Ухвала

17 липня 2019 року

місто Київ

справа № 754/9643/18

провадження № 61-13039ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 січня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 червня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення завдатку та додатково суми у розмірі завдатку,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення задатку у розмірі 5 000, 00 дол. США, що на 25 липня 2018 року відповідно до курсу НБУ становить 132 916, 00 грн, та додаткову суму 5 000, 00 дол. США, що на 25 липня 2018 року відповідно до курсу НБУ становить 132 916, 00 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 22 січня 2019 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 132 916, 00 грн та судовий збір у розмірі 1 329, 16 грн, а разом 134 245, 16 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 червня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

ОСОБА_1 08 липня 2019 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на зазначені судові рішення, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм процесуального та матеріального права, просить скасувати зазначені судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та додані до неї матеріали, зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини дев`ятої наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2019 року

(на час подання касаційної скарги) - 1 921, 00 грн.

Ціна позову у цій справі щодо стягнення задатку у розмірі 5 000,00 дол. США, що на 25 липня 2018 року відповідно до курсу НБУ становить 132 916,00 грн, та додаткову суму 5 000,00 дол. США, що на 25 липня 2018 року відповідно до курсу НБУ становить 132 916,00 грн, що разом становить 265 832, 00 грн та перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921, 00 грн х 100=192 100, 00 грн), проте, не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму.

Зазначена справа не становить значної складності для вирішення судами та не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України ця справа за зазначеним спором не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Заявниця в касаційній скарзі зазначила, що судове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 січня 2019 року та постанова Київського апеляційного суду від 06 червня 2019 року можуть бути оскаржені в касаційному порядку, оскільки судами неправильно застосовано норми процесуального та матеріального права, в тому числі, положення статті 267 ЦК України щодо незастосування судами до позовних вимог позовної давності.

Інших підстав для перегляду рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 січня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 06 червня 2019 року заявником у касаційній скарзі не зазначено. Непогодження заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не має розглядатися як така обставина, що має впливати на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

З огляду на наведені доводи Верховний Суд визнає, що винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовані.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі«Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, заява №26737/95, згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Оскільки оскаржувані заявником рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 січня 2019 року та постанова Київського апеляційного суду від 06 червня 2019 року ухвалені у малозначній справі, а отже, не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі в межах доводів та вимог касаційної скарги не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Верховний Суд додатково роз`яснює заявнику, відповідно до пункту третього частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», право на подання заяви про повернення сплаченого судового збору.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення завдатку та додатково суми у розмірі завдатку, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 січня 2019 року та постанова Київського апеляційного суду від 06 червня 2019 рокувідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний