ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5701/18Головуючий у 1-й інстанції Вийванко О.М.
Провадження № 22-ц/817/573/19 Доповідач - Дикун С.І.
Категорія - 351000000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Дикун С.І.

Суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Кантицька О.І.

без учасників справи

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 607/5701/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2019 року, ухвалене суддею Вийванком О.М.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року Комунальне підприємство теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради (далі - КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради) звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, посилаючись що відповідач добровільно не проводить оплату за надані послуги протягом тривалого проміжку часу, внаслідок чого, за період з 01 травня 2014 року по 01 травня 2017 року включно виникла заборгованість у розмірі 3943,32 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2019 року задоволено позов КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 3943,32 грн (три тисячі девятсот сорок три гривні 32 копійки) та сплачений судовий збір в розмірі 1762,00 грн (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00 копійок).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вищенаведене рішення суду, посилаючись на порушення процесуальних норм права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Вказує, що судом першої інстанції проігноровані вимоги ст.ст.175,177,83,95 ЦПК України: позовна заява не містить виклад обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, відсутнє підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову(позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом і з тих самих підстав; не засвідчено докази в порядку, встановленому чинним законодавством, оригінали яких знаходяться у нього та не зазначено про це; не зазначено про наявність у інших осіб оригіналів доказів, копії яких додано до заяви.

Зазначає, що долучений до позовної заяви документ під назвою розрахунок заборгованості не може вважатись обгрунтованим розрахунком та не може слугувати доказом розміру грошових вимог позивача до відповідача і через відсутність даних про опалювальну площу.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК - Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Ураховуючи зазначене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України. Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на апеляційне провадження, Тернопільський апеляційний суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

З огляду на викладене, розгляд даної справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обставин неоплати відповідачем за послуги з централізованого опалення надані позивачем відповідачу за період з 01.05.2014 по 01.05.2017 року в розмірі 3943,32 грн.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що позивач - КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради здійснює забезпечення тепловою енергією та гарячою водою житлового будинку АДРЕСА_1 , який введений в експлуатацію з комплексом загальнобудинкового інженерного обладнання і з центральним опаленням, яке виконане за схемою, що збалансована в цілому по будинку.

Відповідно до листа №1414/07-2 від 29.10.2018 ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_1 належить на праві власності 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва, виданого 25.10.1996 р., згідно з розпорядженням органу приватизації №874 від 18.10.1996 р.

Позивачем проведений запуск системи опалення в будинок АДРЕСА_1 , що стверджується актами про запуск системи опалення в роботу в опалювальний період 2013-2017 роки.

КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради надає послуги по забезпеченню тепловою енергією житла відповідача - квартири АДРЕСА_2 , власником якої він є.

КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 відповідачу для проведення нарахування та оплати послуг за опалення і гаряче водопостачання.

Відповідач ОСОБА_1 не оплачує наданих позивачем послуг, внаслідок чого за період з травня 2014 року по 01 травня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 3943,32 грн.

21 листопада 2016 року за вих. №2997/17196 КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» направило на адресу відповідача письмове попередження із пропозицією оплатити борг. Однак ОСОБА_1 борг не був сплачений.

Після чого КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» звернулось до суду про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води 3943,32 грн. в порядку наказного провадження.

03 жовтня 2017 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області було винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води 3943,32 грн та 800 грн судового збору.

26 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу, посилаючись на існування спору про право.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 листопада 2017 року скасовано судовий наказ від 03 жовтня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води 3943,32 грн та 800 грн судового збору. Роз`яснено судом, що вимоги КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» можуть бути розглянуті в позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред`явлення позову.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції, яка існувала на момент виниклих правовідносин.

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до статей 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальній організації, остання має право на стягнення заборгованості.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. При цьому, навіть відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не є підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Така позиція узгоджується із постановою Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 13 червня 2019 року у справі №331/5647/15(провадження №61-29454св18).

Встановивши, що позивачем надавалися послуги із централізованого опалення у квартиру, власником якої є відповідач, у період з травня 2014 року по квітень 2017 року включно, у зв`язку із неналежним виконанням обов`язку останнього по оплаті наданих послуг, утворилася заборгованість у розмірі 3943 грн 32 коп, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідача.

Відповідачем не заперечується факт підключення житла за адресою: АДРЕСА_3 , яке є власністю ОСОБА_1 , до теплових мереж КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради та отримання ним послуг, які надаються даним комунальним підприємством. Відповідач від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлявся, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, останнім не надано.

Колегія суддів вважає надуманими посилання апеляційної скарги про відсутність у справі допустимих доказів на обґрунтування позовних вимог, оскільки з матеріалів справи вбачається наявність актів про запуск системи опалення в роботу в опалювальні періоди 2013/2014р.р; 2014/2015 р.р.; 2015/2016 р.р.; 2016/2017 р.р; довідки про приналежність на праві власності квартири АДРЕСА_2 відповідачу; докази звернення до відповідача у позасудовому порядку для врегулювання спору; повторної виписки з особового рахунку відповідача про заборгованість за опалення і гаряче водопостачання з 01.05.2014 року до 01.05.2017 року у сумі 3943,32 грн; копії рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 04.01.2011 №86 Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для населення, а також ряд нормативної документації щодо обґрунтування тарифів на спірні послуги ( а.с.2-17).

Апеляційний суд не може визнати обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо відсутності підтвердження розміру заборгованості та розміру опалювальної площі, як такі, що спростовуються повторною випискою з особового рахунку відповідача про заборгованість за опалення і гаряче водопостачання з 01.05.2014 року до 01.05.2017 року у сумі 3943,32 грн ( а.с.10), тарифами на послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для населення (а.с.11, 11-зворот); тарифами на вказану послугу, встановленими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг (а.с.12-14); інформацією про нарахування за послугу з централізованого опалення квартири відповідача за період травень 2014 18 грудня 2015 роки (а.с.98); таблицею 2 про нарахування (визначення) плати за послугу з централізованого опалення по квартирі відповідача за грудень 2015 квітень 2017 роки включно (а.с.99); інформацією ДП-1 ЖЕК 13 ЖБК про площу квартири відповідача: житлова 20,5 кв.м, загальна 30,52 кв.м (а.с.85).

Згідно з вимогами ч.2 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. А тому, з урахуванням вказаної правової норми, твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що судом порушені вимоги ст.ст.175, 177, 83, 95 ЦПК України: позовна заява не містить виклад обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, відсутнє підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову(позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом і з тих самих підстав; не засвідчено докази в порядку, встановленому чинним законодавством, оригінали яких знаходяться у нього та не зазначено про це; не зазначено про наявність у інших осіб оригіналів доказів, копії яких додано до заяви, колегія суддів не може прийняти до уваги як підставу для скасування правильного по суті рішення суду.

За вимогами ст.141 ЦПК України судові витрати за розгляд справи в апеляційній інстанції слід покласти на відповідача в межах, ним понесених.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді покласти на відповідача ОСОБА_1 , в межах, ним понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складене 10 липня 2019 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Храпак Н.М.