Справа № 456/2178/18
Провадження № 2/456/219/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

15 лютого 2019 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Березіній Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача борг в сумі 45 000, 00 грн., індекс інфляції за період прострочення боргу в сумі 1 225, 92 грн., 3% річних з простроченої суми в розмірі 450, 00 грн., а всього 46 675, 00 грн. та судові витрати. В обгрунтування позову покликається на те, що 29 грудня 2017 року він надав ОСОБА_2 у борг 45 000 грн., останній в свою чергу зобовязався повернути дані кошти до 11 січня 2018 року, про що власноручно в присутності свідків написав розписку. Після 11 січня 2018 року позивач в усній формі вимагав у відповідача повернення боргу, однак відповідач не виконав взяті на себе зобовязання та станом на сьогоднішній день борг не повернув. Окрім цього, позивач до позовної заяви додав розрахунок боргу з урахуванням індексу інфляції: лютий 2018 року індекс інфляції становить 100,9 %, березень 2018 року - індекс інфляції становить 101,1 %, квітень 2018 року - індекс інфляції становить 100,8 %. Розрахунок простроченої суми з урахуванням індексу інфляції: 45000 х 1,009 х 1,010 х 1,008 = 46 225 грн. 92 коп. Таким чином розмір інфляції за 3 місяців становить: 46 225,92 - 45 000 = 1 225 грн. 92 коп. Розрахунок 3% річних: прострочення виплати боргу становить 4 місяці (з лютого 2018 року по травень 2018 року, включно). Розмір 3% річних за 4 місяців становить: 3 : 12 х 4 =1%.Таким чином розмір 3% річних з простроченої суми за 4 місяці становить: 45000 х 0,01 =450 грн.

В судовому засіданні позивач, будучи допитаним судом в якості свідка на підставі ст. 92 ЦПК України, дав пояснення аналогічні вищенаведеним та доповнив, що відповідач працював у його барі «Пивко» барменом близько 6 місяців, згодом йому терміново були потрібні гроші для оформлення договору дарування та на проїзд в м. Керч, які він позичив відповідачу у сумі 45000 грн. Однак, як згодом йому стало відомо відповідач нікуди не поїхав, а за кошти, які взяв у нього в борг придбав компютер та скутер. При передачі коштів, крім нього та відповідача, була присутня його дружина та товариш ОСОБА_3 Кошти надані в борг відповідач зобовязався повернути за два тижні, однак згодом просив ще зачекати до кінця місяця, після цього він з відповідачем не спілкувався та його не бачив. Окрім цього зазначив, що відповідач отримуючи кошти 29.12.2017 року написав розписку.

В судовому засіданні представник позивач ОСОБА_4 пояснив, що 29.12.2017 року позивач ОСОБА_1 надав у борг відповідачу ОСОБА_2 45 000 грн. для переписки квартири, яка належала бабусі останнього та для придбання певних товарів на новорічні свята. Відповідач зобовязався повернути кошти до 11.01.2018 року, але з часу отримання коштів він зник. Окрім цього зазначив, що коли позивач зустрічав відповідача, то той відмовлявся повертати кошти. Сторони знайомі з 2017 року, відповідач працював в кафе-барі позивача та його дружини. Передача коштів відбувалась в приміщенні кафе, після цього відповідач звільнився з роботи та зник.

Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча неодноразово повідомлявся про розгляд справи на 17.09.2018р., 23.10.2018р., 16.11.2018р., 18.12.2018р., 15.02.2019р. про, що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які згідно довідки Ф-20 Укрпошти повернулись на адресу суду 13.09.2018р., 25.09.2018р., 03.11.2018р., 24.11.2018р., 20.12.2018р. у звязку з закінченням терміну зберігання, іншими причинами, що не дали змоги виконати обовязки щодо пересилання поштового відправлення. Окрім цього, відповідач неодноразово повідомлявся про розгляд справи на 23.10.2018р., 16.11.2018р., 18.12.2018р., 15.02.2019р. оголошеннями на офіційному веб -порталі судової влади України про виклик відповідача в судові засідання на підставі ст. 128 ЦПК України, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України, проти чого позивач та його представник не заперечили.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 повідомила, що позивач ОСОБА_1 є її чоловіком, та в жовтні листопаді 2017 року він позичив гроші в сумі 45000 грн. відповідачу ОСОБА_2, який працював у їхньому барі «Пивко» по вул. Шевченка, 22 барменом. Зазначила, що у відповідача в м. Керч проживає бабця, яка хотіла переписати на нього квартиру, однак у останнього не було на це коштів, тому позивач дав йому 45000 грн. у борг, а останній зобовязався їх повернути до 11.01.2018р., про що відповідач написав розписку, однак з цього часу вони його не бачили. Кошти передавались відповідачу в барі «Пивко» різними купюрами по 50, 100, 200 та 500 грн., окрім неї під час передачі коштів були присутні позивач, відповідач, та ОСОБА_3

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 повідомив, що позивач ОСОБА_1 є його товаришем та близько року тому, в грудні 2017 року, він позичив гроші в сумі 45000 грн. відповідачу ОСОБА_2 терміном на 1-1,5 місяці та відповідач мав їх повернути до 11.01.2018р. Кошти передавались відповідачу в барі «Пивко», під час передачі коштів та написанні розписки він був присутній.

Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_3 та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З розписки від 29.12.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 (народився 05 березня 1994 року в м. Керч, прописаний м. Стрий. АДРЕСА_1) позичив у ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1) кошти в сумі 45000, 00 грн. та зобовязався їх повернути до 11.01.2018 року включно. При передачі коштів були присутні ОСОБА_3, ОСОБА_5 /а.с. 28/.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того є роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

На підтвердження укладення договору позики та його умов суду представлена розписка від 29.12.2017 року, яка посвідчує передання визначеної грошової суми позивачем ОСОБА_1, відповідачу ОСОБА_2, що відповідає положенням ст. 1047 ЦК України. Як свідчить розписка, договір позики був укладений між фізичними особами.

Доказів направлення відповідачу письмової вимоги про повернення коштів згідно з розпискою від 29.12.2017 року суду не надано, проте вказана обставина не має правового значення для вирішення справи, оскільки у цивільному праві діє принцип диспозитивності, відповідно до якого особа вправі самостійно обирати спосіб захисту порушеного права. Відтак навіть ненаправлення кредитором письмової вимоги про повернення боргу у позасудовому порядку не позбавляє його права на звернення з відповідним позовом до суду.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У контексті ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно положень ст. 545 ЦК України, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути борговий документ (розписку) боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає на вимогу боржника. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого боргу.

Враховуючи те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, що підтверджується розпискою, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даних договорів.

Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов'язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦПК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Позивачем на підтвердження заявлених вимог надано оригінал відповідної розписки, що була складена відповідачем, яка свідчить про те, що між сторонами було укладено договір позики, за яким позивач передав, а відповідач отримав в борг грошові кошти в сумі 45000, 00 грн. та зобов'язався їх повернути у визначений строк, а саме до 11 січня 2018 року, однак свої зобов'язання за договором позики не виконав і борг до цього часу не повернув. Окрім цього слід зазначити, що передача коштів в борг відповідачу підтверджується не лише письмовою розпискою, а і показами позивача ОСОБА_1, який допитаний судом в якості свідка, показами свідків ОСОБА_5, яка є дружиною позивача та ОСОБА_3, яким були відомі обставини щодо надання коштів в борг.

Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12. У ч.2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Підстав звільнення від доказування, визначених ст. 82 ЦПК України судом не встановлено.

Суд не ставить під сумнів правильність наданого позивачем розрахунку, а саме: борг з урахуванням індексу інфляції: лютий 2018 року індекс інфляції 100,9 %, березень 2018 року - індекс інфляції 101,1 %, квітень 2018 року - індекс інфляції 100,8 %. Розрахунок простроченої суми з урахуванням індексу інфляції: 45000 х 1,009 х 1,010 х 1,008 = 46 225 грн. 92 коп. Таким чином розмір інфляції за 3 місяців становить: 46 225,92 - 45 000 = 1 225 грн. 92 коп. Розрахунок 3% річних: прострочення виплати боргу за 4 місяці (з лютого 2018 року по травень 2018 року, включно). Розмір 3% річних за 4 місяці: 3 : 12 х 4 =1%.Таким чином розмір 3% річних з простроченої суми за 4 місяці: 45000 х 0,01 =450 грн., адже відповідачем в процесі розгляду справи вказані розрахунки не спростовані.

Нормами ст.ст. 610-612 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязань є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Таким чином, оцінивши докази у їх сукупності, оскільки відповідач у встановлений строк не повернув взяті ним у позику грошові кошти в сумі 45 000, 00 грн., тобто не виконав зобов'язання належним чином відповідно до умов договору позики, суд прийшов до висновку про обґрунтованість пред'явленого позову та задоволення його у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, позовні вимоги підлягають до повного задоволення, то з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 704, 80 грн. згідно квитанції №0.0..1 від 06.06.2018 року.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 259, 264, 265, 268, 280, 284 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 борг в сумі 45 000 /сорок пять тисяч/ грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 індекс інфляції за період прострочення боргу у розмірі 1225 /одна тисяча двісті двадцять пять/ грн. 92 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 3 % річних з простроченої суми у розмірі 450 /чотириста пятдесят/ грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 704 /сімсот чотири/ грн. 80 коп. сплаченого ним судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення

виготовлено 26 лютого 2019 року

Суддя ОСОБА_6