ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7105/19 Справа № 214/675/19 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко А. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк»

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 червня 2019 року, яке постановлено суддею Ткаченко А.В. у місті Кривому Розі, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2019 року позивач Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 28.11.2012 року ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 6000 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок.

ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, а також оплачувати комісії, передбачені цим договором.

У порушення умов вище вказаного договору ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим, станом на 21 грудня 2018 року має прострочену заборгованість в сумі 58099,16 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 35655,70 гривні, заборгованості за процентами за користування кредитом - 5325,01 гривень, заборгованості по пені - 13875,63 гривен, штрафу (фіксована частина) - 500 гривен, штрафу (процентна складова) - 2742,82 гривен.

Позивач просив суд стягнути з відповідача вище вказану заборгованість за кредитним договором, а також судові витрати по справі.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 червня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог. Зокрема посилається на те, що у порушення ст. 81 ЦПК України, відповідачем не надано доказів, що кредитні кошти що зняті через інтеренет-банкінг Приват24, були зняті без волевиявлення відповідача, не за його власним розпорядженням. Зауважає на тому, що єдиним власником, який має доступ до номеру фінансового телефону та ПІН-коду карткового рахунку є ОСОБА_1 Кредитні кошти були переведені за розпорядженням останнього, а отже і відповідальність за переведення коштів має нести відповідач. Зауважає на тому, що до 01.03.2018 року відповідач належним чином виконував умови кредитного договору, що підтверджує його обізнаність з умовами кредитного договору.

Позивач зазначає, що відповідач, в порушення вимог кредитного договору, не виконав своїх зобов`язань, тому сума заборгованості підлягає стягненню, а відповідач не позбавлений права звернутися з позовом про відшкодування суми до винної особи, якщо така буде виявлена.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 21 грудня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АК КБ «Приватбанк», та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н.

Відповідно до умов вказаного договору, Банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. В свою чергу, відповідач зобов`язався, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, здійснювати погашення заборгованості по кредиту, відсотків за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором (а.с.7 зворот).

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем за договором б/н від 28.11.2012 року, станом на 21.12.2018 року, ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором у розмірі 58099,16 грн., яка складається з: 35655,70 грн. - заборгованості за кредитом, 5325,01 грн. - заборгованості за процентами за користування кредитом; 13875,63 грн. - заборгованості за пенею; 3242,82 грн. -заборгованості по штрафам, фіксована та процентна складова (а.с.5,6).

Відповідно до постанови слідчого Довгинцівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області від 31 липня 2018 року встановлено, що 14.05.2018 року до Довгинцівського ВП КВП з письмовою заявою звернулася ОСОБА_2 , про те, що невстановлена особа, у період з 01.03.2018 року по 05.04.2018 року, з банківської картки ПАТ КБ «Приватбанк», правонастурноиком якого є АТ КБ «ПриватБанк», виданої на ім`я ОСОБА_1 , викрала грошові кошти на загальну суму 61000 гривень. В ході розслідування кримінального провадження було встановлено, що 01.03.2018 року, за допомогою абонентського номеру НОМЕР_1 , який являється фінансовим номером банківських карт ПАТ КБ «Приватбанк», виданих на ім`я ОСОБА_1 , було викрадено грошові кошти.

З метою встановлення особи, яка здійснила зняття грошових коштів з кратки, слідчий, на підставі ухвали суду про надання тимчасового доступу, отримав доступ до документів ПАТ КБ «Приватбанк», правонастурноиком якого є АТ КБ «ПриватБанк», згідно виписки яких встановити особу, яка з банківської кратки зняла кошти, не вдалося оскільки, згідно отриманих документів невстановлена особа оформила кредит частинами та переказала кошти через електронну систему, а тому фотознімки при знятті з банкомату відсутні (а.с. 51).

Своїх зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 не порушував, що підтверджується наданими позивачем розрахунком заборгованості за договором б/н від 28.11.2012 року (а.с.5, 6), а саме, як вбачається в наданому розрахунку, з 08.01.2015 року жодних витрат клієнтом не здійснювалось. Також, із поданого розрахунку видно, що починаючи з 01.03.2018 року з рахунку зафіксовано зняття кредитних коштів, на які в подальшому було здійснено відповідні нарахування.

Факт електронного списання коштів 01.03.2018 року з кредитного рахунку ОСОБА_1 також підтверджується наданою позивачем випискою по особовому рахунку останнього (а.с. 63-64).

З виписки по рахунку ОСОБА_1 прослідковується, що грошові кошти зняті шляхом електронного переведення з карти на карту через унікальний веб-інтефейс Liqpay. Авторизація здійснювалась через фінансовий номер телефону. В подальшому в період з 01.04.2018 року по 01.01.2019 року з вказаної кредитної картки здійснюється оплата частинами за покупку товару.

Згідно довідки ПАТ КБ «Приватбанк» встановлено, що за кредитним договором ОСОБА_1 надана наступна кредитна картка: № НОМЕР_2 , дата відкриття 08.01.2015 (а.с. 65).

Як слідує з висновків МСЕК серії 12 ААА № 650188 та серії 12 ААБ № 005747 ОСОБА_1 є інвалідом першої групи з 19.09.2017 року безстроково, та потребує стороннього догляду (а.с. 49, 50).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що кредитна заборгованість виникла внаслідок списання коштів з рахунку відповідача в результаті шахрайських дій третіх осіб. Відповідач повідомив Банк про несанкціоноване списання грошових коштів з його рахунку, звернувся до правоохоронних органів з приводу вчинення шахрайських дій з картковим рахунком. Банком не доведено, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, які дають змогу ініціювати платіжні операції, що дало б підстави для відповідальності користувача за проведені платіжні операції.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень статті 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 7, 8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, повідомив позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлювалась особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АК КБ «Приватбанк».

Оскільки відповідач є інвалідом першої групи з 19.09.2017 року та потребує стороннього догляду, з заявою про вчинення злочину звернулася сестра відповідача ОСОБА_2 , яка діяла на захист прав ОСОБА_1 .

При вирішенні спору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, негайно повідомив про цей факт правоохоронні органи та Банк, та Банком не доведено дій чи бездіяльності відповідача, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою.

При цьому колегією суддів приймається до уваги правова позиція, викладена у Постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 року у справі № 6-71цс15, яка врахована також Верховним Судом в Постановах від 12.02.2018 року № 127/23496/15-ц, та від 20.06.2018 року № 691/699/16-ц, відповідно до якої банк повинен надати докази, які б спростовували доводи боржника про те, що він своїми діями чи бездіяльністю сприяв несанкціонованому списанню грошових коштів з рахунків, не розголошував інформацію, яка б давала змогу ініціювати платіжні операції.

Доводи апеляційної скарги, що відповідачем не надано доказів, що кредитні кошти переведені через інтернет-банкінг Приват24 без волевиявлення відповідача, не за його власним розпорядженням, колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що користувач при виявленні списання коштів повідомив Банк, тобто виконав вимоги розділу VI Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого Постановою Правління НБУ від 05.11.2014 № 705, за змістом якого користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувались користувачем.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими та непідтвердженими належними і допустимими доказами, доводи апеляційної скарги, що кредитні кошти були переведені за розпорядженням ОСОБА_1 .

Крім того, як вбачається із висновків МСЕК серії 12 ААА № 650188 та серії 12 ААБ № 005747 ОСОБА_1 є інвалідом першої групи з 19.09.2017 року безстроково, та потребує стороннього догляду (а.с.49,50), що на думку колегії суддів, унеможливлює вчинення ним дій, які б сприяли незаконному використанню коштів.

З розрахунку заборгованості за договором, укладеним з ОСОБА_1 вбачається, що заборгованість розрахована за період, починаючи з 01.03.2018 року, а саме з моменту зняття в результаті шахрайських дій, з кредитної карти, що належить відповідачу по справі, коштів в сумі 35655,70 гривень.

За змістом ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Отже, встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, через свою сестру ОСОБА_2 , виявивши безпідставне списання коштів, повідомив позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого не було встановлено особу, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не можливо дійти висновку про вину користувача як підставу цивільно-правової відповідальності, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача кредитної заборгованості, розрахованої з суми 35655,70 грн.

Наведеним вище спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що відповідач, в порушення вимог кредитного договору, не виконав своїх зобов`язань, тому сума заборгованості підлягає стягненню, а відповідач не позбавлений права звернутися з позовом про відшкодування суми до винної особи, якщо така буде виявлена, оскільки при здійсненні платіжних операцій 01.03.2018 року відповідач ОСОБА_1 особисто не використовував електронний платіжний засіб, позивач не повідомив його про здійснену платіжну операцію 01.03.2018 року, SMS-повідомлення не направляв, а відповідач не відмовлявся від їх отримання, отже банк не може посилатися на невиконання ним обов`язку щодо негайного повідомлення про оспорювані платіжні операції, а тому заборгованості на цю суму та похідних від неї сум у ОСОБА_1 перед позивачем не виникло.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 29 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: