РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/15190/18

Провадження № 22-ц/4815/908/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянув в порядку письмового спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2018 року, ухваленого в складі судді Панас О.В., повний текст якого виготовлено 31 жовтня 2018 року, у справі№ 569/15190/18

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої в ДТП.

Позов обгрунтований тим, що ОСОБА_2 02.10.2017 р. керуючи транспортним засобом марки «Мазда» д.н.з. НОМЕР_1 при виїзді з прилеглої території (двору будинку) на вул . Костромська 1 , в м. Рівне , не надала переваги в русі автомобілю «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , внаслідок чого допустила зіткнення транспортних засобів. В результаті даного зіткнення, автомобіль «Фольксваген», по інерції допустив зіткнення з автомобілем «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_4 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Позивачу ОСОБА_1 як власнику автомобіля «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_3 завдано матеріальну шкоду в розмірі 53983,90 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2018 року позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану в наслідок ДТП матеріальну шкоду в сумі 53983 (п"ятдесят три тисячі дев"ятсот вісімдесят три) ) грн. 90 коп..

Вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення судових витрат задовольнити частково та стягнуто на його користь понесені судові витрати в сумі 1740 (одна тисяча сімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть, якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована, то вважав за можливе стягнути таку шкоду із винної особи ОСОБА_2

В поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач вважаючи його незаконним, необґрунтованим та постановленим без достатніх правових підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд дійшов помилкового висновку про те, що вона повинна відшкодовувати майнову шкоду як винна особа у ДПТ у повному обсязі, оскільки її автомобіль на момент ДТП був застрахований у ПАТ «Київський страховий дім» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вважає, що боржником у деліктних зоборв`язаннях в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди.

Крім того, суд при визначенні розміру заподіяної шкоди не врахував висновок звіту незалежної оцінки вартості відновлювального ремонту автомобіля від 02.12.2017 року проведеного ФОП ОСОБА_6 , яким визначено вартість відновлювального ремонту складає 27744,27 грн., а не 53983,90 грн.

Відзив на пеляційну скаргу не надходив.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення не відповідає.

Встановлено, що 02.10.2017 р. біля 08:47 год. ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом марки «Мазда» д.н.з. НОМЕР_1 при виїзді з прилеглої території (двору будинку) на вул. Костромська 1, в м. Рівне , не надала переваги в русі автомобілю «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , внаслідок чого допустила зіткнення транспортних засобів. В результаті даного зіткнення, автомобіль «Фольксваген» по інерції допустив зіткнення з автомобілем «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_4 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Позивачу ОСОБА_1 завдано матеріальну шкоду, в зв`язку із пошкодженням належного йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_4 від 07.03.2007 р. автомобіля «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_3 .

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 27.10.2017 р. у справі 569/15432/17 ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу.

Звітом про оцінку № 091Е від 20.12.2017 р. встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого в ДТП автомобіля «Мерседес» реєстраційний номер НОМЕР_3 становить 53983,90 грн.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ЦК України та іншими законодавчими актами.

Згідно із частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть, якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Убачається, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 за страховим полісом обов`язкового страхування АК/ 2219035 була застрахована у ПАТ «Київський страховий дім» із лімітом відповідальності - двісті тисяч грн.

02 жовтня 2017 року ОСОБА_2 повідомила страховика про страховий випадок.

08.02.2018 року ОСОБА_5 подав заяву про виплату страхового відшкодування за рахунок покриття заподіяної шкоди страховиком ПАТ «Київський страховий дім». Заява страховиком винної особи не вирішена.

З огляду на викладене, а також те, що позивач вимагав відшкодування шкоди тільки із завдавача, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована на підставі договору страхування цивільно-правової відповідальності зі страховиком, висновок суду про те, що шкода має бути відшкодована тільки заподіювачем у повному обсязі, не беручи до уваги обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування в межах ліміту, є неправильним.

За таких обставин, враховуючи, що позивач із позовними вимогами до страховика - ПАТ «Київський страховий дім» про стягнення майнової шкоди не звертався, а також те що не отримав її відмову у задоволенні заяви про виплату страхового відшкодування, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд зробив висновок про задоволення вимог апеляційної скарги судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанцій у розмірі 2611,20 грн підлягають відшкодуванню позивачем на користь відповідача, який здійснював оплату судового збору .

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, ст.ст.1166,1188, 1194 ЦК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції в сумі 2611,20 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 25 липня 2019 року

Головуючий :

Судді :