ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/160/18 Номер провадження 22-ц/814/1682/19Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О. С. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Бондаревської С.М., Карпушина Г.Л

розглянувши в порядку письмового письмовому провадженні в м. Полтаві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 березня 2019 року, ухвалене у період часу з 10:56:30 до 11:19:06 під головуванням судді Предоляк О.С., -

В С Т А Н О В И В:

короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:

11 січня 2018 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просив суд стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 30902,88 гривень та судові витрати.

Підстави позову вмотивовував тим, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н від 08 жовтня 2008 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановлено кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета - заява, «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи Банку» складають договір між нею та банком, що підтверджується її підписом у заяві.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме, надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Взяті на себе зобов`язання позичальник ОСОБА_1 не виконує. Станом на 27 грудня 2017 року його заборгованість перед банком складає 30902,88 грн., з яких: 500,27 грн. заборгованість за кредитом; 26973,45 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1719,50 грн. заборгованість за пенею та комісією.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 березня 2019 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

короткий зміст вимог апеляційної скарги :

З даним рішенням не погодився позивач АТ КБ «ПриватБанк» та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу :

Вказує на те, що за договором, який визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору.

Термін дії картки визначений до жовтня 2017 року. Апелянт вважає, що Банк звернувся до суду в межах строків позовної давності.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду судом апеляційної інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

Судом встановлено, що 08 жовтня 2008 року ОСОБА_1 заповнив та підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. ОСОБА_1 погодився з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, підтверджує, що він з ними ознайомлений та згоден.

На підставі заяви, відповідач ОСОБА_1 отримав кредитну картку, на яку зараховано суму кредитного ліміту в розмірі 4000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач виконав взяті на себе за договором зобов`язання, надав відповідачу кредитні кошти, в розмірі встановленому Договором.

Внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань позичальником, утворилася заборгованість, яка згідно розрахунку Банку станом на 27 грудня 2017 року його заборгованість перед банком складає 30902,88 грн., з яких: 500,27 грн. заборгованість за кредитом; 26973,45 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1719,50 грн. заборгованість за пенею та комісією.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення з вимоги про стягнення заборгованості за кредитом.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:

Спірні правовідносини врегульовуються нормами Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).

На підтвердження позовних вимог банком надано: розрахунок заборгованості за договором № б/н від 08.10.2008 року, починаючи з 09.10.2008 року, виписку з карткового рахунку.

Згідно наявної в матеріалах справи виписки з карткового рахунку відповідач ОСОБА_1 має заборгованість по кредиту, процентах, а саме:

- по основній карті НОМЕР_1 за період 09.10.2008 року по 12.08.2011 року 400 грн.;

- по основній карті НОМЕР_1 за період з 12.08.2011 року по 27.12.2017 заборгованість по кредиту 510 грн,

Останнє зарахування по картці 05.02.2014 року

За змістом «Розрахунку заборгованості за договором № б/н від 08.10.2008 року, укладеного між Банком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 27.12.2017 року розмір заборгованості разом визначено в сумі заборгованість по кредиту 500, 27 грн, 26973, 43 заборгованість за відсотками, 1719, 50 заборгованість за пенею та комісією, а також відповідно до п. 8.6 Правил нараховані штраф ( фіксована частина) 250 грн. та штраф процентна складова 1459, 66 грн, які відмінні від сум зазначених у виписці.

Відповідач, спростовуючи доводи Банку, надав суду виписку по картковому рахунку Приват24, з якої вбачається, що останньою датою отримання кредитних коштів ОСОБА_1 є 10 вересня 2011 року, кошти у сумі 200 грн.

Також встановлено, що 05 лютого 2014 року відбулося зарахування по картці переказу з карти № НОМЕР_2 через відділення 400 грн. з зазначенням залишку боргу після операції 520,89 грн.

В подальшому по картці відбувалися лише нарахування сум за користування кредитом, пені та штрафів.

Встановлено, що строк дії картки за договором № б/н від 08 жовтня 2008 року закінчився у вересні 2011 року, останній платіж на виконання умов кредитного договору саме від 08 жовтня 2008 року, як вбачається з виписки наданої Банком, здійснений 30 серпня 2013 року в розмірі 180,00 грн. поповнення готівкою через відділення ПриватБанку.

З виписки по рахунку № НОМЕР_3 , наданої відповідачем, та його пояснень, вбачається, що при працевлаштуванні на підприємство 05 лютого 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» йому було запропоновано зарплатну картку та проведено зарахування сум, а саме 400 грн. на кредитний рахунок.

На підтвердження наявності домовленості сторін щодо переоформлення картки, встановлення кредитного ліміту, використання його відповідачем, банк надав фото клієнта з карткою та банківську виписку по картковому рахунку.

У відповідності з вимогами ст.12 , 81 Цивільно процесуального Кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної чи моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Беручи до уваги відсутність переконливих доказів у підтвердження того, що відповідач ОСОБА_1 отримав переоформлену кредитну картку, взявши до уваги заперечення відповідача з приводу цього та його пояснення, що кредитні кошти за договором № б/н від 08.10.2008 року використовував 10.09.2011 року (видача готівкових коштів у розмірі 200 грн.), до Банку за переоформленням картки не звертався, переоформлену кредитну картку з кредитним лімітом не отримував, натомість отримував картку на яку нетривалий час перераховувалась заробітна платня, яку після звільнення повернув власнику банку, суд обґрунтовано дійшов висновку про недоведеність підстав позову у цій частині.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що останні дії, спрямовані на сплату заборгованості по кредитному договору б/н від 08 жовтня 2008 року, які б свідчили про переривання строку позовної давності, були вчинені ОСОБА_1 при отриманні нової кредитної картки 05.02.2014 року.

З позовом до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся 11 січня 2018 року, поза межами трирічного строку позовної давності.

З урахуванням цього, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач пропустив строк позовної давності.

Такий висновок узгоджується також з правовою позицією Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі №566/1125/15-ц.

Матеріали справи не мітять жодних доказів про наявність між сторонами угоди про продовження строків позовної давності.

Висновок місцевого суду про відмову в задоволенні позовних вимог ґрунтується на принципі верховенства права. Рішення суду є законним та обґрунтованим.

Суд першої інстанції дав належну оцінку вказаним обставинам справи. Підстав для переоцінки доказів у справі апеляційним судом не встановлено.

мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу:

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).,(Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)

Позовну давність щодо заборгованості за кредитом не можна починати облічувати з дня спливу визначеного договором строку кредитування, оскільки встановлення такого строку має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати ВС у справі № 444/9519/12 постанова від 28 березня 2018 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу про порушення його права стало відомо з моменту не внесення позичальником ОСОБА_1 чергового щомісячного платежу у визначеному тарифами банку розмірами на погашення заборгованості.

З врахуванням факту отриманні ОСОБА_1 нової кредитної картки 05.02.2014 року строк позовної давності перервався , та розпочався спочатку.

Як вказувалося вище, до суду позивач звернувся поза межами трирічного строку позовної давності.

В зв`язку з wим доводи апеляційної скарги не спростували висновків місцевого суду.

чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду;

Висновки місцевого суду ґрунтуються на дійсних обставинах справи та є обґрунтованими. Позивач не довів належним чином наявності підстав вважати строк на звернення з цим позовом не пропущеним.

висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростували.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 березня 2019 року.

Підстави для зміни та розподілу судових витрат судом апеляційної інстанції не встановлено.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції скарги компенсації не підлягають/

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя : П.С. Абрамов

Судді: С.М. Бондаревська Г.Л. Карпушин