РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2019 року Баглійський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Тюлюнової В. Г.

при секретарі: Куцевол Л. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2Fянської міської ради та приватного нотаріуса ОСОБА_2Fянського міського нотаріального округу ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4 та ОСОБА_2Fянська державна нотаріальна контора про визнання правочину недійсним, визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

23 липня 2018 року до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_5 міської ради, приватного нотаріуса ОСОБА_2Fянського міського нотаріального округу ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4 та ОСОБА_2Fянська державна нотаріальна контора про визнання правочину недійсним, визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними.

30 липня 2018 року відкрито провадження по справі та було призначено підготовче засідання на 12 вересня 2018 року на 11:00 годину. Засідання суду неодноразово відкладалися у звFязку із витребуванням доказів, поданням заяв по суті справи та неявкою сторін.

В подальшому, позов був уточнений, а саме: замінено відповідача ОСОБА_5 міська рада на ОСОБА_2Fянська міська рада.

Позов обґрунтовано тим, що позивач є спадкоємцем після померлої матері ОСОБА_6, який відмовився від прийняття спадщини на користь чоловіка померлої ОСОБА_7 через помилку. Вважає, що насправді він мав намір прийняти спадщину і, що подаючи заяву про відмову від прийняття спадщини, не відмовлявся від неї, а прийняв її. Тому, просить суд визнати недійсною відмову від прийняття спадщини і, у звFязку із цим, визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину на користь ОСОБА_7.

Позивач та представник позивача адвокат ОСОБА_8, до суду зFявилися, позов підтримали в повному обсязі. Позовні вимоги, предмет або підстави позову не змінювалися.

Відповідач приватний нотаріус ОСОБА_2Fянського міського нотаріального округу ОСОБА_3 подав відзив на позов, яким позов не визнає, вважає, що відмова від прийняття спадщини, як односторонній правочин, не може бути визнаний недійсним, бо позивач усвідомлював значення своїх дій, бажав їх настання, а тому такі дії не є його помилкою. Також, вважає, що нотаріус не може бути відповідачем по цій справі, а отже є неналежним, тому просив суд відмовити у задоволені позову повністю. Відповідач до суду не зFявився, але від його імені та в його інтересах діяв представник за довіреністю ОСОБА_9, яка проти позову заперечувала з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Від імені і в інтересах відповідача ОСОБА_10Fянська міська рада діяв представник за довіреністю ОСОБА_11. Відповідач відзиву на позов не подавав, але пояснив суду, що проти позову заперечує у звFязку з тим, що є неналежним відповідачем.

Третя особа ОСОБА_4 до суду зFявилися, позов позивача підтримав. Третя особа ОСОБА_2Fянська державна нотаріальна контора проти участі у справі заперечувала, так як, спадкова справа, яка є предметом судового розгляду, знаходиться у відповідача приватного нотаріуса ОСОБА_2Fянського міського нотаріального округу ОСОБА_3.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, керуючись завданнями цивільного судочинства, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що після померлої 31 січня 2017 року ОСОБА_6 відкрилася спадщина у складі житлового будинку за номером 39 по вулиці Київська в місті КамFянське Дніпропетровської області, земельної ділянки за номером 39 по вулиці Київська в місті КамFянське Дніпропетровської області площею 0,06 га (кадастровий номер :03:018:0082), грошового вкладу у ТВБВ F 10003/0578 філії F ОСОБА_5 обласне управління Публічного акціонерного товариства FДержавний ощадний банк УкраїниF на компенсаційному рахунку F 915511660 в сумі 19,95 грн., грошового вкладу у ТВБВ F 10003/0585 філії F ОСОБА_5 обласне управління Публічного акціонерного товариства FДержавний ощадний банк УкраїниF на компенсаційному рахунку F 915515405 в сумі 302,91 грн., автомобіля марки ЗАЗ 965А, 1967 року випуску, реєстраційний номер Ф5712ДП, шасі F 216983, кузов F 219110.

На час відкриття спадщини позивач ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_4 та ОСОБА_7 прийняли спадщину в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

17 лютого 2017 року відповідачем приватним нотаріусом ОСОБА_2Fянського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_3 була заведена спадкова справа F 11/2017 (номер у спадковому реєстрі 60256650).

20 квітня 2017 року позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_4 звернулися до приватного нотаріуса ОСОБА_2Fянського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_3 із заявами про відмову від прийняття спадщини (зареєстровано в реєстрі за номерами 61 та 62).

01 вересня 2017 року приватним нотаріусом ОСОБА_2Fянського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_3 у спадковій справі 11/2017 були видані свідоцтва про право на спадщину на імFя ОСОБА_7 (зареєстровано в реєстрі за номерами 693, 695, 696).

Згідно із приписами ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитись від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Згідно ч. 5 ст. 1273 ЦК України, відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною.

Приписами ч. 6 ст. 1273 України встановлено, що відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Згідно ч. ч. 2, 5 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитись від прийняття спадщини на користь будь-якого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 та 233 ЦК України.

Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК України та може бути спростована нормою закону, яка містить відповідну заборону.

Позивач посилається на помилку щодо обставин, які мають істотне значення, тобто позовні вимоги позивача в частині вимог про скасування заяви про відмову від прийняття спадщини ґрунтуються на положеннях ст. 229 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину мають існувати саме на момент вчинення правочину. Позивач на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинен довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України та ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін, свідків, і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 48 ЦПК України, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 ЦПК України, позов може бути предFявлений до кількох відповідачів. Також, суд за клопотанням позивача може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ст. 51 ЦПК України).

Таким чином, пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Однак, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Суд погоджується з доводами відповідача приватного нотаріуса, що останній не може бути відповідачем по справі в частині вимог про скасування одностороннього правочину (відмови від прийняття спадщини).

Відповідно до ст. 50 Закону FПро нотаріатF, нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Перелік нотаріальних дій, встановлений приписами ст. 34 Закону FПро нотаріатF, зокрема: нотаріуси посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності тощо). Правила вчинення нотаріальних дій регулюються приписами Глави 4 Закону FПро нотаріатF.

Отже, предметом позову в частині визнання недійсним відмови від прийняття спадщини є не оскарження нотаріальної дії або акту з підстав порушення Закону FПро нотаріатF, тобто порядку вчинення нотаріальних дій, форми нотаріального акту тощо, а недійсність в порядку ст. 229 ЦК України, що є самостійним предметом позову із самостійним предметом доказування, а отже F межами позовних вимог.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в частині вимог до приватного нотаріуса ОСОБА_2Fянського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійсним відмови від прийняття спадщини, слід відмовити, так як, позов в цій частині предFявлений до неналежного відповідача.

В частині вимог до приватного нотаріуса ОСОБА_2Fянського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про скасування свідоцтв про прийняття спадщини, позивач не надає жодних доказів про порушення нотаріусом Закону FПро нотаріатF, тобто саме нотаріальної дії та нотаріального акту.

Натомість, суд звертає увагу, що позовна вимога про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, фактично, повFязана із вимогою про визнання недійсним відмови від прийняття спадщини, адже у разі задоволення позову в цій частині, були б підстави стверджувати про неправомірність дій нотаріуса і порушення прав та інтересів позивача, як спадкоємця за законом.

Суд наголошує, що всі вимоги позивача зводяться до недійсності одностороннього правочину в порядку ст. 229 ЦК України.

Враховуючи, що позивачу відмовлено у задоволені позову в частині вимог про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини, а також через відсутність доказів про порушення нотаріусом Закону FПро нотаріатF, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову в частині вимог до приватного нотаріуса ОСОБА_2Fянського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про скасування свідоцтв про право на спадщину.

Щодо вимог до відповідача ОСОБА_10Fянської міської ради, то такі є необґрунтованими, адже ОСОБА_2Fянська міська рада є неналежним відповідачем по справі. Позовні вимоги позивача зводяться до недійсності одностороннього правочину в порядку ст. 229 ЦК України та оскарження на цій підставі нотаріальних актів (свідоцтв про право на спадщину). В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2Fянська міська рада є особою прирівняною до нотаріусів та такою, що вчинювала певні нотаріальні дії відносно позивача або інших повFязаних із ним осіб.

У звFязку із відмовою у позові, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору, покласти на позивача.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Суд наголошує, що в силу положень ЦПК України не має права втручатися в реалізацію прав учасниками судового розгляду і позбавлений можливості залучати співвідповідачів або замінювати відповідачів на належних, адже це виключне право позивача.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2Fянської міської ради та приватного нотаріуса ОСОБА_2Fянського міського нотаріального округу ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4 та ОСОБА_2Fянська державна нотаріальна контора про визнання правочину недійсним, визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними - відмовити в повному обсязі.

Судові витрати, а саме: сплачений позивачем судовий збір - покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому копія рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В. Г. Тюлюнова