Справа № 336/1483/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

22 липня 2019 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запорожжя у складі:

головуючого судді: Жупановій І.Б.,

при секретарі: Палубінської К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 06.03.2019 року звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , у зв`язку з чим відкрилась спадщина на належне останній майно, в тому числі, на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 .

Як вказує позивач ОСОБА_3 за життя склала заповіт, яким все своє майно заповіла ОСОБА_1 . Однак нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину на вказаний будинок через відсутність правовстановлюючого документу. Просив визнати за ним право власності на будинок в порядку спадкування за законом.

Позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили справу розглянути без їх участі, про що повідомили суд письмовою заявою.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином та завчасно, шляхом направлення судової повістки рекомендованою кореспонденцією на адресу реєстрації, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Стаття 223 ЦПК України визначає наслідки неявки в судове засідання учасника справи, а саме: Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи також у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилась в судове засідання без повідомлення причин, не подавала відзиву, представник позивача не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалення заочного рішення,суд згідно ст.280-281 ЦПК України розглядає справу без участі відповідача на підставі наявних доказів та ухвалює заочне рішення.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України.

В межах розгляду цивільної справи судом були витребувані: з Олександрівського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області - актовий запис про реєстрацію шлюбу ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого 15.07.1956 року Жовтневим відділом ЗАГС м.Запоріжжя; з Запорізького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області - актовий запис про смерть ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ; у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Салтан В.В. - копія спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 смерть якої настала ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обставини про які зазначено у позовній заяві повною мірою знайшли своє підтвердження у наданих позивачем документах.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , про що 23.07.2018 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області складено відповідний актовий запис №4621, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 .

За життя ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_3 на випадок її смерті зробила заповідальне розпорядження, яким все своє майно, що буде належати їй на день смерті, заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що складено заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Садовніченко В.М. та зареєстровано в реєстрі №2290.

За життя ОСОБА_4 15 липня 1956 року уклала шлюб з ОСОБА_5 про що Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області складений актовий запис №1234. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 про що Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізької області 30.12.2012 року складено актовий запис №7418.

За життя ОСОБА_3 на момент смерті чоловіка ОСОБА_5 проживала разом із ним в будинку АДРЕСА_1 .

Спірний житловий будинок був збудований у 1962 році, що підтверджується договором про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, посвідчений Четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою 20.07.1959р. №2-1653 та актом приймання індивідуального будинку від 08.07.1972р. за №5/172, висновок про реєстрацію від 07.08.1972р.

Відповідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За життя ОСОБА_3 з заявою про відмову від спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_5 не зверталась, вона фактично прийняла спадщину в тому числі і житловий будинок АДРЕСА_1 .

З договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, посвідчений Четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою 20.07.1959р. №2-1653 та актом приймання індивідуального будинку від 08.07.1972р. за №5/172, висновок про реєстрацію від 07.08.1972р. вбачається, що земельна ділянка для будівництва надавалась ОСОБА_5 -чоловіку ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, згідно ст.1218 ЦК України, входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкоємицею першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є донька померлої відповідач по справі - ОСОБА_2 , яка у встановлений законом шестимісячний строк не зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлих батьків.

Згідно ч.1, ч.2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Виходячи з вимог ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ч.1 ст.1233 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок був збудований у 1962 році.

У 1962 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року №8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Відповідно до положень ч.3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що на момент смерті, тобто на момент відкриття спадщини, спадкодавцеві ОСОБА_3 належало право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , тому враховуючи, що позивач є спадкоємцем померлої за заповітом, позов необхідно задовольнити.

Таким чином з огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивач прийняв спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість його вимог щодо спірного будинку та задовольняє позов.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.257, 1220, 1233, 1234, ЦК України, ст.ст.7, 10, 13, 89, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті матері - ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення (з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Б.Жупанова