КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції - Хоменко В.С.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3039/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 19 листопада 2018 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Якименко Валентини Онисимівни, третя особа - Міністерство закордонних справ України про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду першої інстанції із вказаним позовом, який мотивовано тим, що її батько, ОСОБА_5, 08 грудня 2010 року склав заповіт, відповідно до якого заповів їй належне йому на праві власності нежиле приміщення за адресою АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер і відкрилась спадщина на належне йому майно. Позивач зазначає, що звернулась до Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте її повідомили про те, що існує інший заповіт, посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко В.О. від 11 липня 2018 року із реєстровим номером №717, відповідно до якого ОСОБА_5 заповів усе належне йому майно на користь своєї колишньої дружини ОСОБА_2

Позивач вважає, що в момент складення заповіту від 11 липня 2018 року її батько, ОСОБА_5, не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, оскільки проходив в той час курс лікування раку шлунку ІІІ стадії. Також наголошується, що у зв'язку з перенесенням операції, численних курсів хіміотерапії та інших медичних процедур ОСОБА_5 не міг усвідомлювати свої вчинки, а його волевиявлення не було вільним.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_3 просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Якименко В.О. від 11 липня 2018 року за реєстровим номером №717.

Також представником ОСОБА_3 - ОСОБА_6 при подачі позовної заяви було подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої просили накласти арешт на спадкове майно, що входить до складу спадщини, а саме: нежиле приміщення, розташоване за адресою АДРЕСА_1; автомобіль марки Jaguar моделі F-Pace, державний номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2; володіння La Villa (Вілла) НОМЕР_3, що представляє собою земельну ділянку НОМЕР_3, площею 1,565 кв.м., а також забудову, площею 243 кв.м., розташовані на земельній ділянці номер НОМЕР_4, НОМЕР_5, записаного в документі НОМЕР_6, у Секції Власності, Провінції Cocle, Суспільного Регістру, яка знаходиться у АДРЕСА_2.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 19 листопада 2018 року заяву представника позивача - ОСОБА_6 про забезпечення позову задоволено частково і накладено арешт на нежиле приміщення загальною площею 202,80 кв.м., розташоване за адресою АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із вказаним судом рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, відповідно до якої вважає, що суд першої інстанції, забезпечивши позов шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно, порушив норми процесуального права, оскільки матеріали справи не містять будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження того, що спірне нежитлове приміщення належить апелянту, і за можливим рішенням суду в подальшому буде підлягати передачі позивачу.

17 січня 2019 року на адресу суду надійшов відзив від ОСОБА_3, відповідно до якого вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки обраний захід забезпечення позову є правомірним, доцільним та обґрунтованим та співмірним із позовними вимогами й просить ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття даного способу забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання в подальшому рішення суду, а також ефективний захист прав або інтересів позивача.

Відповідно до положень ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пункті 1 якої передбачено, що позов може забезпечуватись накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Позивачка звернулася до суду з даним позовом про визнання недійсним заповіту складеного її батьком ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Якименко В.О. від 11 липня 2018 року за реєстровим номером №717.

Подаючи заяву про забезпечення позову ОСОБА_3 просила накласти арешт на нежиле приміщення, розташоване за адресою АДРЕСА_1; автомобіль марки Jaguar моделі F-Pace, державний номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2; володіння La Villa (Вілла) НОМЕР_3, що представляє собою земельну ділянку НОМЕР_3, площею 1,565 кв.м., а також забудову, площею 243 кв.м., розташовані на земельній ділянці номер НОМЕР_4, НОМЕР_5, записаного в документі НОМЕР_6, у Секції Власності, Провінції Cocle, Суспільного Регістру, яка знаходиться у АДРЕСА_2.

Суд першої інстанції частково задовольнивши заявлене клопотання, наклав арешт на нежиле приміщення загальною площею 202,8 кв.м., розташоване за адресою АДРЕСА_1.

Однак повністю погодитися із вказаним висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України викладених в Постанові "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову" №9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що предметом даного спору є спір щодо права на спадщину після смерті ОСОБА_5

Заява містить достатньо обґрунтовані припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Встановлено, що між сторонами існує реальний спір.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №156833713 від 19 лютого 2019 року померлому ОСОБА_5 на праві власності належить 46/1000 частин нежитлового приміщення (в літ. А) площею 4385,68 кв.м. по АДРЕСА_1, що відповідає 200,30 кв.м.

Суд першої інстанції, накладаючи арешт на все приміщення, належним чином інформацію не перевірив, що може призвести до порушення прав інших осіб, співвласників зазначеного житлового приміщення, тому колегія суддів приходить до висновку про скасування постановленої у справі ухвали з ухвалення нового судового рішення про накладення арешту на 46/1000 частин нежитлового приміщення (літ. А) площею 4385,68 кв.м. по АДРЕСА_1, що відповідає 200,30 кв.м., що належить на праві ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Враховуючи викладене колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права знайшли часткове підтвердження, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити постанову про накладення арешту на майно ОСОБА_5

В іншій частині ухвала суду першої інстанції не оскаржувалася, тому колегія суддів залишає її без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 19 листопада 2018 року в частині задоволення клопотання про забезпечення позову скасувати та ухвалити в цій частині постанову.

ЗаявуОСОБА_3 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на 46/1000 частин нежитлового приміщення (літ. А) площею 4385,68 кв.м. по АДРЕСА_1, що відповідає 200,30 кв.м., яка належить на праві власності ОСОБА_5.

В іншій частині ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 19 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Мотивований текст постанови складено 26 лютого 2019 року.

Головуючий суддя: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв