ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 року

м. Харків

справа № 640/7247/18

провадження № 22-ц/818/2773/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»,

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянув в порядку спрощеного провадження в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення страхового відшкодування, за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 березня 2019 року та на додаткове рішення цього ж суду від 15 квітня 2019 року, постановлені суддею Губською Я.В.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення страхового відшкодування.

Позов мотивовано тим, що 22 вересня 2016 року приблизно о 09:15 год. в м. Харкові на Журавлівському узвозі (спуск Весніна) він став учасником дорожньо-транспортної пригоди за участі автомобілів ГАЗ-33021, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , Кіа Sorento, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 та AUDI 100 2.6Е, д.н.з. НОМЕР_4 , під його керуванням. Внаслідок ДТП автомобілям завдано механічних пошкоджень і власникам відповідно завдано матеріальних збитків.

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 19.05.2017 р. по справі №640/6727/17 ОСОБА_5 було визнано винним у скоєні кримінального правопорушення.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21 грудня 2017 р. було змінено вирок Київського районного суду м. Харкова від 19 травня 2017 року в частині застосування покарання (амністія) відносно ОСОБА_5 , в іншій частині залишено без змін.

Також вказує, що пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль AUDI 100 2.6Е, д.н.з. НОМЕР_4 , згідно свідоцтва про реєстрацію належить дружині - ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 зазначений у ньому як співвласник. Фактично зазначеним автомобілем користується він, а оскільки на момент ДТП ОСОБА_2 була вагітна, то він в їх інтересах займався отриманням страхового відшкодування. 23 травня 2017 року він дізнавшись про судове рішення, яким ОСОБА_5 було повністю визнано винним у скоєнні ДТП, звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС», у якому було застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_5 на момент ДТП згідно полісу АЕ/ 8703337 від 15.04.2016 р. В офісі ПрАТ «СГ «ТАС» позивачем було написано повідомлення про ДТП та надано пакет документів необхідних для страхової виплати. Також, оскільки співробітником страхової компанії (СК ТАС) не було надано бланк заяви на виплату страхового відшкодування з посиланням на те, що така заява пишеться після того, як буде отримана копія рішення суду, що набрало законної сили, ним у вільній та зрозумілій формі було написано відповідну заяву про виплату страхового відшкодування, яка була прийнята за вхідним №7467 від 23.05.2017 р. з відміткою на копії.

Оскільки, апеляційний розгляд кримінальної справи відносно ОСОБА_5 відбувся лише 21 грудня 2017 р., а копію ухвали суду позивачем було отримано лише на початку січня 2018 р., то лише 03 січня 2018 р. він звернувся до офісу ПрАТ «СГ «ТАС» з цією ухвалою. Тоді ж співробітником страхової компанії було повідомлено його про те, що ПрАТ «СГ «ТАС» було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі ст. 37.1.4 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку із неподанням заяви про страхове відшкодування. Також, позивачем було отримано листа вих. №9889 від 28.12.2017 р. з цією інформацією.

04 січня 2018 року він подав заяву про перегляд вказаного рішення, а також, за рекомендацією співробітника СК ТАС, подав ще одну заяву про страхове відшкодування за підписом дружини- ОСОБА_2 , написану на бланку ПрАТ «СГ «ТАС». У відповідь на заяву від 04.01.2018 р. від ПрАТ «СГ «ТАС» ОСОБА_1 . отримав лист від 30.01.2018 р. вих. №0401/435, в якому з тих же підстав (неподання заяви про страхове відшкодування) було повідомлено про відмову у виплаті відшкодування.

Позивач вважає, що таке рішення страховика є незаконним та порушує законні права потерпілого на отримання відшкодування. Оскільки, заява про виплату страхового відшкодування була подана 23.05.2017 р. вх. №7467, що не перевищує строку, визначеного у ст. 37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то у страховика відсутні підстави для відмови у страховій виплаті.

Крім того, страховиком не було належно виконано обов`язки, передбачені ст. 34.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При тому, що позивач неодноразово звертався до співробітника страховика з питанням про те, які ще документи чи інформація потрібні для своєчасної виплати страхового відшкодування, на що отримував інформацію про те, що нічого не потрібно.

Щодо розміру відшкодування позивач зазначає що відповідно до висновку експерта-автотоварознавця ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса №12119 від 24.04.2017 р., проведеного в рамках кримінального провадження за фактом ДТП 22.09.2016 р.: величина матеріального збитку, завданого власнику автомобіля AUDI 100 2.6Е, д.н.з. НОМЕР_4 , приймається в розмірі його ринкової вартості на момент ДТП (22.09.2016) та складає 110512,66 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля AUDI 100 2.6Е, д.н.з. НОМЕР_4 , складає 295989,59 грн.

Позивач зазначає, що цивільно-правова відповідальність водія, який скоїв ДТП застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС» згідно полісу АЕ/ 8703337 від 15.04.2016 р. Оскільки ліміт відповідальності страховика згідно полісу АЕ/ 8703337 від 15.04.2016 р. за шкоду, завдану майну складає 100000 грн., а розмір матеріального збитку завданого пошкодженням автомобіля - 110512,66 грн., то позивач вважає за необхідне визначити розмір позовних вимог про стягнення страхового відшкодування у сумі 100000 грн., що не перевищує вказаного ліміту.

Крім того, позивач в позовних вимогах просить суд, відповідно до ст. ст. 133, 134, 137, 141 ЦПК України, стягнути на його користь судові витрати, а саме судовий збір в сумі 1000,00 грн., витрати за договором про надання правової допомоги із адвокатом Рудиком Іваном Івановичем, згідно якого станом на момент подання позову він сплатив за надання професійної правової (правничої) допомоги 5000 грн. Витрати, які позивач очікував понести, окрім вказаних, складають 5000 грн. - на професійну правничу допомогу, 2000 грн. - на проведення судової експертизи. Таким чином, на час звернення до суду понесені позивачем судові витрати складають - 6000 грн., орієнтовний розмір судових витрат, які очікував понести - 7000 грн. Загальний орієнтовний розмір судових витрат становить 13000 грн.

В судовому засіданні суду першої інстанції позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі.

Треті особи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином; від ОСОБА_3 , ОСОБА_2 надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких вказані треті особи проти задоволення позову не заперечують, ОСОБА_7 повідомив суд, що отримав страхове відшкодування, заяв та клопотань від інших третіх осіб щодо розгляду справи не надходило.

Також, ОСОБА_2 в своїй заяві вказала, що автомобілем фактично користується та володіє її чоловік ОСОБА_1 і питаннями виплати страхового відшкодування займався також її чоловік ОСОБА_1 , а тому вона не заперечує проти отримання страхового відшкодування чоловіком та просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21 березня 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволено.

Стягнуто з ПАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 100000грн., понесені судові витрати по оплаті судового збору 1000 грн., по оплаті судової товарознавчої експертизи 2288грн., витрати на правову допомогу згідно квитанції від 12.04.2018 року у розмірі 5000 грн.

Додатковим рішенням цього ж суду від 15 квітня 2019 року стягнуто з ПАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу в розмірі 4500грн.

Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями, ПАТ «СГ «ТАС» звернулося з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушенням судом норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не є власником транспортного засобу «AUDI 100», державний номер НОМЕР_4 , його майну не було заподіяно жодної матеріальної шкоди в наслідок ДТП, що сталася 22 вересня 2016 року. Позивачем не було надано жодних документів, які б підтверджували його повноваження на отримання страхового відшкодування від відповідача за стразовим випадком. Належною особо є ОСОБА_2 , оскільки саме їй належить вказаний автомобіль, однак останньою було пропущено річний строк для подання заяви щодо отримання страхового відшкодування.

Крім того, подана позивачем заява про виплату страхового відшкодування ані за формою, ані за змістом не відповідає вимогам Закону.

Також, позивачем не було надано страховій компанії для огляду уповноваженим представником пошкоджений транспортний засіб, що призвело до неможливості встановити дійсні причини та всі обставини настання ДТП, походження механічних пошкоджень, обґрунтовано розрахувати розмір заподіяної шкоди.

Що стосується розрахунків вартості витрат на правову допомогу, то вони є необґрунтованими.

У відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять апеляційну скаргу страхової компанії залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 30 травня 2019 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із доведеності заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 22 вересня 2016 року ОСОБА_5 , керуючи автомобілем ГАЗ-33021 р.н. НОМЕР_1 в районі перехрестя вул.Челюскінців та узвозу Весніна, рухався по правій полосі руху узвозу Весніна зі сторони вул.Шевченко у напрямку вул.Пушкінської м.Харкова. Під час руху в районі перехрестя вул.Челюскінців та узвозу Весніна водій ОСОБА_5 грубо порушив вимоги п.п. 10.1, 10.3 ПДР України. Не переконався у безпеці свого руху та не впевнився у тому, що сусідня смуга вільна від транспортних засобів, почав здійснювати перестроювання на ліву полосу руху, де у цей час, у попутному напрямку та позаду рухався автомобіль VOLKSWAGEN POLO р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , тим самим своїми діями створив небезпеку та аварійну обстановку для водія ОСОБА_4 . Після чого водій ОСОБА_4 перебуваючи у аварійній обстановці виїхав на зустрічну полосу руху, де трапилось зіткнення автомобіля VOLKSWAGEN POLO р.н. НОМЕР_2 з автомобілем «KIA SORENTO» р.н. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по своїй полосі руху в зустрічному напрямку та послідуючим зіткненням автомобіля VOLKSWAGEN POLO р.н. НОМЕР_2 з автомобілем АUDІ 100 р.н. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_1 Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_5 , виразилося в тому, що він керуючи технічно справним автомобілем ГАЗ-33021 не зорієнтувався в дорожній обстановці, не переконався у безпеці свого маневру, зманеврував вліво на полосу руху автомобіля VOLKSWAGEN POLO р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , що рухався позаду нього в попутному з ним напрямку, не надав йому переваги, створивши йому перешкоду та поставив останнього у аварійну обстановку, внаслідок чого водій автомобіля VOLKSWAGEN POLO виїхав на полосу зустрічного руху, де сталося зіткнення його автомобіля з автомобілем «KIA SORENTO» та послідуючим затіненням з автомобілем AUDI 100, що спричинило вищевказані наслідки. Порушення правил безпеки дорожнього руху України водієм ОСОБА_5 , згідно висновку комплексної судової автотехнічної та експертизи відео-, звукозапису №12835/12836/2856 від 27.03.2017 року перебувають у прямому причинному зв`язку з подією та наслідками, що наступили.

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 19 травня 2017 року ОСОБА_5 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України і призначено йому основне покарання у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 1700 грн. без призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21 грудня 2017 року вирок Київського районного суду м. Харкова від 19 травня 2017 року змінено.

Призначено покарання ОСОБА_5 за ч.1 ст.286 КК України із застосування положень ст.69 КК України, у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в розмірі 1700 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі п. «в» ст.1 Закону «Про амністію у 2016 році» звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання, призначеного вироком Київського районного суду м. Харкова від 19 травня 2017 року.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання, або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Під час ДТП автомобіль AUDI 100 р.н. НОМЕР_4 отримав значні механічні пошкодження.

Згідно відомостей свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_5 від 14.12.2012 року транспортного засобу AUDI 100 р.н. НОМЕР_4 , його власником вказана ОСОБА_2 , право користування зареєстровано за ОСОБА_1 .

Що стосується заперечень відповідача з приводу наявності у позивача права на звернення до суду з вказаним позовом колегія зазначає наступне.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Пунктом 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Отже, ОСОБА_1 має право на відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, що мала місце 22 вересня 2016 року, оскільки останній є фактичним користувачем пошкодженого транспортного засобу.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеної у постанові від 14 лютого 2018 року у справі №463/2529/15-ц.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_5 за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ 8703337 застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС»; страхова сума (ліміт відповідальності) - 100000грн. за шкоду, заподіяну майну.

Згідно вимог ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюється Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон).

Пунктом 22.1 ст.22 Закону передбачено, що уразі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень ст.29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно п.33.1.4 ст.33 Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Положенням п.п.34.1, 34.2, 34.3 ст.34 Закону передбачено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди.

Згідно п.п.35.1, 35.2 ст.35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення (п.п.36.1, 36.2 ст.36 Закону).

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 23 травня 2017 року ОСОБА_1 була подана до ПрАТ «СГ «ТАС» з повідомленням про настання страхового випадку.

Також, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23 травня 2017 року, ОСОБА_1 подав до ПрАТ «СГ «ТАС» заяву, в якій просив виплатити страхове відшкодування у зв`язку з тим, що відповідальність ОСОБА_5 була застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС».

Згідно відповіді ПрАТ «СГ «ТАС» від 28 грудня 2017 року, яка була надана через 5 місяців після звернення позивача до страхової компанії, останньою було відмовлено позивачу у здійсненні страхового відшкодування з посиланням на положення ст.37.1.4 Закону - неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що у страхової компанії не було законних підстав для відмови позивачу у здійсненні страхового відшкодування, оскільки останній звернувся до страхової компанії із відповідної заявою в межах річного строку, а саме через 8 місяців після скоєння ДТП.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв посилання відповідача на те, що заява ОСОБА_1 про виплату страхового відшкодування від 23 травня 2017 року не відповідає вимогам Закону.

Як вбачається із змісту вказаної заяви, остання, хоч і написана у дозвільній формі, проте, вона містить всі необхідні реквізити, необхідні для даної заяви та відповідає вимогам ст. 35.1 Закону, а тому доводи відповідача в цій частині не відповідають дійсності та є необґрунтованими. Посилання представника відповідача про необхідність подання заяви лише на бланку страхової компанії є також безпідставними та дані обставини не можуть бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, які передбачені вимогами ст.37 Закону.

Крім того, 04 січня 2018 року у ПрАТ «СГ «ТАС» зареєстровано заяву від імені ОСОБА_2 за встановленою формою, на розробленому бланку, з зазначенням суми спричиненої шкоди та реквізитів для здійснення виплати

Проте, відповіддю від 30 січня 2018 року ПрАТ «СГ «ТАС» ОСОБА_1 було відмовлено в перегляді рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, з підстав перевищення терміну подачі заяви про страхове відшкодування, на підставі ст.37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до висновків судової автотоварознавчої експертизи № 12119 від 24 квітня 2017 року ХНДІСЕ ім. засл.проф.М.С. Бокаріуса, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «АUDІ 100 р.н. НОМЕР_4 , пошкодженого внаслідок ДТП 22 вересня 2016 року склала 110512,66грн.. З даного висновку експерта вбачається, що сума матеріального збитку перевищує ринкову вартість автомобіля у зв`язку з тим, що вартість відновлювального ремонту автомобіля (295989,59 грн. перевищує його ринкову вартість (110512,66 грн.).

Будь-яких заперечень з приводу визначеного позивачем розміру страхового відшкодування відповідачем не надавалось; клопотань про призначення експертиз також від відповідача не надходило.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійнім комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно висновку судової автоторварознавчої екпсептизи № 17120 від 29 серпня 2018 року ринкова вартість AUDI 100 2.6E д.н.з. НОМЕР_4 , після його пошкодження в ДТП, що сталася 22 вересня 2016 складає 1498,26грн.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума завданої шкоди у межах страхової суми, ліміту відповідальності страховика, яка передбачена в полісі ПрАТ «СГ «ТАС» АЕ/ 8703337 від 15.04.2016 у розмірі 100000 грн.

Доводи відповідача щодо неможливості проведення огляду транспортного засобу, що у свою чергу є підставою для відмови у випаті страхового відшкодування згіно п. 37.1.3. ст.37 Закону - невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди» - не підтверджено жодними доказами, а навпаки спростовано доказами позивача щодо відсутності зацікавленості страховика у проведенні такого огляду.

Крім того, дані доводи позивача є суперечливими, оскільки останнім було відмолено позивачу у виплаті страхового відшкодування саме з підстав 37.1.4 ст.37 Закону - неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

З огляду на вищенаведене, враховуючи те, що відповідач доказів належного виконання умов договору та щодо добровільного відшкодування шкоди не надав, а посилання відповідача на законність відмови позивачу у виплаті страхового відшкодування не знайшли свого підтвердження протягом судового розгляду, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку, що порушене права позивача піддягає поновленню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в межах страхового ліміту 100000 грн.

Щодо вирішення питання про судові витрати, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст.15, 133, 137 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Згідно правил пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

До суду на підтвердження витрат на правничу допомогу відповідачем надано наступні документи: завірену копію договору про надання правової допомоги б/н від 12 квітня 2018 року, укладеного між позивачем та адвокатом Рудик І.І., копію квитанції до прибуткового касового ордеру №1 від 12 квітня 2018 року на суму 5000 грн., про прийняття від ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги, оригінал ордеру адвоката Рудик І.І. від 12 квітня 2018 року на представництво інтересів ОСОБА_1 в судах всіх інстанцій на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 12.04.2018, копію свідоцтва адвоката про право на заняття адвокатською діяльністю від 11.04.2018, а також акт про надану правову допомогу №1 до Договору про надання правової допомоги від 12 квітня 2018 року від 26 квітня 2018, згідно розрахунків якого на правову допомогу станом на 26 квітня 2018 витрачено 10 годин, середня вартість 1 години надання правової допомоги складає 500 грн., загальна вартість виконаних робіт складає 5 000грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.

Згідно копії квитанції №5 від 13 серпня 2018 року, позивачем ОСОБА_1 сплачено вартість проведення авто товарознавчої експертизи №17120 від 29 серпня 2018 року, призначеної ухвалою Київського районного суду м. Харкова 13 червня 2018 року у сумі 2288грн.

Також, позивачем було надано акт про надану правову допомогу №2 до Договору про надання правової допомоги від 12 квітня 2018 року від 25 березня 2019, згідно розрахунків якого на правову допомогу з 26 квітня 20 року по 25 березня 2019 року було витрачено годин. Вартість правової допомоги складає 4500грн.

Крім того, як свідчать матеріали справи при подачі позовної заяви позивачем було сплачено 1000 грн. судового збору.

За таких обставин судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто з відповідача 9500грн. витрат на правничу допомогу, 2288грн. витрати по оплаті судової автотоварознавчої експертизи та 1000 грн. судового збору.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суд, яке ухвалене з дотримання вимог закону.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»- залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 березня 2019 року та додаткове рішення цього ж суду від 15 квітня 2019 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 22 липня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко