14.05.2019 227/522/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 травня 2019 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області

Головуючий суддя - Левченко А.М.,

за участю секретаря судового засідання - Черкасової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі Добропільського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ

08 лютого 2019 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовує свої вимоги тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . Право власності підтверджується свідоцтвом про право власності на житло та довідкою з Добропільського БТІ. Відповідач по справі ОСОБА_3 , з 13 серпня 2015 року у вказаній квартирі не проживає, останнє відоме місце проживання АДРЕСА_3 . Добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає. Після смерті дружини позивач має намір продати квартиру, а дії відповідача порушують його права як власника вказаного майна, у зв'язку з чим він вимушений звернутися до суду для захисту своїх прав.

Ухвалою суду від 21 лютого 2019 року відкрито провадження у цивільній справі і визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судове засідання, позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, наполягає на позові, просить його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення повісток за місцем реєстрації та останнім відомим місцем мешкання, які повернулися до суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання" та на офіційному сайті "Судова влада України", сторінка "Добропільський міськрайонний суд" розділ "Оголошення", оскільки за місцем реєстрації відповідач не проживає. Однак доказів поважності своєї неявки, відзиву на позовну заяву або заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

На підставі ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за умови належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, неявки останнього в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, неподання ним відзиву і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд вважає, можливим розглянути справу з постановленням заочного рішення в порядку ст.ст.280-282 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 , є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується: свідоцтвом про право власності на житло від 8 жовтня 1993 року, виданим Бюро з приватизації квартир при Добропільському Управлінні житлово-комунального господарства п/о «Добропіллявугілля» та зареєстрованим Добропільським БТІ в реєстровій книзі за № 13. (а.с.6).

З пояснень позивача встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_2 є колишнім чоловіком його внучки ОСОБА_4 та зареєстрований за спірною адресою, про що свідчить інформаційна довідка з виконкому Білозерської міської ради від 18.02.2019 року та копія домової книги за адресою АДРЕСА_1 . (а.с.9-10,14).

З серпня 2015 року відповідач ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі, що підтверджується актом про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 28.01.2019 р., який складено комісією в складі Голови ОСМД «Сонечко», бухгалтера АОСМД «Сузір'я-1» та затвердженим Головою АОСББ «Сузір'я - 1». (а.с.8).

Отже, судом встановлено, що відповідач у вказаній квартирі не проживає з серпня 2015 року. В силу того, що відповідач зареєстрований в квартирі, але в ній не проживає, позивач як власник даного житла не може в повній мірі володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 41, 47 Конституції України право приватної власності є непорушним, кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду, а згідно ст. 55 права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 30 червня 2015 року, справа № 21-1438а15, та від 01 березня 2016 року, справа № 825/1335/13-а.

З вище наведеного вбачається, що відповідач ОСОБА_2 за місцем своєї реєстрації не проживає більше року, не користується вказаним житловим приміщенням, постійно проживає в іншому місці, а реєстрація відповідача у належній позивачеві квартирі перешкоджає останньому, як власнику, в повному обсязі користуватися цим нерухомим майном, тому суд приходить до висновку, що відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. 12, 76 - 81, 141, 247, 258-259, 265, 280, 281 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду або через Добропільський міськрайонний суд Донецької області шляхом подання протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Добропільським МРВ УМВС України в Донецькій області, 05 травня 1998 року;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 16.04.2019 року.

Суддя А.М. Левченко

14.05.2019