Головуючий суду 1 інстанції - Чалий А.В.
Доповідач -Дронська І.О.
Справа № 420/1498/18
Провадження № 22-ц/810/418/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Луганського апеляційного суду:

головуючого судді Дронської І.О.,

суддів Карташова О.Ю., Стахової Н.В.,

за участю секретаря Вовчанської С.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 03 квітня 2019 року, ухвалене у складі судді Чалого А.В. 03.04.2019 року в смт.Новопсков

у цивільній справі позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат, пов`язаних з навчанням та проживанням у гуртожитку неповнолітньої дитини

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що вона самостійно виховує спільну з відповідачем доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якої відповідач ОСОБА_2 сплачує аліменти у розмірі ј частки його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З 01.09.2018 року ОСОБА_3 навчається на 1 курсі факультету економіки і права Харківського національного економічного університету імені Семена Кузнеця та проживає у гуртожитку зазначеного університету. За шість місяців навчання дочки в університеті та проживання у гуртожитку позивач сплатила відповідно 5900 грн та 2340 грн та вважає, що ці додаткові витрати на дитину викликані особливими обставинами. Відповідач допомоги у додаткових витратах не бере, ухиляється від покладеного на нього обов`язку, передбаченого ст. 185 СК України, а тому позивач просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь додаткові витрати на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разово після фактичного понесення 50% від суми, що пов`язана з навчанням та проживанням у гуртожитку у розмірі 4120 грн.

У своєму запереченні на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 послався на те, що позивач та дочка обізнані щодо наявності у дочки пільг на оплату гуртожитку та отримання соціальної стипендії, як дитини учасника бойових дій, відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дочка ОСОБА_3 погодилась, а позивача дані обставини не зацікавили, що, як вважає відповідач, свідчить про те, що її турбує не фактичний матеріальний стан дитини, а тільки можливість стягнути з відповідача додаткові кошти та погіршити його майнове становище, при тому, що на утримання дочки він щомісячно сплачує аліменти у сумі 5291 грн, що значно вище прожиткового мінімуму на дитину до 18 років, який встановлений у розмірі 1944 грн. та мінімальної заробітної плати в державі 3723 грн. Старша донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 користується пільговою оплатою гуртожитку та отримує соціальну стипендію, навчаючись в Національній юридичній академіїї ім.Ярослава Мудрого в м.Харкові.

Також відповідач зазначає, що окрім сплати аліментів на дочку ОСОБА_3 він сплачує за рішенням Московського районного суду м.Харкова від 23.01.2018 року аліменти на утримання старшої дочки ОСОБА_5 у розмірі 1/8 частки заробітку, крім того в провадженні Шепетівського районного суду Хмельницької області перебуває справа № 688/489/18 про стягнення з відповідача аліментів на утримання непрацездатної матері. Крім того відповідач зазначає, що має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Як вважає відповідач всі ці обставини вказують, що він несе суттєві матеріальні витрати, більше половини доходу на трьох дітей. Позивач має стабільний матеріальний дохід та не має на утриманні неповнолітніх дітей.

Крім того відповідач вважає, що навчання у навчальному закладі не є особливими обставинами, що потребують додаткових витрат , оскільки такі витрати охоплюються аліментами, які відповідач сплачує на утримання дочки. Вважає, що дитина утримується виключно за його кошти зі сплати аліментів, розмір яких за 10 місяців складає 52916,18 грн., а позивач не несе суттєвих фінансових витрат на дочку. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 03.04.2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат, пов`язаних з навчанням та проживанням у гуртожитку неповнолітньої дитини відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вказані позивачем витрати не є додатковими та необхідними, що викликані особливими обставинами, передбаченими статтею 185 СК України, у зв`язку з відсутністю будь-яких переконливих і безспірних доказів на підтвердження того, що навчання та проживання у вказаному навчальному закладі є необхідним для розвитку особливих здібностей дитини, а обставини, на які позивач посилається, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для стягнення з відповідача додаткових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції позивачем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 не скористався правом щодо надання відзиву на апеляційну скаргу.

Сторони, яких було повідомлено належним чином про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи на адресу апеляційного суду від останніх не надходило, від позивача -скаржника надійшла заява про розгляд справи без участі ОСОБА_1 .

Справу розглянуто на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України без участі сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до судового наказу, виданого 01.11.2017 року Новопсковським районним судом Луганської області з ОСОБА_2 на користь стягувача ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, з 09.10.2017 до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до довідки Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області за вих. №7497/16.22-41 від 12.11.2018 року, відповідач ОСОБА_2 станом на жовтень 2018 року заборгованості зі сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_8 не має та кожного місяця у середньому сплачує по 5291 грн.

ОСОБА_3 навчається за контрактом на 1 курсі факультету економіки і права, денна форма навчання, спеціальність 081 Право з 01 вересня 2018 року Харківського національного економічного університету ім. С.Кузнеця, строк навчання в учбовому закладі до 30 червня 2022 року. Позивач ОСОБА_1 за навчання доньки ОСОБА_8 за 1 курс 1-й семестр сплатила 5900 грн. та за проживання у гуртожитку АДРЕСА_4 - 2340 грн.

Також судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 на своєму утриманні має доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на утримання якої сплачує аліменти у розмірі 1/8 частки з усіх видів доходу та доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції, встановивши, що позивач ОСОБА_1 сплатила 8240 грн. за навчання та проживання у гуртожитку дитини ОСОБА_8 , вважав, що зазначені витрати не є додатковими та необхідними, що викликані особливими обставинами, передбаченими статтею 185 СК України, у зв`язку з відсутністю будь-яких переконливих і безспірних доказів на підтвердження того, що навчання та проживання у вказаному навчальному закладі є необхідним для розвитку особливих здібностей дитини, а обставини, на які позивач посилається, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для стягнення з відповідача додаткових витрат та виходячи з рівності обов`язку батьків щодо утримання дитини, майнового стану платника аліментів, розміру визначених судом аліментів, що стягуються з відповідача, а також відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження особливих обставин, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Проаналізував наявні дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно дослідив і оцінив обставини по справі та надані, в їх сукупності, всі докази, не визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями ст.ст. 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (ст.ст. 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (ст. 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (ст. 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (ст.198).

Відповідно до ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Згідно з вимогами ч.2 ст.185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів зазначено: передбачені ст.185 СК України, додаткові витрати на утримання дитини, викликані особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можуть стягуватись лише з батьків і у разі фактичних витрат і їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Чинним законодавством України не передбачений вичерпний перелік таких додаткових витрат на утримання дитини.

Підставою призначення додаткових витрати є особливі обставини, які можуть бути зумовлені, як негативними і так і позитивними фактами. Таким чином, витрати, на здобуття освіти і навчання дитини є додатковими витратами, які направленні на розвиток дитини та її здібностей.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи, від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

Колегією суддів встановлено, що 13.08.2018 року між Харківським національним економічним університетом ім. С. Кузнеця таОСОБА_1 укладено договір № 2018.05.081.010.6.01.020 предметом якого є надання освітньої послуги ОСОБА_3 на денній формі навчання факультету економіки і права із загальною вартістю освітньої послуги за весь період навчання в сумі 47200 грн, відповідно - 11800 грн - один навчальний рік, та оплатою за вересень-лютий в сумі 5900 грн, за березень-серпень -5900 грн., а.с.8.

Відповідно до довідки Харківського національного економічного університету ім. С.Кузнеця № 1079 від 27.08.2018 року ОСОБА_3 навчається на 1 курсі факультету економіки і права, денна форма навчання, спеціальність 081 Право з 01 вересня 2018 року Харківського національного економічного університету ім. С.Кузнеця, строк навчання в учбовому закладі до 30 червня 2022 року, а.с.9.

Позивачем доведено понесені 28.08.2018 року витрати за навчання неповнолітньої ОСОБА_3 в сумі 5900 грн та проживання дочки у гуртожитку навчального закладу в сумі 2340 грн, а.а.с.6,7.

Отже, враховуючи обов`язок батька нести додаткові витрати на дитину, колегія суддів вважає, що позивачем доведена наявність підстав для стягнення з відповідача частини понесених витрат, пов`язаних з навчанням дочки та проживанням у гуртожитку навчального закладу.

Вказаний висновок колегії суддів, крім зазначеного, також ґрунтується на висновку Верховного Суду, висловленому у поставі від 24.05.2019 року у справ № 316/421/17, провадження № 61-30554св18.

Між тим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення додаткових витрат на дитину підлягають частковому задоволенню.

Як встановлено колегією суддів відповідач ОСОБА_2 безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції, забезпеченні проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, а.с.17.

Відповідно до посвідчення серії/ НОМЕР_1 від 15.10.2015 року ОСОБА_2 має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, а.с.33.

Як вбачається з довідки Новопсковського УСЗН від 30.01.2017 року ОСОБА_2 перебуває на обліку в Єдиному державному реєстрі осіб, які мають право на пільги як учасник бойових дій відповідно до Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до ч.ч.6, 7 ст.12 Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» Держава забезпечує учасникам бойових дій та їхнім дітям, у тому числі дітям, які навчаються за денною формою навчання у професійно-технічних та вищих навчальних закладах, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, державну цільову підтримку для здобуття професійно-технічної та вищої освіти у державних та комунальних навчальних закладах. Державна цільова підтримка для здобуття професійно-технічної та вищої освіти надається у вигляді: повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів; пільгових довгострокових кредитів для здобуття освіти; соціальної стипендії; безоплатного забезпечення підручниками; безоплатного доступу до мережі Інтернет, систем баз даних у державних та комунальних навчальних закладах; безоплатного проживання в гуртожитку; інших заходів, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Порядок та умови надання державної цільової підтримки для здобуття професійно-технічної та вищої освіти зазначеним категоріям громадян визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.3 Порядку та умов надання державної цільової підтримки деяким категоріям громадян для здобуття професійно-технічної та вищої освіти, затвердженого постановою КМУ від 23.11.2016 р. №975, в редакції, на час виникнення спірних правовідносин, державна пільгова підтримка надається у вигляді:

1) повної оплати навчання за рахунок коштів загального фонду державного або місцевих бюджетів у разі зарахування вступників на навчання за державним (регіональним) замовленням відповідно до цих Порядку та умов, а також умов та правил прийому на навчання до вищих та професійно-технічних навчальних закладів на відповідний рік (далі - умови та правила прийому);

2) часткової оплати навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів шляхом надання особам, зарахованим на навчання за рахунок коштів фізичних і юридичних осіб, пільгових довгострокових кредитів для здобуття вищої та професійно-технічної освіти;

3) соціальної стипендії (у розмірі та порядку її призначення і виплати, встановлених Кабінетом Міністрів України) - для осіб, які навчаються за державним або регіональним замовленням за денною формою;

4) безоплатного забезпечення підручниками - за рахунок бібліотечного фонду відповідного навчального закладу;

5) безоплатного доступу до Інтернету, систем баз даних у державних та комунальних навчальних закладах;

6) безоплатного проживання в учнівських та студентських гуртожитках або проживання у студентських гуртожитках з пільговою оплатою - для осіб, які навчаються за денною формою.

Як вбачається з інформації, наданої Харківським національним економічним університетом ім. С.Кузнеця № 19,83-73-253 від 02.07.2019 року в 2018 році Харківському національному економічному університету ім. С. Кузнеця не були надані бюджетні місця за освітнім ступенем бакалавра, спеціаліста 081 «Право» освітньо-професійної програми «Правове регулювання економіки» тому зарахування ОСОБА_8 на навчання за кошти державного бюджету було неможливим. Відповідно до п.7.3. Положення про студентські гуртожитки Харківського національного економічного університету ім. С.Кузнеця встановлено розмір пільгової оплати за проживання у гуртожитку в розмірі 50% граничного розміру плати за проживання у студентських гуртожитках вищих навчальних закладів. ОСОБА_8 , яка проживає у гуртожитку АДРЕСА_4 , має право на пільгову оплату за проживання у гуртожитку, як дитина особи, визнаної учасником бойових дій відповідно до Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в розмірі 50% від граничного розміру ( 520 грн за місяць) плати за проживання у студентських гуртожитках вищих навчальних закладів в сумі 260 грн ( на даний час - 2019 рік). Студентка Герасимчук М.С. для отримання державної соціальної підтримки відповідну заяву до Університету не подавала, а.а.с.139-141.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем ОСОБА_1 за проживання ОСОБА_8 у гуртожитку навчального закладу сплатила 2340 грн з розрахунку повної вартості проживання у гуртожитку за один місяць 360 грн ( 2018 рік).

Як вбачається з положень п.3 Порядку та умов надання державної цільової підтримки деяким категоріям громадян для здобуття професійно-технічної та вищої освіти, затвердженого постановою КМУ від 23.11.2016 р. №975, в редакції, на час виникнення спірних правовідносин, у разі коли особа, яка претендує на отримання державної цільової підтримки є неповнолітньою, заява подається особою, яка в установленому законом порядку представляє її інтереси.

Колегією суддів встановлено, що позивач з заявою для надання пільгової оплати за проживання у гуртожитку навчального закладу неповнолітньої дочки ОСОБА_8 до Харківського національного економічного університету ім. С. Кузнеця не зверталась, та завідомо знаючи про наявність у дочки пільг, як дитини особи, визнаної учасником бойових дій, оплатила проживання дочки у гуртожитку у розмірі 100% встановленої вартості проживання, що колегія суддів оцінює як зловживання наявним правом щодо стягнення з відповідача понесених додаткових витрат на проживання дитини у гуртожитку.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що доцільним та справедливим буде часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача додаткових витрат позивача за проживання дочки у гуртожитку в сумі 585 грн. ( 50% від 2340 грн :2).

Щодо витрат позивача за навчання ОСОБА_8 у навчальному закладі, з урахуванням відсутності можливості навчального закладу зарахування ОСОБА_8 на навчання за кошти державного бюджету, колегія суддів вважає, що з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню 50% сплачених позивачем грошових коштів, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 у цій частині підлягають задоволенню.

Колегія суддів залишає поза увагою доводи відповідача ОСОБА_2 щодо можливості дочки ОСОБА_8 за результатами ЗНО обрати іншій навчальний заклад на бюджетній формі навчання.

Колегія суддів вважає, що вибір навчального закладу на свій розсуд є правом дитини, яка бажає отримати освіту за обраною спеціальністю і саме у такому прагненні батьки повинні підтримати дитину та надати їй в цьому прагненні відповідну допомогу.

Відповідно до вимог ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні судом першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, а тому на підставі ст.376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в сумі 1511,78 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новопскоського районного суду Луганської області від 03 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат, пов`язаних з навчанням та проживанням у гуртожитку неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , місце проживання: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 додаткові витрати, пов`язані з навчанням та проживанням у гуртожитку неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в сумі 3535 грн, що складається з витрат на навчання в сумі 2950 грн та витрат на проживання у гуртожитку в сумі 585 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1511,78 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 22.07.2019 року.

Головуючий І.О. Дронська

Судді О.Ю. Карташов

Н.В. Стахова