Справа № 279/825/19
Провадження № 2/279/836/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" липня 2019 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі судді Шульги О.М., з секретарем Башинською Н.М., розглянувши в приміщенні суду в м.Коростені в порядку спрощеного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що 26.04.2018 року неповнолітній син відповідача ОСОБА_4 , 2002 року народження, побив її сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заподіявши останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми голови, струсу головного мозку, забою поперекового відділу хребта та тазу. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, її син ОСОБА_2 , з 27.04.2018 року по 02.05.2018 року перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Коростенської центральної міської лікарні і на його лікування вона понесла витрати в сумі 469,25гривень. По факту заподіяння тілесних ушкоджень її неповнолітньому сину вона неодноразово зверталась з письмовими заявами до Коростенського відділу поліції ГУНП України в Житомирській області та Коростенської місцевої прокуратури, на які отримала відповідь датовану 20.07.2018 року про відсутність підстав для внесення даних за її заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань з рекомендацією звернутись до Коростенського міськрайонного суду з цивільним позовом. Вважає, що неповнолітній ОСОБА_4 вчинив відносно її сина ОСОБА_2 неправомірні дії, які підпадають під дії кримінального правопорушення передбаченого ст.125 ч.1 КК України, чим завдав матеріальної та моральної шкоди, оскільки син проходив лікування на що було понесено витрати в сумі 469,25 гривень. Моральну шкоду, яка полягає у стражданнях, що призвело до порушення нормального ритму життя сина, необхідність відновлення здоров`я, пропуску навчання у школі, продовженні активного життя оцінює в розмірі 10000 гривень. В добровільному порядку відповідач вказану шкоду не відшкодував, тому рішенням суду просить стягнути з ОСОБА_3 на її користь 469,25 гривень матеріальної шкоди та 10000 гривень моральної шкоди. Одночасно просила стягнути понесені судові витрати.

25.03.2019 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін, та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком отримана відповідачем 08.04.2019 року.

Відповідач ОСОБА_3 10.04.2019 року направив відзив на позов в якому вказав, що позовні вимоги не визнає.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне:

Судом встановлено, що позивач звернулась до суду з позовом про відшкодування шкоди завданої неповнолітньою особою. Відповідачем позивач зазначила ОСОБА_3 , який є батьком неповнолітнього ОСОБА_4 , 2002 року народження.

Як на підставу позову про відшкодування майнової і моральної шкоди позивач посилалась на ст.ст. 1166, 1167, 1179 ЦК України.

Так, статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч.1 ст. 1178 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.

Згідно ч.2 вказаної норми Закону у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

З п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" слідує, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи шкода, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина у заподіянні шкоди.

Диспозиція наведених норм покладає на позивача обов`язок доказати факт заподіяння шкоди відповідачем та її розмір.

Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України № 6-183цс14 від 03 грудня 2014 року.

На підтвердження позовних вимог позивач надала копію виписного епікризу з історії хвороби стаціонарного хворого №4133 від 02.05.2018 року з якої слідує, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 27.04.2018 року по 02.05.2018 року перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Коростенської центральної міської лікарні з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма голови, струс головного мозку, забій поперекового відділу хребта, тазу; листок лікарських призначень; копії звернення та відповіді отримані від начальника Коростенського ВП та головного лікаря Коростенської ЦМЛ. Зі слів хворого причиною травмування в історії хвороби зазначено, що 26.04.2018 року близько 18 години знайомий кинув на траву.

За клопотанням позивача судом було витребувано з Коростенського ВП матеріали перевірки №2354 по факту звернення ОСОБА_1 .

Вивченням наданих матеріалів встановлено, що за результатами проведеної за зверненням ОСОБА_1 перевірки по зверненню від 03.04.2018 року (ЄО №4488) старшим інспектором з ЮП Коростенського ВП ГУНП В Житомирській області Яценко О.В. складено довідку зі змісту якої слідує про відсутність підстав для внесення даних до ЄРДР.

В ході перевірки було встановлено, що між неповнолітніми ОСОБА_2 та ОСОБА_4 виник конфлікт через вподобання до дівчини, який спровокував ОСОБА_2 . При намаганні вдарити ОСОБА_4 , останній, намагаючись уникнути удару відштовхнув ОСОБА_2 , який не втримався на ногах та впав на узбіччя дороги, вдарившись головою.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, доводи, на які посилається позивач щодо стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди, не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки кримінальне провадження по зазначеному позивачем факту не проводилось, причетність дитини відповідача до виявлених у ОСОБА_2 тілесних ушкоджень не була встановлена, відповідач до адміністративної відповідальності за вчинення його сином неправомірних дій відносно сина позивачки не притягувався.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності наявних у справі доказів, в розумінні ст.76- 81 ЦПК України, обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.4, 12, 19, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 282, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.1166, 1167, 1178 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди- відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги.

Відповідно п.п.15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня його вручення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони та учасники:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: