ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/4456/19 Головуючий суддя І інстанції Чайка І. В.
Провадження № 22-ц/818/3744/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді доповідача): Яцини В.Б.,

суддів колегії: Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання: Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Агаєвої Сабіни Мирсаррафівни на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 червня 2019 року, постановлену у складі головуючого судді Чайка І.В., по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах ГТУЮ в Харківській області та скасування постанови про накладення штрафу,

встановив:

07 червня 2019 року ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Агаєвої С.М. звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова зі скаргою на дії державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах ГТУЮ в Харківській області та скасування постанови про накладення штрафу від 15.02.2019 року у виконавчому провадженні № 11944199.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 червня 2019 року відмовлено у відкритті провадження.

В апеляційній скарзі адвокат Агаєва С.М. просить ухвалу скасувати та направити справу до Комінернівського районного суду м. Харкова для вирішення питання про відкриття провадження у справі за скаргою.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що постанова Державного виконавця від 15 лютого 2019 року про накладення штрафу була винесена саме за невиконання судового рішення Чорноморського районного суду АРК Крим від 01.04.2011 року про стягнення аліментів у цивільній справі, тобто її оскарження відповідно до частини першої статті 74 Закону № 1404-VIII здійснюється до того суду, який видав виконавчий лист, тобто за правилами цивільного судочинства. Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував та дійшов помилкового висновку про те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вказала, що у постанові, що оскаржується штраф було винесено у відповідності до норм ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», яка регламентує порядок стягнення аліментів за рішеннями суду, де штраф є лише засобом збільшення заборгованості перед стягувачем, тобто законодавцем таким чином захищаються права дітей, і вказаний штраф виконується у рамках виконавчого провадження за основним стягненням аліментів на користь стягувана, а не держави або виконавця, тобто він не пов`язаний з витратами у процесі проведення примусового виконання, які компенсують діяльність органів державної виконавчої служби або приватних виконавців, тому і скарга по їх оскарженню повинна розглядатись у відповідності з приписами ч. 1 ст. 74 ЗУ Про виконавчу службу у відповідності до норм ЦПК України, а в даному випадку у суді загальної юрисдикції за місцем проведення виконавчих дій, оскільки виконавчий лист видано судом, що розташований на анексованій території республіки Крим.

Зазначила, що правова позиція, викладена у постанові ВС від 27.03.2019 році у справі № 639/6868/17 (провадження № 14-87цс 19), на яку опирається суд першої інстанції при відмові у відкритті провадження у своїй ухвалі, що оскаржується, не є аналогічною у даному випадку, оскільки стосується оскарження постанов про накладення штрафів у дохід держави саме пов`язаних з порушенням вимог державного виконавця при здійсненні примусового виконання, а тому і повинні оскаржуватись у адміністративному суді.

Вказала, що оскаржувана ухвала про відмову у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 позбавляє права на судовий захист останнього, як боржника у виконавчому провадженні, оскільки Харківським окружним адміністративним судом в аналогічній справі № 520/3820/19, щодо оскарження постанови про накладення штрафу при стягненні аліментів Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.04.2019 року було відмовлено у відкритті провадження з тих підстав, що вказані питання повинні розглядатись судом, який видав виконавчий лист із посиланням на правові висновки ВСУ.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, за відсутності усіх учасників справи, які не з`явилися в судове засідання, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності, згідно до положень ст. 372 ЦПК України, перевірила законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвала суду відповідає.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до положень статей 19,287 КАС України та ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори щодо оскарження постанов державного виконавця про накладення та стягнення штрафу при примусовому виконанні усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. Отже, цей спір підлягає розгляду не в порядку цивільного судочинства, а за правилами адміністративного судочинства.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.

Так, за змістом статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із частиною першою статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 450 цього Кодексу, за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 451 ЦПК України).

Отже, як право на звернення зі скаргою, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, та його примусовим виконанням.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені й Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацієюта проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням вищенаведеного можна зробити висновок, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги щодо розгляду справи у порядку цивільного судочинства є необґрунтованими, оскільки є правовий висновок щодо розгляду таких справ в порядку адміністративного судочинства висловлено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 12-93гс18) та від 30 січня 2019 року у справі № 161/8267/17 (провадження № 14-604цс18), які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд апеляційної інстанції враховує при аналогічних обставинах цієї справи.

Таким чином, суд першої інстанції відмовляючи у відкритті провадження в справі, дійшов правильного висновку про неможливість розгляду скарги ОСОБА_1 в порядку цивільного судочинства, оскільки розгляд скарги щодо оскарження постанови державного виконавця про накладення штрафу у порядку цивільного судочинства, віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Таким чином, апелянтом всупереч положенням ст.ст. 12, 81 ЦПК України про процесуальний обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, - не надано до суду належних і допустимих доказів на спростовування висновків суду першої інстанції .

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги не приводять апеляційний суд до висновку про порушення або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, з якими законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення, тому ухвалу суду необхідно залишити без змін.

Судом першої інстанції правильно досліджені наявні у справі докази, їм надано належна оцінка, суд правильно застосував норми матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції з передбачених ст. 375 ЦПК України підстав залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

В контексті правил ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Агаєвої Сабіни Мирсаррафівни - залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 19 липня 2019 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді П.В.Кісь.

О.М.Хорошевський.