Справа №: 398/1257/19
провадження №: 2/398/1088/19
РІШЕННЯ

Іменем України

"09" липня 2019 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Крімченко С.А., за участю секретаря судового засідання Кулікової В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олександрії справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , та просив усунути йому перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка належить йому як власнику квартири АДРЕСА_1 , зобов`язавши відповідача повернути йому в користування земельну ділянку, незаконно, на думку позивача, захоплену відповідачем та прибрати дровник.

В обґрунтування позову зазначив, що 18 липня 2008 року він став власником квартири з надвірними будівлями № 1 загальною площею 29,7 кв. м, житловою площею 7,2 кв. м, яка складається з кухні площею 14,2 кв. м, жилої площі 7,2 кв. м, комори площею 2,7 кв. м, сіней площею 5,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі договору № 1 між ним та ОСОБА_4 Договір купівлі-продажу визнаний дійсним на підставі рішення постійно діючого Центрально-регіонального третейського суду від 29 серпня 2008 року № 06/119-2008 та постанови Олександрійського міськрайонного суду від 27 листопада 2009 року. Договір купівлі-продажу зареєстрований в Олександрійському МБТІ 23 грудня 2009 року № 9706/76 с.408. Відповідно технічного паспорту загальна площа земельної ділянки домоволодіння складає 1 400 кв. м, з них біля двору 1 251,8 кв. м. Земельна ділянка не приватизована, використовується співвласниками будинку № 5 відповідно до розмежування, визначеного на плані земельної ділянки технічного паспорту на підставі встановленого порядку. В кінці 2018 року відповідач самовільно, без відома позивача і його згоди захопив ділянку площею 53,75 кв. м (12,5 х 4,3). Позивач звертався до погоджувальної комісії по розгляду з приводу сумісного землекористування Олександрійської міської ради, комісія виходила на місце, але спір відносно користування не вирішено і запропоновано звернутися до суду.

До суду надійшов відзив від ОСОБА_2 , згідно якого відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, пояснив, що проживає в будинку АДРЕСА_3 з 13 березня 1986 року на підставі виданого йому ордеру на житлове приміщення № 0477. 21 листопада 2005 року відповідач разом з членами своєї сім`ї приватизував квартиру АДРЕСА_4 . Площа його частини житлового будинку становить 53,6 кв. м, складається з двох кімнат житловою площею 34,8 кв. м, кухні - 4,5 кв. м, коридорів - 5,5 кв. м і 3,3 кв. м з надвірною будівлею - літньою кухнею площею 11,66 кв. м. Земельна ділянка була умовно поділена ще 1986 року між відповідачем та попередніми співвласниками і перебувала в користуванні відповідача. Документи про право власності з окремими виділеними частками на загальну земельну ділянку відсутні як у відповідача, так і в позивача. Будинок по АДРЕСА_3 , складається з трьох квартир і є багатоквартирним. Перша квартира належить позивачу ОСОБА_1 , друга квартира належить ОСОБА_5 , третя квартира належить відповідачу та його дружині. Відповідач вважає, що він власник майже 50 відсотків житлового будинку, тому, відповідно п. 3 ст. 358 ЦК України, має право на користування загальною земельною ділянкою в частині, пропорційній його частці в будинку. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт належного документального оформлення його права власності на земельну ділянку, де розташована його частина житлового будинку по АДРЕСА_3 . Будь-яка технічна документація на земельну ділянку жодним із співвласників житлового будинку не виготовлялася, не визначені також розміри часток земельної ділянки кожного із співвласників житлового будинку окремо. Дровник , який просить прибрати позивач, насправді є будівлею літньої кухні, яка є законною та відображена в технічному плані літерою «Б». ОСОБА_1 у 2008 році самочинно добудовано коридор до будинку з окремим входом, тоді як у нього та співвласника ОСОБА_3 був один єдиний вхід з іншої сторони житлового будинку, а тому не було наділу і по земельній ділянці, та окрему добудову туалету, який в технічний план не занесений та не узаконений у встановленому законом порядку. До технічного плану, який позивач надав до суду, нові самочинні будівлі не внесено. Нові добудови, які, на думку відповідача, є незаконними, не дають позивачу право на вимогу додаткових земельних ділянок та у відповідача не виникає обов`язку зменшити розмір його частини земельної ділянки для обслуговування його частини житлового будинку. Відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Бесараб В.А. підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Позивач пояснив, що він є співвласником третьої частини будинку. Після ремонту будинку перемістився паркан на ділянці між сусідами. Паркан стояв на рівні кімнат позивача у будинку. Сусіди залізли дровником на його територію. Цей сарай давно стояв. Почалось все з маленького паркану. Чомусь він стояв нерівно. Позивач придбав частину будинку останнім, попередній власник не вказав, де саме його земельна ділянка. При придбанні частини будинку був один вхід з іншої частини будинку. На земельну ділянку не оформлено право власності.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Стадінченко І.В. заперечили проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідач пояснив, що він проживає в будинку з 1986 року. Користувався земельною ділянкою на підставі усної домовленості з сусідами. при придбанні квартири на плані була будівля літньої кухні. Це не дровник, а літня кухня. Представник відповідача пояснила, що право користування земельною ділянкою не оформлено. З 1986 року відповідач обробляв земельну ділянку, звільнив її від чагарників. Позивач самочинно добудував прибудову до будинку, як окремий вхід. При придбанні частини будинку позивач не придбав земельну ділянку.За домовленістю з попереднім власником квартири позивача, він уступив частину земельної ділянки, якою він користувався.

Третя особа ОСОБА_3 пояснила, що вона також є співвласником будинку з 2000 року. Був загальний вхід. Позивач перегородив їй парканом хід до колонки з водою. Окремий вхід до будинку вже був прибудований при придбанні позивачем квартири, він не ставив прибудову. Вона уточнювала, що для приватизації земельних ділянок повинні звернутись всі власники.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири з надвірними будівлями № 1 , укладеного 18 липня 2008 року між ним та ОСОБА_4 .

Рішенням постійно діючого Центрально-регіонального третейського суду при Асоціації «Арбітраж» від 29 серпня 2008 року у справі № 06/119-2008 визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири з надвірними будівлями № 1 , укладений 18 липня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Постановою Олександрійського міськрайонного суду від 27 листопада 2009 року визнано дії Олександрійського комунального міжміського бюро технічної інвентаризації неправомірними та зобов`язано Олександрійське комунальне міжміське бюро технічної інвентаризації зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Будинок АДРЕСА_3 складається з трьох квартир: квартира № 1 належить позивачу ОСОБА_1 , квартира № 2 - ОСОБА_3 та членам її сім`ї ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , квартира № 3 - відповідачу ОСОБА_2 та членам його сім`ї ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

Будинок АДРЕСА_3 розташований на земельній ділянці загальною площею 1 400 кв. м, з яких під будівлями знаходиться 148,2 кв. м, інша частина - під двором.

Сторонами не надано доказів належності будь-кому з них чи іншій особі права власності на зазначену земельну ділянку та виготовлення на неї землевпорядної документації на право власності чи право користування.

Крім того, будівля, яку позивач зазначає як дровник, зазначена на плані всіх співвласників багатоквартирного будинку під літерою « Б» як літня кухня і не є самочинним будівництвом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.

Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» встановлено, що прибудинкова територія це територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів 2. N 4, N 7 та N 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної злісності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно статті 316 ЦК України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 2. ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) (ч. 1 ст. 377 ЦК України).

Згідно ч. 1. ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Згідно пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Твердження позивача про перехід до нього на підставі ст. 377 ЦК України права користування земельною ділянкою при купівлі квартири АДРЕСА_1 є хибним, оскільки дане правило не розповсюджується на багатоквартирні житлові будинки, яким є будинок АДРЕСА_3 .

Таким чином, з огляду на вищевказане, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає, адже позивач не є власником прибудинкової території біля будинку АДРЕСА_3 чи її частини та не довів документально належність йому права користування вказаною земельною ділянкою чи її частиною.Земельні ділянки не виділялися в натурі кожному із співвласників багатоквартирного будинку.

Керуючись ст.ст. 10, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_8 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає: АДРЕСА_9 .

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає: АДРЕСА_10 .

Повний текст рішення виготовлено 12 липня 2019 року.

Суддя С.А. Крімченко