Провадження №2/760/1211/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 року Солом'янський районний суд міста Києва

у складі головуючого судді Усатової І.А,

при секретарі Ковальській К.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю, зміну черговості у спадкуванні та визнання права власності , суд -

В С Т А Н О В И В:

04.09.2017 до Солом'янського районного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_4 та просила:

встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 р., та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з 01 січня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року,

змінити черговість у спадкуванні прав та обов'язків після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, шляхом визнання за ОСОБА_1 права на спадкування за законом, як спадкоємиці першої черги після смерті ОСОБА_5,

визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом.

Позов обгрунтований тим, що 29.09.2011 між позивачем та ОСОБА_5 було укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_5 помер.

Позивач зазначила, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва 05.02.2014 було встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 проживали за адресою: АДРЕСА_2.

Позивач посилалася на те, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05.02.2014 було встановлено факт, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні ОСОБА_5, що помер ІНФОРМАЦІЯ_4. Крім того, згідно Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17.10.2013 було встановлено, що ОСОБА_1 була дружиною ОСОБА_5, постійно проживала разом з ним у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, була на його повному утриманні, здійснювала постійний догляд за ним та доставила його по швидкій допомозі до лікарні, де він і помер в її присутності. Всі витрати по похованню чоловіка ОСОБА_1 здійснила за власні кошти, без участі відповідача.

Також позивачка вказала, що вона та ОСОБА_5 проживали однією сім'єю та вели спільне господарство, про що свідчить нотаріально посвідчена заява сім'ї ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Позивачкою зазначено, що 21.10.2016 Оболонським районним судом м. Києва було постановлено судове рішення, яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа: ВРАЦС Солом'янського РУЮ в м. Києві про визнання шлюбу неукладеним та анулювання актового запису про укладення шлюбу було задоволено частково. Було визнано шлюб, зареєстрований ВРАЦС Солом'янського РУЮ в м. Києві, актовий запис № 1655 від 29.09.2011, між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, неукладеним у зв'язку з відсутністю ОСОБА_5 на реєстрації шлюбу, однак дане рішення суду є сумнівним, оскільки шлюб реєструвався уповноваженим на це органом - ВРАЦС в присутності уповноваженого працівника ВРАЦСу та з виконанням всіх необхідних процедур. Крім того, дане рішення не підтверджується жодним доказом по справі та суперечить доказам, що наявні у матеріалах справи.

Позивачка вказала, що після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, що складається з квартири: АДРЕСА_3. Зараз дана квартира знаходиться у власності відповідача.

Позивачка стверджувала, що зміна черговості одержання права на спадкування у судовому порядку можлива за наявності таких обставин: спадкодавцю надавалася матеріальна або інша допомога з боку спадкоємця (дана обставина була встановлена рішеннями Оболонського районного суду м. Києва від 05.02.2014 та 17.03.2013); така допомога надавалася протягом тривалого часу (встановлено цими рішеннями та показами свідків); безпорадний стан самого спадкодавця встановлено рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21.10.2016; фізична особа відноситься до кола спадкоємців за законом в якості спадкоємця 4 черги, що підтверджується доказами по справі та показами свідків.

Позивачка посилалася на те, що в законі міститься вичерпний перелік обставин, за наявності яких можлива зміна черговості, що не потребує розширеного тлумачення. Відсутність хоча б однієї із таких обставин зумовить застосування загального порядку черговості спадкування, визначеного у ст. 1258 ЦК.

Оскільки зараз спадщина вже є виданою, позивачка звертається до суду з позовом про визнання права власності на Ѕ частину спірної квартири, оскільки вважає, що її доля і доля відповідача є рівною.

На підставі наведеного, просить задовольнити позов.

Ухвалою судді від 06.09.2017 позовну заяву залишено без руху.

13.12.2017 позивачем було усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою судді від 14 грудня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

29.05.2018 від представника відповідачки надійшов відзив на позов, у якому остання просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на наступне.

Вказала, що квартира АДРЕСА_3, була придбана за особисті кошти ОСОБА_5, як членом житлового кооперативу « Райдуга-2» у 1968 році. У 2009 році ОСОБА_5 оформив заповіт на вищезазначену квартиру, на свою дочку ОСОБА_4, яка після його смерті отримала свідоцтво про право на спадщину від 20.04.2017. Оскільки, спадкування за заповітом, є особисте розпорядження особи, що до його майна після його смерті, то вимога позивачки щодо отримання права власності на Ѕ майна, яке заповідано іншій особі, відповідно до чинного законодавства є неможливим.

Стороною відповідача пояснено, що у судових засіданнях було з'ясовано, та підтверджено відповідними документами, що ОСОБА_1 була домашньою помічницею померлого ОСОБА_5, за що отримувала відповідну грошову винагороду. Інколи, у якості кур'єра, відвозила документи по роботі. Вказані факти заперечують твердження позивачки, що вищезазначені особи були пов'язані між собою побутом, взаємними правами та обов'язками.

Зазначено, що ОСОБА_8 ніколи не представляв своїм друзям, родичам або знайомим, ОСОБА_1, як свою дружину, вона ніколи не проживала у його помешканні, а він ніколи не проживав у неї в квартирі. ОСОБА_5, і ОСОБА_1 були зареєстровані кожен у своєму помешканні, вели окреме господарство, ніколи не їздили разом, а ні відпочивати, а ні у гості до друзів.

Сторона відповідача посилалася на те, що ОСОБА_1, скориставшись з того, що у доньки ОСОБА_5 на час її запрошення працювати помічницею, був син - немовля, і вона не могла постійно перебувати із батьком, знаючи, про те, де і які саме речі знаходяться у помешканні ОСОБА_5, поки той перебував у лікарні, до його та свого паспорту поставила штампи про одруження, оскільки мала на меті присвоїти майно ОСОБА_5 Три почеркознавчі експертизи довели, що у реєстраційній книзі підпис від імені ОСОБА_5 підроблений, а відповідне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2016 року, не дало можливості ОСОБА_1, отримати спадщину неправомірно.

Посилалася на те, що навіть, якщо допустити, що ОСОБА_1 проживала із ОСОБА_5 у незареєстрованому, фактичному шлюбі, то у відповідності до ч. 2 ст. 21 Сімейного кодексу України, проживання однією сім'єю жінки і чоловіки без шлюбу є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя, то зарахувати цивільного чоловіка/дружину до першої черги спадкоємців (якими є діти, батьки спадкодавця і той із подружжя, який його пережив) неможливо. Такі особи можуть бути визнані спадкоємцями четвертої черги за ст. 1264 ЦК України, якщо вони проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини. Факт проживання однією сім'єю чоловіки і жінки без шлюбу може бути встановлено в судовому порядку. Доказами проживання однією сім'єю можуть бути: довідка ЖЕО, реєстраційний запис у паспорті, що свідчить про проживання такої особи в одній квартирі з померлим, При цьому слід мати на увазі, що згідно з ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадку або відмови від його прийняття. Тому спадкоємці четвертої черги за законом зможуть отримати спадок тільки у разі відсутності у померлого дітей, батьків, рідних братів і сестер, бабусі, дідуся, рідних дядька і тітки або в разі неприйняття цими особами спадщини.

Оскільки, ОСОБА_4 - є рідною дочкою ОСОБА_5, а отже є спадкоємицею 1-ї черги, спадкування позивачки, як спадкоємиці четвертої черги за вищезазначених обставин, є неможливим.

З приводу вимоги позивачки змінити черговість спадкування та закликати її до спадкування разом із дочкою, спадкоємицею 1-ї черги на підставі ч. 2 ст. 1259 ЦК України, сторона відповідача вказала, що чинним законодавством передбачено, що особа четвертої черги спадкування може за рішенням суду отримати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування (наприклад, разом з дітьми, батьками спадкодавця), лише за умови наявності доказів що до фактів тривалого піклування, матеріального забезпечення, надання іншої допомоги такою особою спадкодавцю, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Враховуючи, що ОСОБА_5, незважаючи на свій поважний вік та стан здоров'я працював до останнього дня свого життя (читав лекції з техніки безпеки), ніколи не був лежачим хворим, якому була потрібна домашня доглядальниця, а навпаки, платив гроші ОСОБА_1 за її допомогу по господарству, підстави для закликання позивачки до спадкування разом із дочкою, спадкоємицею 1-ї черги відсутні повністю.

У судовому засіданні позивачка та представник позивача позов підтримали та просили його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову.

Суд, заслухавши сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Частиною 2 ст. 3 СК України визначено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Від встановлення даного юридичного факту має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Нормами ст. 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу.

За статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Частиною 2 статті 1259 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до п.5.2. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК).

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

Позивачка у своєму позові просить встановити факт її проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5, в період з 01 січня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року, та у зв'язку з цим змінити черговість у спадкуванні прав та обов'язків після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, шляхом визнання за ОСОБА_1 права на спадкування за законом, як спадкоємиці першої черги після смерті ОСОБА_5, та визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у порядку спадкування за законом.

На підтвердження даного факту позивачка надала копію свідоцтва про шлюб, зареєстрований 29.09.2011 між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, серії НОМЕР_1, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві.

Також надала копію рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05.02.2014 у справі №756/13877/13-ц за її заявою, заінтересована особа - Управління пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва, про встановлення факту перебування на утриманні, яким встановлено факт, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4. Також даним рішенням суду було встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 проживали за адресою: АДРЕСА_2.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, що складається з квартири: АДРЕСА_3, що знаходиться у власності відповідача.

Встановлено, що 21.10.2016 Оболонським районним судом м. Києва було ухвалено судове рішення, яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа: ВРАЦС Солом'янського РУЮ в м. Києві про визнання шлюбу неукладеним та анулювання актового запису про укладення шлюбу було задоволено частково. Було визнано шлюб, зареєстрований ВРАЦС Солом'янського РУЮ в м. Києві, актовий запис № 1655 від 29.09.2011, між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, неукладеним у зв'язку з відсутністю ОСОБА_5 на реєстрації шлюбу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 25.02.2009 було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Ловчинською Л.А., яким заповідач заповів усе своє майно ОСОБА_4.

20.04.2017 державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Бочковою Н.Г. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом серія та номер №3-233, ОСОБА_4 на спадщину, яка складається з квартири, що знаходиться в АДРЕСА_3.

Судом витребувано спадкову справу з підстав відсутності оригіналу свідоцтва про право власності за заповітом. У судовому засіданні 24.01.2019 представником відповідача надано оригінал вказаного свідоцтва та перевірено реєстрацію права власності шляхом здійснення запиту суду до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, та встановлено, що право власності зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серія та номер №3-233 від 20.04.2017.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вказаним вище рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21.10.2016 не було встановлено факту спільного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_1

Згідно наданих в судовому засіданні показань свідка ОСОБА_11, ОСОБА_1 не проживала разом з ОСОБА_5, а була його домашньою помічницею, за що отримувала грошову винагороду, інколи у якості кур'єра відвозила документи, які суд приймає до уваги.

Доводи позивача на підтвердження факту проживання її з ОСОБА_5 в період з 01 січня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року, спростовуються поясненнями допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_11, та вище дослідженими в матеріалах справи доказами. Інших допустимих доказів, позивачем не надано та не заявлялося питання про витребування таких доказів у зв'язку з неможливістю їх надати суду.

У зв'язку з вищенаведеним, не підлягає задоволенню вимога позивачки про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 року, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з 01 січня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Суд вважає, що не підлягають задоволенню і вимоги позивача про зміну черговості у спадкуванні прав та обов'язків після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, шляхом визнання за ОСОБА_1 права на спадкування за законом, як спадкоємиці першої черги після смерті ОСОБА_5, а також визнання за нею права власності на Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у порядку спадкування за законом, з огляду на наступне.

Встановлено, що спірна квартира належала на праві особистої приватної власності спадкодавцю. Після смерті спадкодавця його донька як спадкоємець за заповітом звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та отримала свідоцтво пр. право на спадщину за заповітом. Встановлено, що зазначений вище заповіт не визнавався недійсним, відповідачем було прийнято спадщину, вона не відмовлялася від її прийняття за заповітом, також вказаний заповіт охоплював усю спадщину, в даному випадку і спірну квартиру, тому право на спадкування за законом не можуть одержати особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, зокрема, позивачка, а тому виходячи з вищезазначених вимог закону в позові слід відмовити.

Що стосується посилання позивачки на копію нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 21.09.2013, до Оболонського районного суду м. Києва, як на доказ пітвердження її проживання з померлим ОСОБА_5, слід зазначити наступне.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, а тому суд не приймає до уваги вказану заяву.

Згідно ч. 1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

З огляду на наведене суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю, зміну черговості у спадкуванні та визнання права власності.

Суд, керуючись статтями 3, 21 СК України, статтями 1216-1218, 1223, 1258, 1261, 1264 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю, зміну черговості у спадкуванні та визнання права власності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І. А. Усатова