Номер провадження: 22-ц/813/3727/19
Головуючий у першій інстанції Коваленко О. Б.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2018 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до Головного управління національної поліції в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу державної влади,

встановив:

26 вересня 2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Головного управління національної поліції (далі – ГУНП) в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України (далі - ГУ ДКСУ) в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу державної влади, в якому просив стягнути на його користь моральну шкоду в сумі 5000 грн.

Позовна заява мотивована тим, що позивач ОСОБА_3 звертався до Київського районного суду м. Одеси з відповідною скаргою на бездіяльність слідчого СВ Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 05.03.2018 року скарга ОСОБА_3 була задоволена, слідчого зобов'язано вчинити певні дії.

Однак станом на час подачі позову строк розслідування триває 7 місяців, права позивача не захищені та не поновлені. Позивач вважає, що така бездіяльність посадових осіб спричинила йому моральну шкоду у сумі 5000 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2018 рокупозов ОСОБА_3 до ГУНП в Одеській області, ГУ ДКСУ в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу державної влади, задоволено.

Стягнуто на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 грн. за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

В апеляційній скарзі ДКС України ставить питання про скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2018 року, та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 13.05.2019 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв’язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв’язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв’язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 13.05.2019 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач ОСОБА_3зазнав моральних страждань з приводу незаконної бездіяльності посадових осіб, тобто протиправною поведінкою щодо бездіяльності по розгляду заяви від 28.02.2018 року у розумні строки, а тому позов підлягає задоволенню за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн., які суд вважав достатнім для відшкодування моральних страждань позивача.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 28.02.2018р. ОСОБА_3 звернувся з заявою №У-579 про скоєне у відношенні родини позивача кримінального правопорушення до Київського ВП у м.Одесі ГУНП в Одеській області. Подану заяву у встановлений строк не було внесено до ЄРДР, що стало приводом для звернення до Київського районного суду м.Одеси зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Київського ВП у м.Одесі ГУНП в Одеській області.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 05.03.2018 року скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб СВ Київського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області задоволено. Зобов’язано відповідних посадових осіб Київського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області внести відомості про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_3, яка була прийнята 28.02.2018 року за вх.№У-579, до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати досудове розслідування.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що оскільки ОСОБА_3 скористався своїм правом та оскаржив бездіяльність посадових осіб СВ Київського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області та у відповідності до КПК України поновив своє право на внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, що згідно вимог ч.2 ст. 214 КПК України відповідає початку досудового розслідування, то апеляційний суд вважає недоведеним факт заподіяння заявнику ОСОБА_3 моральної шкоди.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Згідно статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У відповідності до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом п.п. 3,4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.95 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами, діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174 цього Кодексу).

Апеляційний суд дійшов висновку, що фактично підставою звернення до суду з дійсним позовом є бездіяльність посадових осіб СВ Київського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області, та при вирішені спору щодо стягнення моральної шкоди в даному випадку слід керуватись положенням ч.2 ст. 1176 ЦК України, яка наголошує, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконним діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках передбачених законом.

ОСОБА_3 у своїй позовні заяві зазначає, що шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Частиною 1 ст. 214 КПК України визначено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов’язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

На досудовому провадженні, у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст. 303 КПК України, можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст.169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов’язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Тобто, кримінальним процесуальним кодексом України встановлена певна процедура подання заяви про скоєння злочину а рамках якої встановлена можливість оскарження бездіяльності, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскільки позивач ОСОБА_3 скористався своїм правом та оскаржив бездіяльність посадових осіб СВ Київського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області, ця бездіяльність посадових осіб судовим рішенням визнана незаконною (а.с.6), а тому це і є підставою саме для поновлення права заявника на внесення відомостей до ЄРДР та не співпадає із поняттям незаконного рішення або бездіяльності органу досудового розслідування, яке є підставою для відшкодування шкоди у розумінні ст. 130 КПК України та ст. 1174 ЦК України, які передбачають обов’язковість відшкодування заподіяної шкоди внаслідок такого незаконного рішення або незаконної бездіяльності.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, доводів своєї апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв’язку з цим, апеляційну скаргу ДКС України слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу державної влади, відмовити в повному обсязі.

Враховуючи, що ОСОБА_3 звільнений від сплати судового збору, то останній в сумі 1057,20 грн., який сплачений ДКС України на користь державного бюджету, підлягає компенсації на користь ДКС України за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 – 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2018 року скасувати.

Прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Головного управління національної поліції в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу державної влади, відмовити.

Судовий збір у сумі 1057,20 грн. (одна тисяча п’ятдесят сім гривень 20 копійок) компенсувати Державній казначейській службі України за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (оригінал платіжного доручення № 220 від 28 лютого 2019 року знаходиться на аркуші справи № 73).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра