ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1360/19 Справа № 207/4671/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Скиба С.А. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 червня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Південний відділ Державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_4 про визнання жилого будинку спільним майном подружжя, визнання права власності на 1/2 частину будинку, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2015 року до Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Південний відділ Державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_4 про визнання жилого будинку спільним майном подружжя, визнання права власності на 1/2 частину будинку.

Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 червня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Південний відділ Державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_4 про визнання жилого будинку спільним майном подружжя, визнання права власності на 1/2 частину будинку - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 червня 2018 року про відмову у задоволенні позовної заяви у справі №207/4671/15-ц ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Південний відділ Державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_4 про визнання жилого будинку спільним майном подружжя, визнання права власності на 1/2 частину будинку та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 червня 2018 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання жилого будинку спільним майном подружжя, визнання права власності на 1/2 частину будинку, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відсутнє порушення та не визнання прав позивачки, а будинок АДРЕСА_1 на теперішній час не є майном подружжя.

Але з таким висновком суду повністю погодитись неможливо з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі з 30 липня 1994 року (а.с. 14).

Від шлюбу мають повнолітню доньку ОСОБА_5 (а.с. 15).

Під час шлюбу сторонами 02 грудня 2003 року придбаний будинок АДРЕСА_1 (а.с. 19 - 25). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно на 25 січня 2004 року власником будинку АДРЕСА_1 був ОСОБА_3 (а.с. 25).

Як встановлено матеріалами справи та підтверджено сторонами у судовому засіданні, з весни 2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за спільні кошти почали робити ремонт в спірному будинку, чим значно підвищили його ринкову вартість.

Статтею 57 СК України визначено перелік видів особистої приватної власності одного з подружжя та підстави її набуття.

Згідно зі ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Аналізуючи вказану статтю сімейного кодексу вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути: будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту; заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя; речі;для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статті 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен на підставі доказів встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти подружжя або їх спільна праця.

Відповідно до статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя регулюється положеннями статті 65 СК України.

Так, статтею 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Пунктами 23 і 30 постанови Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Отже, з урахуванням зазначеного та наданих сторонами доказів по справі, встановлено, що спірне майно було придбане у зареєстрованому шлюбі на спільні кошти, а тому будинок АДРЕСА_1 є спільним майном подружжя і сторони мають однакові права на розпорядження та володіння ним, в тому числі й якщо це майно стає предметом забезпечення боргових зобов`язань.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно акту про проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна від 13 липня 2015 року переможцем електронних торгів з реалізації арештованого майна житлового будинку АДРЕСА_1 визнано ОСОБА_4 (а.с. 70) та на підставі цього акту 29 грудня 2015 року ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 110), яке зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрації прав та їх обтяжень (а.с. 111).

Відповідно до ч.6 ст.52 Закону України Про виконавче провадження (в редакції від 14.05.2015 року) стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на

боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Згідно ст. 73 СК України за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не було відомо про борги ОСОБА_3 , ці договори не були укладені в інтересах сім`ї, та грошові кошти не використовувались на її потреби, отже і не повинна відшкодовувати зобов`язання за цими боргами.

А тому, ОСОБА_1 безпідставно позбавлено права на користування її власністю, оскільки стягнення могло бути накладене лише на ту частину будинку, яка перебуває у власності відповідача спірного будинку.

Відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, зокрема ст.1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 4 статті 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Тобто, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Разом з тим, будь-які судові рішення щодо позбавлення права власності на спірний будинок ОСОБА_1 та ОСОБА_5 - відсутні.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 369 ЦК України встановлено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном.

Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Згідно ст. 371 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.

Статтею 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Таким чином, судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вносили рівні грошові частки на купівлю житлового будинку АДРЕСА_1 , за спільні кошти робили ремонт, чим значно повисили його ринкову вартість будинку. Спірне майно було придбане в зареєстрованому шлюбі на спільні кошти, а тому воно є їх спільним майном та вони мають однакові права на розпорядження та володіння ним, в тому числі й якщо майно стає предметом забезпечення боргових зобов`язань та відповідач укладав договори, за якими і було відкрито виконавче провадження та в подальшому відбулось відчуження половини житлового будинку апелянта, без її відома та згоди. А тому, ОСОБА_1 протиправно позбавлено її законного права на користування власністю.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 червня 2018 року необхідно скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Південний відділ Державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_4 про визнання жилого будинку спільним майном подружжя, визнання права власності на 1/2 частину будинку задовольнити частково.

Визнати обєкт нерухомого майна житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку А-1, загальною площею 103,1 кв.м., житловою площею 72,6 кв.м., який складається з: 1-1 коридору площею 12,2 кв.м., 1-2 санвузла площею 3,9 кв.м., 1-3 кухні площею 7,8 кв.м., 1-4 кімнати площею 11,9 кв.м., 1-5 кімнати площею 20,6 кв.м., 1-6 кімнати площею 14,0 кв.м., 1-7 коридору площею 6,1 кв.м., всього по квартирі АДРЕСА_2 загальною площею 77,0 кв.м., житловою площею 46,5 кв.м., МС: 1-8 кімнати площею 10,6 кв.м., 9 кімнати площею 15,5 кв.м., всього по МС загальна площа 26,1 кв.м., житлова площа 26,1 кв.м., всього по будівлі А-1 загальна площа 103,1 кв.м., житлова площа 72,6 кв.м., а також :

а-1 нежитлова прибудова

пд підвал

крильце

МС-1 мансандра

Б-1 сарай

майном набутим за час шлюбу таким, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями АДРЕСА_1 , який в загальному складається з житлового будинку А-1, загальною площею 103,1 кв.м., житловою площею 72,6 кв.м., який складається з: 1-1 коридору площею 12,2 кв.м., 1-2 санвузла площею 3,9 кв.м., 1-3 кухні площею 7,8 кв.м., 1-4 кімнати площею 11,9 кв.м., 1-5 кімнати площею 20,6 кв.м., 1-6 кімнати площею 14,0 кв.м., 1-7 коридору площею 6,1 кв.м., всього по квартирі АДРЕСА_2 загальною площею 77,0 кв.м., житловою площею 46,5 кв.м., МС: 1-8 кімнати площею 10,6 кв.м., 9 кімнати площею 15,5 кв.м., всього по МС загальна площа 26,1 кв.м., житлова площа 26,1 кв.м., всього по будівлі А-1 загальна площа 103,1 кв.м., житлова площа 72,6 кв.м., а також

а-1 нежитлова прибудова

пд підвал

крильце

МС-1 мансандра

Б-1 сарай

право власності на яке за ОСОБА_2 зареєстровано Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації 15.01.2004 року за реєстраційним номером 936772 за номером запису 24347 в книзі 214 на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 02.12.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Другої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Ісаковою Л.В. і зареєстрованого в реєстрі за №3659.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями АДРЕСА_1 , який в загальному складається з житлового будинку А-1, загальною площею 103,1 кв.м., житловою площею 72,6 кв.м., який складається з: 1-1 коридору площею 12,2 кв.м., 1-2 санвузла площею 3,9 кв.м., 1-3 кухні площею 7,8 кв.м., 1-4 кімнати площею 11,9 кв.м., 1-5 кімнати площею 20,6 кв.м., 1-6 кімнати площею 14,0 кв.м., 1-7 коридору площею 6,1 кв.м., всього по квартирі АДРЕСА_2 загальною площею 77,0 кв.м., житловою площею 46,5 кв.м., МС: 1-8 кімнати площею 10,6 кв.м., 9 кімнати площею 15,5 кв.м., всього по МС загальна площа 26,1 кв.м., житлова площа 26,1 кв.м., всього по будівлі А-1 загальна площа 103,1 кв.м., житлова площа 72,6 кв.м., а також

а-1 нежитлова прибудова

пд підвал

крильце

МС-1 мансандра

Б-1 сарай

право власності на яке за ОСОБА_2 зареєстровано Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації 15.01.2004 року за реєстраційним номером 936772 за номером запису 24347 в книзі 214 на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 02.12.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Другої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Ісаковою Л.В. і зареєстрованого в реєстрі за №3659.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1474,40 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 червня 2018 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Південний відділ Державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_4 про визнання жилого будинку спільним майном подружжя, визнання права власності на 1/2 частину будинку задовольнити.

Визнати обєкт нерухомого майна житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку А-1, загальною площею 103,1 кв.м., житловою площею 72,6 кв.м., який складається з: 1-1 коридору площею 12,2 кв.м., 1-2 санвузла площею 3,9 кв.м., 1-3 кухні площею 7,8 кв.м., 1-4 кімнати площею 11,9 кв.м., 1-5 кімнати площею 20,6 кв.м., 1-6 кімнати площею 14,0 кв.м., 1-7 коридору площею 6,1 кв.м., всього по квартирі АДРЕСА_2 загальною площею 77,0 кв.м., житловою площею 46,5 кв.м., МС: 1-8 кімнати площею 10,6 кв.м., 9 кімнати площею 15,5 кв.м., всього по МС загальна площа 26,1 кв.м., житлова площа 26,1 кв.м., всього по будівлі А-1 загальна площа 103,1 кв.м., житлова площа 72,6 кв.м., а також

а-1 нежитлова прибудова

пд підвал

крильце

МС-1 мансандра

Б-1 сарай

майном набутим за час шлюбу таким, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями АДРЕСА_1 , який в загальному складається з житлового будинку А-1, загальною площею 103,1 кв.м., житловою площею 72,6 кв.м., який складається з: 1-1 коридору площею 12,2 кв.м., 1-2 санвузла площею 3,9 кв.м., 1-3 кухні площею 7,8 кв.м., 1-4 кімнати площею 11,9 кв.м., 1-5 кімнати площею 20,6 кв.м., 1-6 кімнати площею 14,0 кв.м., 1-7 коридору площею 6,1 кв.м., всього по квартирі АДРЕСА_2 загальною площею 77,0 кв.м., житловою площею 46,5 кв.м., МС: 1-8 кімнати площею 10,6 кв.м., 9 кімнати площею 15,5 кв.м., всього по МС загальна площа 26,1 кв.м., житлова площа 26,1 кв.м., всього по будівлі А-1 загальна площа 103,1 кв.м., житлова площа 72,6 кв.м., а також

а-1 нежитлова прибудова

пд підвал

крильце

МС-1 мансандра

Б-1 сарай

право власності на яке за ОСОБА_2 зареєстровано Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації 15.01.2004 року за реєстраційним номером 936772 за номером запису 24347 в книзі 214 на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 02.12.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Другої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Ісаковою Л.В. і зареєстрованого в реєстрі за №3659.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями АДРЕСА_1 , який в загальному складається з житлового будинку А-1, загальною площею 103,1 кв.м., житловою площею 72,6 кв.м., який складається з: 1-1 коридору площею 12,2 кв.м., 1-2 санвузла площею 3,9 кв.м., 1-3 кухні площею 7,8 кв.м., 1-4 кімнати площею 11,9 кв.м., 1-5 кімнати площею 20,6 кв.м., 1-6 кімнати площею 14,0 кв.м., 1-7 коридору площею 6,1 кв.м., всього по квартирі АДРЕСА_2 загальною площею 77,0 кв.м., житловою площею 46,5 кв.м., МС: 1-8 кімнати площею 10,6 кв.м., 9 кімнати площею 15,5 кв.м., всього по МС загальна площа 26,1 кв.м., житлова площа 26,1 кв.м., всього по будівлі А-1 загальна площа 103,1 кв.м., житлова площа 72,6 кв.м., а також

а-1 нежитлова прибудова

пд підвал

крильце

МС-1 мансандра

Б-1 сарай

право власності на яке за ОСОБА_2 зареєстровано Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації 15.01.2004 року за реєстраційним номером 936772 за номером запису 24347 в книзі 214 на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 02.12.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Другої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Ісаковою Л.В. і зареєстрованого в реєстрі за №3659.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1474,40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

О.В. Свистунова