцем четвертої черги за законом та визнати за нею право власності на квартиру, розташовану по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2009 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської суду від 09 липня 2009 року вказане рішення суду залишено без змін.

Крім того, в матеріалах справи міститься ряд рішень суду, які свідчать про наступне.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2012 року по справі № 2о-93/11 визнано спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , - відумерлою та передано відумерлу спадщину - квартиру за АДРЕСА_2 , у власність територіальної громади смт. Меліоративне в особі Меліоративненської селищної ради Новомосковського району (а.с.17 т.1 ).

Згідно Ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 31.08.2016 року відкрите касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2016 року в справі за заявою Меліоративненської селищної ради Новомосковського району, заінтересована особа - Новомосковська районна державна нотаріальна контора, про визнання спадщини відумерлою. Витребувано з Новомосковського міськрайонного суду цивільну справу за №2о-93/11 (а.с.18 т.1).

Рішення про визнання спадщини відумерлою набрало законної сили, повторно Апеляційний суд Дніпропетровської області не знайшов порушених прав ОСОБА_1 при передачі у власність територіальній громаді відумерлої спадшини у виді квартири за АДРЕСА_2 .

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2013 року, за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , рішення Новомосковського міськрайонного суду від 21 грудня 2012 року по цивільній справ за позовом ОСОБА_6 до Меліоративненської селищної ради Новомосковського району, Дніпропетровської області, треті особи: Новомосковська районна державна нотаріальна контора, ОСОБА_7 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, скасовано та постановлено нове рішення, яким в позові ОСОБА_6 - відмовлено (а.с.125-126 т.1 ).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2015 року у справі № 183/6732/13-ц за позовом ОСОБА_6 , в інтересах якої діяла її представник - ОСОБА_1 , до Меліортивненської селищної ради, треті особи - Новомосковська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, ОСОБА_7 про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визначення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.134-138 т.1), - встановлено факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідним дядьком ОСОБА_6 ;

- встановлено факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер у лютому 2007 року є двоюрідним братом ОСОБА_6 ;

- встановлено факт постійного проживання ОСОБА_5 із ОСОБА_4 на час смерті останнього, тобто у травні 2003 року ;

- встановлено факт прийняття ОСОБА_5 спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суду подано копію свідоцтва про смерть ОСОБА_5 , у відповідності до якого останній помер у лютому 2007 року (а.с.15 т.1 ).

Після смерті ОСОБА_5 Новомосковською районною державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 256/2014, матеріали якої свідчать, що 07.07.2014 року ОСОБА_1 , яка діяла по довіреності від імені ОСОБА_8 , звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини і видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 (а.с.46 т.1 ).

Згідно повідомлення Новомосковської районної нотаріальної контори № 1205/02-14 від 08.07.2014 року ОСОБА_1 , як представникові ОСОБА_6 , було роз`яснено, що для вирішення питання про спадкування їй необхідно представити до нотаріальної контори оригінали всіх документів, копії яких додані до заяви (а.с.47 т.1 ).

29 січня 2016 року ОСОБА_1 , яка діє по довіреності від імені ОСОБА_6 знову звернулася до Новомосковської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини і видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 (а.с.48). Однак, у повідомленні № 122/02/14 від 29.01.2016 року державний нотаріус роз`яснив ОСОБА_6 , що свідоцтво про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_2 , належну ОСОБА_4 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_7 , спадкоємцем якого був ОСОБА_5 , померлий у лютому 2007 року , не може бути видане, оскільки із представлених документів не вбачається факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 (а.с.49 т.1).

Як свідчить копія повідомлення Меліоративнівської селищної ради від 18.09.2017 року квартира АДРЕСА_2 була прийнята до відання Меліоративнівської селищної ради, підставою для набуття права комунальної власності територіальної громади на вказану квартиру стало рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2012 року. В послідуючому, по відношенню до даної квартири було прийнято рішення про її приватизацію громадянами України (а.с.84 т.1).

Так, у відповідності до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №95649313 від 29.08.2017 року , квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної спільної сумісної власності належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.106-107 т.1 )

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставнісості пред`явлених вимог.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2018 року цим вимогам відповідає.

Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналогічні положення містилися у ч. 1,2 ст. 256 ЦПК України (у редакції закону, яка була чинною на момент подання заяви).

В силу п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 №5, для встановлення факту необхідна наявність певних умов, серед яких: встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

Як вбачається із змісту позовної заяви, ОСОБА_1 просила суд встановити факт її відкритого, безперервного проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , протягом 10 років; встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 не менше 5 років до його смерті, тобто до лютого 2007 року ; встановити факт її постійного проживання з ОСОБА_5 на момент смерті останнього та відкриття спадщини, у лютому 2007 року ; встановити факт її прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлого в лютому 2007 року (а.с. 1-2, 30-32, т.1).

З матеріалів справи вбачається, що 22.03.2007 року ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом до ОСОБА_5 , Меліоративної селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, в якому просила встановити факт, який має юридичне значення, а саме, що вона та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю з 1987 року по 2003 рік, визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири, розташованої по АДРЕСА_1 .

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2009 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської суду від 09 липня 2009 року вказане рішення суду залишено без змін.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні аналогічного позову про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 , суд виходив з того, що нормами ЦПК України, в редакції 1964 року, не передбачалося встановлення таких фактів, ця норма була введена ЦПК України, в редакції 2005 року, відповідно до ст. 256 ЦПК України.

Крім того, лише нормами ст. 1264 ЦК України, в редакції 2003 року, який набрав законної сили 01 січня 2004 року, законодавчо закріплене право спадкоємців четвертої черги за законом на спадкування спадщини особи, з якою спадкоємець прожив не менше п`яти років до часу відкриття спадщини.

При цьому суд не знайшов підстав для спадкування квартири після смерті ОСОБА_4 з підстав, визначених ст.ст. 529-532 ЦК України, в редакції 1963 року, оскільки ОСОБА_1 не являється спадкоємцем померлого ОСОБА_4 за законом.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог в частині встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 , оскільки позивач зверталася з аналогічними вимогами та їй було відмовлено у їх задоволенні, так як на момент виникнення спірних правовідносин діяли норми процесуального та цивільного законодавства, якими не передбачалося встановлення таких фактів.

Аналіз поданих документів свідчить про те, що ОСОБА_6 являється двоюрідною сестрою ОСОБА_5 , померлого у лютому 2007 року , саме ОСОБА_6 прийняла спадщину після смерті свого брата, як спадкоємець за законом. Цим же рішенням встановлений факт прийняття спадщини ОСОБА_5 після смерті батька ОСОБА_4 .

Таким чином, ОСОБА_6 являється спадкоємцем п`ятої черги за законом після смерті ОСОБА_5 , саме вона вчинила всі необхідні дії, пов`язані з прийняттям спадщини, однак заява про прийняття спадщини нею подана 07 липня 2014 року, питання про поновлення строку прийняття спадщини в судовому порядку не вирішувалося.

Поряд з цим, ОСОБА_1 , представляючи інтереси ОСОБА_6 , з моменту відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 та до подачі позову у жовтні 2016 року не вчинила жодних дій, визначених у ст. 1268,1269 ЦК України, пов`язаних з прийняттям спадщини.

У відповідності до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно, ч. 1, ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» звертає увагу на зміст позовних вимог, з якими спадкоємець може звернутися до суду при вирішенні питання щодо прийняття спадщини.

Так у п.23 зазначеної постанови Верховний суд України зауважує, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Витребувані матеріали спадкової справи містять дані про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 лише ОСОБА_6 , доказів прийняття спадщини ОСОБА_1 суду не надано, відповідної постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії матеріали спадкової справи не містять (а.с. 43).

Судом першої інстанції вірно зазначено, що позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 та встановлення факту прийняття спадщини після його смерті пред`явлені не до спадкоємця, який прийняв спадщину, тобто ОСОБА_6 , а до територіальної громади, за заявою якої квартиру за АДРЕСА_2 визнано відумерлою спадщиною, та до осіб, які успадкували квартиру після смерті ОСОБА_7 , тобто не до тієї особи, яка має бути відповідачем по справі.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, вказані висновки доводами апеляційної скарги не спростовуються.

При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правові оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: