Справа № 446/405/17 Головуючий у 1 інстанції: Бакай І.А.
Провадження № 22-ц/811/1096/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 , представника Добротвірської селищної ради Кам`янка Бузького району Львівської області Дегтяренка О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Добротвірської селищної ради Кам`янка-Бузького району Львівської області на ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 31 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання боргової розписки, вчиненої під впливом тяжких обставин та на вкрай невігідних умовах, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 31 березня 2017 року до розгляду справи по суті заборонено відчуження нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 на праві власності за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалу суду оскаржила Добротвірська селищна рада Кам`янка-Бузького району Львівської області. Зазначає, що оскаржуваною ухвалу суд вирішив питання про права та обов`язки Дрогобицької селищної ради Кам`янка-Бузького району. Також звертає увагу на безпідставність вжиття заходів забезпечення позову, оскільки на підставі рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 5 листопада 2018 року житлова квартира за адресою: АДРЕСА_1 переведена до комунального житлового фонду. Просить скасувати заходи забезпечення позову вжиті оскаржуваною ухвалою, а судові витрати покласти на сторони по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, у березні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Кам`янка-Бузького району Львівської областіз позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь 6045 доларів США, що еквівалентно 158 197,65 гривень та проценти обумовлені розпискою за період з 15 травня 2015 року по 15 травня 2018 року (36 місяців) в сумі 376 848 гривень, а разом 535 045,65 гривень (а.с.2-5;172-173).

Позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що на той час (станом на 31 березня 2017 року), належало відповідачу ОСОБА_1 на праві власності за адресою АДРЕСА_1 .

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з наявності підстав для забезпечення позову, вірно врахувавши, що між сторонами виник спір та, що може бути утруднене чи неможливе виконання рішення суду по справі та відновлення прав позивача у разі задоволення позову.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Метою забезпечення позову є негайні, проте, тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання шкоди позивачу.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК).

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій по вжиттю судом, на прохання осіб, які беруть участь у справі, передбачених законом заходів, які гарантують в майбутньому реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника). Інститут забезпечення позову в цивільному процесі дозволяє гарантувати дійсне і ефективне виконання судового рішення, а тим самим і здійснення реального захисту порушених, оспорюваних і невизнаних прав, свобод та інтересів осіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача.

Згідно із роз`ясненням, яке міститься в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Умовою до застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Висновок суду щодо виду забезпечення позову відповідає положенням ст.ст.150-153 ЦПК України.

А відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції 31 березня 2017 року правильно встановивши, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, обґрунтовано обрав вид забезпечення позову, передбачений ч. 1 ст. 152 ЦПК України в редакції від 18 березня 2004 року який діяв до 15 грудня 2017 року.

Колегія суддів враховує, що предметом позову було стягнення боргу за договором позики в сумі 411 503, 4 грн. і вжиття заходів до забезпечення позову є вмотивованим, співмірним із заявленими позивачем вимогами, та не порушує прав Добротвірської селищної ради щодо володіння та користування спірним майном.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом не вирішено питання про зустрічне забезпечення позову не заслуговують на увагу, оскільки діючий на момент постановлення ухвали ЦПК України не містив поняття зустрічного забезпечення.

Відсутні будь які підстави вважати, що накладення арешту може завдати збитків відповідачу по справі, адже арешт на нерухоме чи рухоме майно, яке залишається у володінні та користуванні його власника не тягне за собою жодних ризиків, які б могли спричинити виникнення збитків.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є правильними та ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів, а тому колегією суддів до уваги не приймаються.

Твердження в апеляційній скарзі про невідповідність ухвали вимогам закону спростовуються вищенаведеним, а відтак, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу про забезпечення позову залишити без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Добротвірської селищної ради Кам`янка-Бузького району Львівської області - залишити без задоволення.

Ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 31 березня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22 липня 2019 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.