Провадження №2/760/4760/19
Справа №760/7467/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Усатової І.А.,

при секретарі - Мелешко О.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2» до ОСОБА_1 , що є законним представником та діє в інтересах малолітньої особи ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про виселення з наданням іншого житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 13.03.2019 звернувся до суду з позовом і просить виселити відповідачів з кімнати АДРЕСА_1 , та переселити відповідачів з кімнати НОМЕР_1 гуртожитку по АДРЕСА_1 в кімнату АДРЕСА_2 .

Посилається в позові на те, що ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» є власником гуртожитку по АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом на право власності від 18 вересня 1998 року серія НОМЕР_2 та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 135378618 від 23 серпня 2018 року.

Зазначено, що будівля за адресою: АДРЕСА_1 , була побудована у 1953 році та на даний час перебуває у незадовільному технічному стані, комунікації будинку застарілі та не можуть експлуатуватися без проведення капітального ремонту або реконструкції, що підтверджується наступними документами:

- актом огляду приміщення гуртожитку по АДРЕСА_1 від 11 квітня 2017 року;

- технічним паспортом на квартирний (багатоповерховий) житловий будинок АДРЕСА_1 ;

- висновком за результатами обстеження технічного стану будівельних конструкцій будівлі по АДРЕСА_1 від 7 вересня 2011 року;

- науково-технічним звітом з обстеження, визначення технічного стану конструкції та дослідження інженерно-геологічних умов в основі фундаментів гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 від 26 червня 2018 року;

- актом санітарно-епідеміологічного обстеження об`єкта м. Київ № 4904-4 від 30 листопада 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Посилається на те, що вказані обставини також підтверджуються приписом Солом`янського районного управління ГУ ДСНС України у м. Києві про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки № 309 від 04 жовтня 2018 року.

На переконання позивача, незадовільний стан будівлі не викликає сумнівів, технічний стан конструкцій гуртожитку відноситься до ІІІ категорії технічного стану (непридатний до нормальної експлуатації) та IV категорії технічного стану (аварійний).

Позивач вказав, що законодавством України чітко встановлено, що використовувати як жиле можливо виключно приміщення, що відповідає встановленим санітарним та технічним вимогам. Таким чином, приміщення, яке не відповідає встановленим санітарним та технічним вимогам, є нежилим і не може використовуватися для проживання людей.

Позивач посилався на те, що з метою захисту життя та здоров`я людей, а також запобігання можливого руйнування будівлі, враховуючи невідповідність будівлі гуртожитку технічним показникам, непридатність будинку для проживання та заборону експлуатації будівлі в аварійному стані, приписами ДСТУ-Н Б в.1.2-18:2016, ним, як власником будівлі, було прийнято рішення про проведення комплексу заходів, пов`язаних із відселенням мешканців з непридатного для проживання (аварійного) гуртожитку та проведенням його реконструкції.

Пояснено, що 20 серпня 2018 року прийнято рішення про виведення будівлі з експлуатації та частково від`єднано від комунікацій. За два місяці до виведення будівлі з експлуатації, починаючи з червня 2018 року, всім мешканцям гуртожитку було запропоновано переселитися у відремонтовані та підготовлені для проживання кімнати в іншому гуртожитку, що також належить ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» за адресою: АДРЕСА_2.

Позивач вказав, що ОСОБА_3 листом від 23 листопада 2018 року повідомила його про відмову переселятися в запропонований гуртожиток.

Позивач зазначає, що відповідачі, порушуючи вимоги закону, не вчиняють жодних дій, які б свідчили про їх намір переселитися у добровільному порядку до гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , і продовжують незаконно знаходитися у непридатній для проживання аварійній будівлі, чим порушують права власника гуртожитку на мирне володіння майном та перекладають відповідальність за своє життя та здоров`я на посадових осіб ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2».

Посилається на те, що в листопаді 2018 року в Департаменті з питань архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було отримано повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, а також контрольну картку № 18090109-Сл на тимчасове порушення благоустрою та його відновлення в зв`язку з встановленням тимчасової огорожі на період виконання підготовчих робіт з реконструкції гуртожитку.

Вказав, що перебування відповідачів у непридатній для проживання (аварійній) будівлі позбавляє ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2», як власника будівлі, права розпочати роботи по її реконструкції, на проведення якої отримано всі дозвільні документи.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18.03.2019 у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Копія ухвали про відкриття провадження разом з копією позовної заяви надіслано відповідачам у відповідності до ст. 128 ЦПК України. Згідно повідомлень (рекомендоване) про вручення поштового відправлення поштова кореспонденція отримана ОСОБА_3 02.07.2019.

08.07.2019 на адресу суду від відповідача ОСОБА_1 . надійшов відзив на позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-2", в якій відповідач просит відмовити у задоволенні позову з посиланням на те, що вона не ознайомлена з рішенням органу місцевого самоврядування про визнання жилого будинку непридатним для проживання, оскільки такого не існує, вважає, що переселення мешканців будинку не на підставі ордеру, у зв`язку з чим не матимуть місця реєстрації, а іншого житла вона та члени її сім`ї не мають, а також вказує на те, що позивачем не доведено аварійність приміщення, у зв`язку з чим через голову ініціативної групи мешканців гуртожитку ОСОБА_5 було укладено договір з ФОП ОСОБА_6 на створення науково-технічної продукції. Однак, до відзиву не долучено документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи, у зв`язку з чим суд не приймає до уваги зазначений відзив.

12.07.2019 на адресу суду надійшла відповідь на зазначений вище відзив, в якій позивачем заперечувались обставини, викладені відповідачем у відзиві.

Позивач зазначає, що про визнання жилого будинку (гуртожитку) по АДРЕСА_1 аварійним та непридатним для проживання, Київська міська рада виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повідомлена листом за № 00116 від 24 січня 2019 року.

Зазначено, що Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) листом за № 056/920-3940 від 19 лютого 2019 року повідомив, що ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2», як власник будівлі, самостійно приймає рішення щодо придатності такої будівлі до нормальної експлуатації.

Вважає посилання відповідача на те, що відповідачі переселятимуться в інший гуртожиток не на підставі ордеру, надуманими, оскільки, останнім позивач надаватиме Розпорядження на переселення в гуртожиток по АДРЕСА_2 , ордер на жилу площу в гуртожитку та договір найму житла, на підставі яких відповідачі матимуть право зареєструватися в зазначеному гуртожитку.

Посилається на те, що призначення експертизи за ініціативою мешканців гуртожитку є затягуванням та перешкоджанням розгляду даної справи, оскільки, останнім було достеменно відомо, що даний гуртожиток не придатний для проживання та є аварійним ще з червня 2018 року, коли позивач почав направляти мешканцям повідомлення про переселення.

Враховуючи викладене, просить задовольнити позов.

15.07.2019 на адресу суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позов з доповненнями, в яких відповідач вказала, що не визнає позов з огляду на наступне.

Вказала, що з метою захисту житлових прав мешканців гуртожитку і недопущення їх незаконного виселення із займаних житлових приміщень, недопущення відчуження гуртожитків незалежно від форми власності Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» установлений мораторій на відчуження і запроваджена загальнодержавна цільова програма передачі гуртожитків у власність територіальних громад.

Відповідач посилається на те, що позивач намагається підмінити поняття визнання будинку аварійним або у стані непридатному для проживання, що є підставою для переобладнання цього будинку для використання в інших цілях або знесення (ст. 7 ЖК України ) і виселення мешканців цього гуртожитку, та поняття визнання будинку таким, що підлягає капітальному ремонту або реконструкції, і відповідно тимчасового переселення мешканців гуртожитку на проведення капітального ремонту або реконструкції, і тим самим порушує її житлові права, які гарантовані ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку».

На переконання відповідача, позивач, переслідуючи мету не надати мешканцям гуртожитку у подальшому приватизувати належні їм кімнати, що унеможливить знесення цього будинку, штучно створив ситуацію визнання його, начебто, непридатним для проживання і проведення реконструкції, а фактично виведення його з експлуатації та знесення, позивач терміново видає розпорядження про відключення інженерних мереж, проводить відселення мешканців гуртожитку на постійне проживання в інші гуртожитки.

Вказує на те, що спірні правовідносини регулюються ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку».

Пояснила, що в разі визнання у встановленому законом порядку будинку аварійним або непридатним для проживання, виселення мешканців будинку, відселення чи переселення має відбуватися саме у порядку, визначеному ст. 21 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку», а не в порядку ст. 132 ЖК України, на яку посилається позивач, а тому вважає, що позивач звернувся із вимогами, які не відповідають ст. 16 ЦК України.

Також зазначено, що вказану будівлю гуртожитку Київська міська рада аварійною або непридатною для проживання не визнавала, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, що гуртожиток знаходиться в аварійному стані або у стані, непридатному для проживання, а посилання позивача на незадовільний стан будівлі гуртожитку та неможливість його експлуатації без проведення капітального ремонту або реконструкції не може бути підставою виселення відповідача та переселення до іншого житла.

Крім того, відповідач посилається на те, що позивач не надав доказів включення гуртожитку по АДРЕСА_2 до статутного фонду позивача у процесі приватизації (корпоратизації), перебуває у його власності, технічний стан будинку та його інженерних комунікацій, санітарно-технічний стан, площа кімнати, у яку він просить переселити відповідачів, умови переселення у цю кімнату відповідають вимогам чинного законодавства.

22.07.2019 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній вказав на те, що гуртожиток по АДРЕСА_2 належить позивачу на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про оправо від 18.09.1998 серія ЖБ №23481, стан будівлі вказаного гуртожитку задовільний, є придатним для постійного проживання.

Також зазначено, що посилання відповідача на норми ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» є хибними, оскільки, сфера дії цього закону поширюється на гуртожитки, що є об`єктами права державної, комунальної та приватної власності, а, при цьому, гуртожиток по АДРЕСА_1 , належить на праві власності позивачу, тому рішення щодо експлуатації даної будівлі приймає тільки власник.

Представник позивача вказав, що відповідно до приписів ЦК України безпечна експлуатація майна покладається на власника, а оскільки немає рішення місцевої ради про визнання гуртожитку аварійним чи непридатним для проживання людей, позивач, як власник даного гуртожитку, зобов`язаний переселити мешканців в інший придатний для проживання гуртожиток.

25.07.2019 на адресу суду від ОСОБА_1 надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач не погоджується з аргументами, викладеними стороною позивача у відповіді на відзив. Вказує, що позивач помилково вважає, що, оскільки він є власником будівлі, то самостійно приймає рішення щодо визнання будівлі гуртожитку непридатною для проживання.

Відповідач посилалася на те, що позивач не звертався до КМДВ та КМР з клопотанням про винесення питання на сесію КМР про визнання спірної будівлі непридатною для проживання.

Відповідач стверджувала, що позивачем не були дотримані вимоги ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» щодо забезпечення її та її малолітнього сина відповідним житлом.

Крім того, вказала, що позивач не скористався правом досудового врегулювання спору, передбаченого ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку», не створив комісію із забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку для попереднього обговорення спірного питання із мешканцями будинку.

На переконання відповідача, позивач намагається незаконно відчужити будівлю гуртожитку, щоб уникнути передачі будівлі гуртожитку у власність територіальної громади у порядку, передбаченому п. 1 ст. 3 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку», і позбавити мешканців гуртожитку права на реалізацію житлових прав, передбачених вищезазначеним Законом.

Третя особа пояснень на позовну заяву не надала.

Ухвалою суду від 29.07.2019 у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2» до ОСОБА_1 , що є законним представником та діє в інтересах малолітньої особи ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про виселення з наданням іншого житлового приміщення - відмовлено.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За приписами ст.ст. 319, 322, 323 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що позивач на підставі Свідоцтва про право власності від 18 вересня 1998 року серія ЖБ № 23475 є власником гуртожитку по АДРЕСА_1 , побудованого в 1953 році.

Статтею 7 ЖК України та Положенням про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання, затвердженим постановою Ради Міністрів Української РСР № 189 від 26 квітня 1984 року, врегульовано питання про порядок визнання житлового будинку непридатним для проживання.

Згідно з п. 5 зазначеного Положення власник об`єкта житлової нерухомості може підтвердити, що житлова нерухомість непридатна для проживання на підставі:

а) акту обстеження стану жилого будинку з відповідним висновком;

б) технічного паспорта жилого будинку з даними про його фізичну зношеність;

в) висновку проектної або науково-дослідної організації (при необхідності) щодо технічного стану жилого будинку (жилого приміщення) та про неможливість або недоцільність проведення капітального ремонту будинку (жилого приміщення);

г) висновку органу або закладу санітарно-епідеміологічної служби щодо відповідності жилого будинку (жилого приміщення) санітарним вимогам.

Відповідно до Акту огляду приміщення гуртожитку від 11 квітня 2017 року, проведеного відповідно до наказу ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» від 06 квітня 2017 року, в момент обстеження будинок мав значні пошкодження: вертикальні та похилі тріщини, руйнування захисного шару бетону і оголення, корозія арматури несучих конструкцій залізобетонних балконних балок.

У приміщеннях загального користування - замокання, грибок, здуття штукатурки, корозія плит і балок перекриття.

При обстеженні внутрішніх приміщень також зафіксовані значні пошкодження.

Значні пошкодження технічного стану будинку зафіксовані в Висновку НВП «Будконструкція» від 07 вересня 2011 року.

З Технічного паспорта на будинок від 27 грудня 2018 року, виготовленого ФОП « ОСОБА_7 », в графі 21 «Характеристика будинку, допоміжних будівель та споруд» зазначено, що процент зносу будинку становить 81%.

Науково-технічним звітом з обстеження, визначення технічного стану конструкції та дослідження інженерно-геологічних умов в основі фундаментів гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , від 26 червня 2018 року встановлено, що в обстеженій частині будівлі наявні наступні ділянки та конструкції категорій технічного стану: 3 - непридатні до нормальної експлуатації; 4 - аварійні.

Згідно вимог п. 5 пп. 5.3.4 ДСТУ-НБ В.1.2-18:2016 експлуатація об`єкту, який має конструкції 4 категорії технічного стану, має бути зупинена до відновлення його експлуатаційної придатності або ліквідації.

Вищезазначеними документами підтверджено незадовільний стан будівлі, а також технічний стан конструкцій гуртожитку, який відноситься до ІІІ категорії технічного стану (непридатний до нормальної експлуатації) та IV категорії технічного стану (аварійний).

Відповідно до вимог ст.ст. 319, 322, 323 ЦК України, безпечна експлуатація майна покладається на власника майна.

Наказом ПрАТ «Трест» Київміськбуд-2» № 40 від 01 червня 2018 року у зв`язку з незадовільним станом будівлі гуртожитку було вирішено організувати повідомлення мешканців про виведення будівлі з експлуатації з 17 серпня 2018 року та розробити комплекс заходів, пов`язаних з виведенням будівлі з експлуатації.

Наказом № 53 від 20 серпня 2018 року прийнято рішення про виведення будівлі з експлуатації та частково від`єднано від комунікацій.

Встановлено, що за два місяці до виведення будівлі з експлуатації, починаючи з червня 2018 року, всіх мешканців гуртожитку, в тому числі відповідача, листами від 06 червня 2018 року, 23 липня 2018 року, 14 вересня 2018 року, 08 листопада 2018 року, 20 листопада 2018 року та 04 січня 2019 року було повідомлено про реконструкцію гуртожитку та відключення з 17 серпня 2018 року від зовнішніх мереж електропостачання, газопостачання, теплопостачання, водопостачання, водовідведення та виведення з експлуатації.

Цими ж листами відповідачам було запропоновано переселитися в кімнату № 46/2 гуртожитку ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» по АДРЕСА_2

Листом від 23 листопада 2018 року відповідач ОСОБА_1 повідомила позивача про відмову від переселення в запропоноване житло, посилаючись на те, що пропозиція позивача суперечить Загальній Декларації Прав Людини 1948 року, Міжнародному Пакту прав людини 1965 року, Європейській конвенції з прав людини Рим 1950, ст. 7 Конституції України в частині забезпечення основоположних прав людини на житло. Відмовила позивачу у будь-яких правочинах з приводу спірної нерухомості до вирішення справ у судах держави Україна, та міжнародних судів, юрисдикція яких визнана Конституцією України.

Департаментом з питань архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) ПрАТ «Трест» Київміськбуд-2» було видано повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, а також контрольну картку № 18090109-Сл на тимчасове порушення благоустрою та його відновлення в зв`язку з встановленням тимчасової огорожі на період виконання підготовчих робіт з реконструкції гуртожитку.

Листом від 24 січня 2019 року за № 00116 Київська міська рада та Київська міська державна адміністрація була повідомлена позивачем про визнання жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1 таким, що не відповідає санітарним та технічним вимогам і непридатним для проживання (нежилим), та просив визначитись щодо доцільності додаткового визнання жилого будинку по АДРЕСА_1 таким, що не відповідає санітарним та технічним вимогам і є непридатним для проживання (нежилим).

Департаментом будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) листом за № 056/920-3940 від 19 лютого 2019 року повідомлено, що позивач, як власник будівлі, самостійно приймає рішення щодо придатності такої будівлі до нормальної експлуатації.

Відповідно до п. п. 17, 18 Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 489 від 20 червня 2018 року, виселення з гуртожитків осіб, які проживають на умовах найму (оренди),здійснюється відповідно до ст. 132 ЖК України.

Спори, що виникають під час користування жилими приміщеннями в гуртожитку, розв`язуються у судовому порядку.

Відповідно до ст. 132 ЖК України виселення осіб, які проживають у гуртожитках, проводиться також у разі знесення будинку або переобладнання будинку (жилого приміщення) в нежилий, а також якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом.

При цьому, виселюваним надається інша жила площа в гуртожитку або інше жиле приміщення.

Згідно зі ст. 50 ЖК України жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічних вимогам.

Стаття 2 ЦПК України передбачає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тобто, законодавством визначено три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права.

З точки зору цивільного законодавства до прав, що підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові та особисті немайнові права, належні суб`єктам цивільного права, що входять до змісту їх правоздатності.

Таким чином, цивільне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в справі № 6-951цс16 від 24 травня 2017 року, яка, з точки зору ч. 4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватися судом, з урахуванням норм ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що діями відповідачів порушуються права позивача, як власника будівлі, направлені на створення безпечних умов проживання в належному йому на праві власності гуртожитку, а тому вимоги позивача, направлені на їх захист, суд вважає обгрунтованими.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача, викладені у відзиві та в запереченні на відповідь на відзив, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 3-зп від 25 грудня 1997 року ( у справі за конституційним зверненням громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України ) права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Надавши до суду докази аварійності спірного гуртожитку та його потребу в реконструкції, а також небезпечних умов для проживання людей, позивач довів існування підстав, необхідних для виселення відповідачів з гуртожитку.

Таким чином, з точки зору закону, обов`язок довести обставини, зазначені в відзиві, а саме: незаконність дій позивача, покладається на відповідачів, які оспорюють це право.

Тобто, спростувати цю презумпцію - наявність підстав для реконструкції, аварійності гуртожитку та підстав для виселення має сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості, визначеним ст. ст. 77-78 ЦПК України, та за правилами ст.ст.12, 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком даної сторони.

За змістом ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідач будь-яких доказів в обґрунтування приведених у відзиві обставин, не надав.

Виходячи з цих обставин та викладеного вище, відсутності доказів з боку відповідачів незаконності дій позивача, суд не приймає до уваги приведені в відзиві та в запереченні на відповідь на відзив твердження.

Посилання відповідача на свої права та права її малолітньої дитини, як мешканців гуртожитку, гарантовані Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку», не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до преамбули даного Закону він не регулює відносин мешканців гуртожитків, які знаходяться у власності та передані до статутних капіталів у порядку приватизації.

Крім того, при вирішенні спору суд враховує, що відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Про це ж зазначається і в рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 02 березня 2011 року.

Суд вважає, що дії позивача, як власника аварійного житла, направлені на створення та забезпечення безпечних умов для проживання мешканців гуртожитку, непридатного для проживання та його реконструкції, захисту життя та здоров`я людей, запобігання можливого руйнування будівлі, не є порушенням прав відповідачів, як мешканців гуртожитку, а дії по виселенню відповідачів з цією метою, в контексті ст. 8 Конвенції, є виправданими та відповідають вимогам закону.

Щодо заявлених вимог позивача про виселення ОСОБА_1 разом з малолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд зазначає наступне.

З точки зору ч.ч. 4, 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Підставою для виникнення у малолітнього права користування жилим приміщенням, яким користується один з його батьків, є вселення малолітнього до такого жилого приміщення.

З точки зору ст. 242 ЦК України батьки є законними представниками інтересів своїх дітей.

У Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

Конвенцією про права дитини передбачено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закон України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного,інтелектуального, культурного та соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для нього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Тобто, обов`язок і відповідальність за створення належних умов для проживання дитини покладається на її сім`ю, в даному випадку на матір.

Згідно з ч. 2 ст. 18 даного Закону діти мають право користуватися займаним приміщенням як члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення.

Дитина є членом сім`ї, матері як наймача, спірного житлового приміщення.

Приходячи до висновку про правомірність виселення з наданням іншого жилого приміщення матері малолітнього ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що самостійне проживання дитини в указаному житлі, враховуючи її вік, не відповідатиме її інтересам.

Таким чином, суд вважає, що виселенню з наданням іншого жилого приміщення підлягає ОСОБА_1 разом з малолітнім сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи відсутність доказів з боку відповідачів незаконності дій позивача, приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена ним сума судового збору при зверненні до суду.

Виходячи з цього, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача 1 921, 00 грн. судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 20, 316, 319, 322, 323 ЦК України, ст. ст. 7, 50, 132 ЖК Української РСР, Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2018 року № 489, Положенням про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання, затвердженим Постановою Ради Міністрів Української РСР від 26 квітня 1984 року № 189, ст.ст. 3, 10, 11, 76, 81, 89, 141, 209, 229, 258-259, 263-265, 274-279, 280 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов - задовольнити.

Виселити ОСОБА_1 ( РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ), що є законним представником та діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з дитиною з кімнати НОМЕР_1 гуртожитку по АДРЕСА_1 з наданням іншого жилого приміщення - кімнати НОМЕР_4 гуртожитку по АДРЕСА_2

Стягнути з ОСОБА_1 ( РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2» (, адреса: 03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 26-А ) 1 921, 00 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: