Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2019 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мохова Є.І.,

при секретарі судового засідання Бридня О.Л.,

позивача ОСОБА_1

за участю представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

21.10.2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду із вказаним позовом. Посилалась на те, що вона 07 червня 2014 року зареєструвала шлюб із відповідачем. Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 13.10.2015 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу у сторін виник спір про поділ сумісного спільно нажитого майна. З час перебування у шлюбі сторони придбали трикімнатну квартиру, яку було зареєстровано на відповідача. Добровільно розподілити майно відповідач не погоджується, усі підтверджуючі документи на квартиру знаходяться у відповідача, добровільно він їх не надає. Окрім квартири під час шлюбу з відповідачем сторони придбали сумісно й інше майно, а саме. кухонні меблі, двоспальну кровать, матрац двоспальний, витяжку у кухню, бензопилу, шуруповерт, бойлер на кухню, водо накопичувальний бак, бойлер у ванну кімнату, водну станцію, холодильник, пральну машину. Також зазначила, що окрім сумісно придбаного майна відповідач не повертає їй майно, яке належить її бабусі та яке знаходиться у придбаній під час шлюбу квартирі. Тому просить суд визнати за нею право власності на Ѕ частини квартири та виділити у її користування частину сумісно нажитого майна та стягнути з відповідача на її користь грошові витрати, понесені нею під час сплати судового збору.

09.12.2016 року у справі подав зустрічний позов, у якому зазначив, що за час сумісного життя з позивачкою вони дійсно придбали у спільне користування зазначене позивачкою майно та трикімнатну квартиру. Зазначив, що окрім перерахованого позивачкою спільного майна за час шлюбу сторони придбали у спільну власність і інше майно, а саме: планшет, кавомолку, блендер. гардини для кухні та спальні, постільну білизну, посуд, прасувальну дошку, сушарку для одягу, розтер, морозильну камеру, стіл, стільці, тумбочку, телевізор, крісла, мікрохвильову піч. На день подання позову відповідачкою вже було вивезено деяке майно, таке як планшет, гардини, розтер, телевізор, крісла, мікрохвильова піч. Відповідач неодноразово пропонував позивачці розділити майно добровільно, але позивачку ухиляється від добровільного розподілу. Тому просить суд визнати перелічені ним речі сумісним майном подружжя, розподілити між сторонами зазначене майно та стягнути з позивачки на його користь різницю між розподіленим майном а також понесені ним витати по сплаті судового збору.

У судовому засіданні позивачка змінила позовні вимоги та пояснила, що вона з відповідачем прийшли до мирової угоди, тому просила виділити їй у особисту власність наступне майно: планшет "Леново"-3 500 грн., кавомолку " Бош" - 300 грн., блендер "Браун"-1200 грн., гардіни для кухні, спальні-2000 грн., прасувальну дошку -500 грн., сушилку для одягу -600 грн., роутер- 500 грн., шкаф для одягу-700 грн.,стіл полірувальний - 500 грн, чотирі стільця -1200 грн., тумбочку-500 грн, телевізор "Самсунг"-1200 грн., крісла 2 штуки-800 грн., мікрохвильова піч-500 грн., холодильник -6 691,96 грн., пральну машинку- 4 700 грн., кухонний гарнітур-2800 грн., бойлер на кухню-1200 грн., водонакопильний бак-600 грн., водну станцію-790 грн., двоспальне ліжко-3400 грн., матрац двоспальний - 2000 грн.,витяжку на кухню-900 грн. Всього на суму 36 681,90 грн. В рахунок компенсації за квартиру сплатила відповідачу 7 000 тисяч доларів США за 1/2 частину квартири, тому просила суд визнати за нею право власності на квартиру.

Відповідач відмовився від зустрічних позовних вимог та пояснив, що він отримав в рахунок компенсації за 1/2 частину квартири 7000 тисяч доларів США, не заперечує визнати право власності на квартиру за позивачем. Виділити йому у особисту власність наступне майно: бойлер-1500 грн.,бензопилу- 1200 грн,, морозильну камеру- 4 000 грн., шуроповерт - 240 грн. Усього на суму 6 940 грн.

Представник позивачки у судовому засіданні зазначив, що сторони домовилися поділити спільне майно, надав суду варіант поділу сумісного майна подружжя.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 07.06.2014 року сторони зареєстрували шлюб. Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 13.10.2015 року шлюб між ними було розірвано (а.с.15).

Під час перебування у шлюбі сторони по справі придбали трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку, відповідно до договору купівлі-продажу, зареєстровано на відповідача ОСОБА_3 ( а.с.12-14).

Також сторонами у сумісне користування було придбано зазначені у позовах речі (а.с.68-71).

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо ) самостійного заробітку ( доходу ).

Згідно із вимогами ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Статтею 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 70 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 року " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя » поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України.

Аналізуючи у сукупності надані та досліджені докази, суд дійшов до висновку, що позивачка ОСОБА_6 ) надала суду докази того, що вказане у її позові майно є спільною сумісною власністю подружжя і тому сторони по справі мають рівні права на володіння, користування і розпорядження спірним майном.

Також суд вважає що усе майно, яке придбане сторонами підчас сумісного проживання. на момент перебування сторно ми у зареєстрованому шлюбі, має бути поділено порівну.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до абз. 1 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

За таких обставин суд прийшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 п.1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати пов"язані з розглядом справи покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 141, 258, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 62, 67, 68, 69, 70, 71 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна та визнання права власності, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_7 право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 64,40 кв.м., житловою 39,40 кв.м.

Розділити між сторонами майно у такому порядку: ОСОБА_8 виділити в особисту власність наступне майно:планшет "Леново" вартістю - 3 500 грн., кавомолку " Бош" вартістю - 300 грн., блендер "Браун" вартістю-1200 грн., гардіни для кухні, спальні вартістю- 2000 грн., прасувальну дошку вартістю - 500 грн., сушилку для одягу вартістю - 600 грн., роутер вартістю - 500 грн., шкаф для одягу вартістю -700 грн., стіл полірувальний вартістю - 500 грн, чотирі стільця вартістю -1200 грн., тумбочку вартістю -500 грн, телевізор "Самсунг"вартістю -1200 грн., крісла 2 штуки вартістю -800 грн., мікрохвильову піч вартістю- 500 грн., холодильник вартістю -6 691,96 грн., пральну машинку вартістю - 4 700 грн., кухонний гарнітур вартістю - 2800 грн., бойлер на кухню вартістю -1200 грн., водонакопильний бак вартістю -600 грн., водну станцію вартістю -790 грн., двоспальне ліжко вартістю-3400 грн., матрац двоспальний вартістю - 2000 грн., витяжку на кухню вартістю -900 грн. Усього на суму 36 681, 90 грн.

ОСОБА_3 виділити у особисту власність наступне майно: бойлер вартістю- 1500 грн., бензопилу вартістю- 1200 грн, морозильну камеру вартістю - 4 000 грн., шуроповерт вартістю - 240 грн. Усього на суму 6 940 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 1884,53 грн.

Апеляційна скарга на рішення подається до Донецького апеляційного суду через Волноваський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя

Волноваського районного суду

Донецької області Є.І. Мохов