Єдиний унікальний номер судової справи 477/2951/18
Номер провадження 22-ц/812/626/19
Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Постанова

Іменем України

13 травня 2019 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Цуркан І.І.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4 та його представника - ОСОБА_5,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_6 ОСОБА_7 рішення, яке ухвалено Жовтневим районним судом Миколаївської області 08 лютого 2019 року, під головуванням судді Семенової Л.М. в приміщені цього ж суду о 10 год. 35 хв., у цивільній справі за позовом Управління Державного агентства рибного господарства у Миколаївській області до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу,

УСТАНОВИЛА:

У листопаді 2018 року Управління Державного агентства рибного господарства у Миколаївській області звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10 жовтня 2018 року Жовтневим районним судом Миколаївської області винесено постанову, згідно якої ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.4 ст.85 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Під час розгляду вищезазначеної справи про адміністративне правопорушення судом встановлено, що 30 липня 2018 року, ОСОБА_4 в акваторії річки Інгул, в районі смт. Воскресенське Вітовського району Миколаївської області займався виловом риби промисловим знаряддям лову F павуком капроновим, без відповідного дозволу на промисел, та виловив рибу F гірчак в кількості 1 352 одиниць, що становить 3.5 кг, чим порушив п.п.3.14, 3.15 «Правил любительського та спортивного рибальства».

Своїми діями відповідач заподіяв шкоду рибним запасам України, яка відповідно до розрахунку на підставі ОСОБА_1 обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення громадянами України, іноземцями та особами без громадянства цінних видів водних біоресурсів у рибогосподарських водних обFєктах України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України F1209 від 21 листопада 2011 року, становить 22 984 грн.

Посилаючись на викладені обставини, Управління Державного агентства рибного господарства у Миколаївській області просило суд стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 22 984 грн. у відшкодування заподіяної ним майнової шкоди.

Представник відповідача ОСОБА_4 F ОСОБА_5 надав до суду відзив, в якому не погодився із розміром майнової шкоди. Зазначав, що відповідач щиро розкаявся у скоєні адміністративного правопорушення, є пенсіонером та має єдиний дохід F пенсію у розмірі 1 492 грн. Враховуючи вказані обставини, просив суд при вирішені позову максимально зменшити розмір відшкодування завданої відповідачем шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 08 лютого 2019 року позов задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави завдану навколишньому природному середовищу (рибним запасам) шкоду в сумі 22 984 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Управління Державного агентства рибного господарства у Миколаївській області судовий збір в сумі 1 762 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4 F ОСОБА_5, посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права, просив рішення районного суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовну заяву Управління Державного агентства рибного господарства у Миколаївській області залишити без розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Управління Державного агентства рибного господарства у Миколаївській області не має статусу юридичної особи, у нього відсутня цивільна процесуальна дієздатність, а отже воно не може здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати обовFязки в суді від імені та в інтересах держави.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд ухвалив його з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає в повному обсязі.

Так, задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що факт незаконного вилову риби відповідачем 30 липня 2018 року в акваторії річки Інгул, в районі смт. Воскресенське Вітовського району Миколаївської області є встановленим і підтверджується постановою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2018 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за F3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року F475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обовFязків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

З матеріалів справи убачається, що постановою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2018 року відповідача ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.85 КУпАП (грубе порушення правил рибальства із застосуванням промислових знарядь лову особами, які не мають дозволу на промисел) і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становило 340 грн., з конфіскацією знаряддя лову F павука капронового в кількості однієї штуки.

Відповідно до змісту вищевказаного судового рішення встановлено, що 30 липня 2018 року, ОСОБА_4 в акваторії річки Інгул, в районі смт. Воскресенське Вітовського району Миколаївської області займався виловом риби промисловим знаряддям лову F павуком капроновим, без відповідного дозволу на промисел, та виловив рибу F гірчак в кількості 1 352 одиниць, 3,5 кг, чим порушив п.п.3.14,3.15 «Правил любительського та спортивного рибальства» (а.с.12-13).

Опис, оцінка, та розрахунок заподіяної шкоди рибним запасам держави, внаслідок порушення відповідачем природоохоронного законодавства, зроблено відповідно ОСОБА_1 для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України F1209 від 21 листопада 2011 року та складає 22 984 грн.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовFязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, з врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вина ОСОБА_4 у спричиненні шкоди рибним запасам України є доведеною.

Крім того, свою вину у вчинені вищезазначеного адміністративного правопорушення визнав і сам відповідач (а.с.28).

При цьому, правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про тваринний світ», Законом України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» та Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища».

Відповідно до положень ст.13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є обFєктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

За приписами ст.3 Закону України «Про тваринний світ» від 13 грудня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), обFєктами тваринного світу, на які поширюється дія цього Закону України, є у тому числі дикі тварини - хордові, в тому числі хребетні (ссавці, птахи, плазуни, земноводні, риби та інші) і безхребетні (членистоногі, молюски, голкошкірі та інші) в усьому їх видовому і популяційному різноманітті та на всіх стадіях розвитку (ембріони, яйця, лялечки тощо), які перебувають у стані природної волі, утримуються у напіввільних умовах чи в неволі.

Згідно з п.4 ч.2 ст.10 Закону України «Про тваринний світ» від 13 грудня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), громадяни відповідно до закону зобовFязані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними тваринному світу внаслідок порушення вимог законодавства про охорону, використання і відтворення тваринного світу.

У ст.1 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» від 08 липня 2011 року (з наступними змінами та доповненнями) зазначено, що добування (вилов) це є вилучення водних біоресурсів із середовища їх перебування.

За змістом ст.10 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» від 08 липня 2011 року (з наступними змінами та доповненнями), посадові особи органів рибоохорони здійснюють державний контроль та управління в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та мають такі повноваження, як здійснювати державний контроль (нагляд) за дотриманням правил використання, порядку придбання та збуту об'єктів тваринного світу в частині водних біоресурсів; давати обов'язкові до виконання письмові вказівки (приписи) про усунення порушень у галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів; перевіряти документи на право використання водних біоресурсів, зупиняти транспортні (у тому числі плавучі) засоби та проводити огляд речей, транспортних (у тому числі плавучих) засобів, знарядь рибальства, добутої продукції та інших предметів; здійснювати державний контроль (нагляд) за дотриманням правил використання, порядку придбання та збуту об'єктів тваринного світу в частині водних біоресурсів; визначати розмір збитків, завданих рибному господарству, за затвердженими таксами та методиками; складати протоколи та розглядати в установленому законом порядку справи про адміністративні правопорушення у галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів; подавати позови про відшкодування шкоди, заподіяної суб'єктами господарювання та громадянами, внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів.

Відповідно до вимог ст.63 Закону України «Про тваринний світ» від 13 грудня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями, порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу тягне за собою адміністративну, цивільно-правову чи кримінальну відповідальність відповідно до закону.

Відповідальність за порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу несуть особи, винні в незаконному вилученні обFєктів тваринного світу з природного середовища.

Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу. Розмір компенсації за незаконне добування, знищення або пошкодження видів тваринного світу, а також за знищення чи погіршення середовища їх існування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Розмір шкоди, заподіяної незаконним виловом риби обчислюється на підставі постанови Кабінету Міністрів України» «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів» від 21 листопада 2011 року F 1209.

Згідно з ч.4 ст.68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Відповідно п.п.3.15, п.6.3 Правил любительського і спортивного рибальства, затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України F19 від 15 лютого 1999 року, зареєстрованих Міністерством юстиції України 28 квітня 1999 року за F 269/3562, заборонений лов водних живих ресурсів із застосуванням, зокрема, промислових та інших знарядь лову, виготовлених із сіткоснастевих чи інших матеріалів усіх видів і найменувань; застосування заходів адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних осіб від відшкодування в повному обсязі збитків, заподіяних рибному господарству внаслідок порушення цих Правил рибальства.

При визначені розміру відшкодування колегія суддів також враховує положення ч.1 ст.69 Закону України «Про охорону навколишнього середовища» про те, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки відповідач порушив вимоги законодавства про охорону тваринного світу та в результаті незаконного вилову риби заподіяв збитки тваринному світу.

Щодо доводів апеляційної скарги про неможливість Управління Державного агентства рибного господарства у Миколаївській області здійснювати представництво інтересів держави в даному цивільному провадженні, то колегія суддів виходить з наступного.

За ст.57 Закону України «Про тваринний світ» від 13 грудня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), державний контроль у галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими державними адміністраціями, сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері мисливського господарства, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері рибного господарства, органами виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища і мисливського господарства та полювання, іншими державними органами відповідно до закону.

Порядок здійснення державного контролю за охороною, використанням і відтворенням тваринного світу визначається Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища», цим Законом, Законом України «Про мисливське господарство та полювання», іншими законодавчими актами.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» посадові особи органів рибоохорони здійснюють державний контроль та управління в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів.

Згідно п.п.1,3 Положення про Управління Державного агентства рибного господарства у Миколаївській області, затвердженого наказом Державного агентства рибного господарства України від 15 липня 2016 року F229 (далі - Положення F229), Управління Державного агентства рибного господарства у Миколаївській області (Миколаївський рибоохоронний патруль) є територіальним органом Державного агентства рибного господарства України, діє у складі Держрибагентства як відокремлений структурний підрозділ і йому підпорядковується. Основним завданням Миколаївського рибоохоронного патруля є реалізація повноважень Держрибагенства у сфері рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в районі діяльності

Таким чином, Управління Державного агентства рибного господарства у Миколаївській області є територіальним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері рибного господарства і рибної промисловості, охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в районі діяльності. За такого, Миколаївський рибоохоронний патруль виступає від імені держави та діє в її інтересах.

Інших обґрунтованих доводів про порушення судом першої інстанції норм процесуального або матеріального права, а також посилання на обставини, які давали б суду апеляційної інстанції підстави для переоцінки доказів та спростування висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_6 ОСОБА_7 F залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 08 лютого 2019 року F залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

ОСОБА_8

Повний текст судового рішення

складено 15 травня 2019 року