Справа № 156/1176/18
Головуючий у 1 інстанції: Мушкет О. О.
Провадження № 22-ц/802/548/19 Категорія: 26
Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Данилюк В.А., Киці С.І.,

секретар с/з - Вергун Т.С.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 08 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовними вимогами до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, який обгрунтував тим, що 17 червня 2014 року він уклав з ОСОБА_3 договір позики, за умовами якого він надав останньому позику в розмірі 8000 доларів США, а позичальник ОСОБА_3 зобов'язався повернути ці грошові кошти через 6 місяців з моменту підписання договору. Договір позики було укладено у присутності свідка ОСОБА_4 і дружини позичальника ОСОБА_3 , на договорі вказані їх дані і договір був ними підписаний.

Крім того, позивач зазначав, що позичальник ОСОБА_3 розлучився зі своєю дружиною ОСОБА_2 , а остання написала розписку про те, що вона зобов'язується повернути половину суми боргу в розмірі 4000 доларів США після продажу будинку. Проте борг в розмірі 4000 доларів США ОСОБА_2 не повертає, а тому позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 борг в розмірі 109820,00 грн, що за курсом Національного банку України еквівалентно 4000 доларам США.

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 08 лютого 2019 року в даній справі позов задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 4000 долари США, що станом на 28 грудня 2018 року за курсом Національного банку України складає 109820,00 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційний суд розглядає дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції -без змін з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до написаної відповідачкою ОСОБА_2 розписки остання зобов'язувалася повернути позикодавцеві ОСОБА_1 половину суми боргу в розмірі 4000 доларів США, однак свої зобов'язання не виконала, а тому суд стягнув з відповідача в користь позивача борг за договором позики.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Із матеріалів справи убачається, що 17 червня 2014 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 був укладений письмовий договір позики (поворотної фінансової допомоги), за умовами якого позикодавець ОСОБА_1 надає позичальнику ОСОБА_3 позику в розмірі 8000 доларів США, а останній зобов'язується повернути позику через 6 місяців з моменту підписання договору (а.с.6).

Згідно з пунктом 3.1 цього договору позикодавець надає позику при двох незалежних свідках та в присутності дружини, все скріплюється підписами свідків, позикодавця і позичальника. Договір позики був підписаний позикодавцем ОСОБА_1 , позичальником ОСОБА_3 , а також цей договір містить анкетні дані і підписи дружини позичальника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

10 жовтня 2018 року ОСОБА_2 написала розписку про те, що вона зобов'язується повернути ОСОБА_1 половину боргу в сумі 4000 доларів США після продажу будинку по АДРЕСА_1 (а.с.19).

Проте, як було встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання по поверненню позикодавцю ОСОБА_1 половину боргу в розмірі 4000 доларів США не виконала, а тому він просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 борг за договором позики в розмірі 4000 доларів США.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позика в розмірі 8000 доларів США надавалася подружжю ОСОБА_3 і ОСОБА_5 , оскільки така позика надавалася в присутності дружини ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , яка в договорі позики вказала дані свого паспорта, а також в договорі міститься її підпис і, крім цього, ОСОБА_2 написала розписку, в якій зобов'язувалася повернути позикодавцю ОСОБА_1 половину боргу в розмірі 4000 доларів США.

В зв'язку з цим не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги відповідача про те, що ОСОБА_6 не повинна повертати позикодавцю ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики, оскільки вона не укладала з ОСОБА_1 жодного договору позики.

Частина 1 статті 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

За положеннями зазначених вимог закону договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтвержуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій саме кількості, такого самого роду та такої самої якості, щ обули передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Врахувавши наведені обставини, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 в користь позивача ОСОБА_1 боргу за договором позики.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 08 лютого 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді