Справа № 438/1606/18
Номер провадження 2/438/161/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 травня 2019 року Бориславський міський суд Львівської області у складі:

головуючого судді Слиша А.Т.,

при секретарі Наминанік О.С.,

за участі позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Бориславі цивільну справу у порядку загального провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2про поділ спільного сумісного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить суд визнати за нею, ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), в порядку розподілу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності, право власності на Ѕ ідеальну частину житлового будинку АДРЕСА_1 зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.06.2016 року, реєстраційний номер 03, номер запису про право власності 15164195. Житловий будинок літ. «А-1», цегляний, складається з трьох житловий кімнат жилою площею 58,1 кв.м та кухні, загальна площа 154,8 кв.м, до будинку належать: сарай літ. «Б», вбиральня літ. «В», колодязь літ «к», огорожа літ. «1»;

Визнати за нею, ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), в порядку розподілу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності, право власності на Ѕ ідеальну частину земельної ділянки площею, 0,051 га для обслуговування будинку АДРЕСА_1 зареєстрованої в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.06.2016 року, реєстраційний номер 03, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3, номер запису про право власності 15164571.

Стягнути з відповідача на її користь понесені у справі судові витрати.

Позовні вимоги мотивує тим, що вона, ОСОБА_1, перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 27 вересня 2007 року.

24 червня 2016 року за спільні з відповідачем грошові кошти, які в рівних частинах спеціально для цієї мети подарували її та батьки відповідача, придбали житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку для обслуговування цього будинку площею 0,0510 га.

Житловий будинок літ. «А-1», цегляний, складається з трьох житловий кімнат жилою площею 58,1 кв.м та кухні, загальна площа 154,8 кв.м, до будинку належать: сарай літ. «Б», вбиральня літ. «В», колодязь літ «к», огорожа літ. «1».

Позивач вважає, що спірна квартира є об’єктом права спільної сумісної власності подружжя, а захист її майнових прав на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,051 га для обслуговування цього будинку, що придбані за час перебування в шлюбі з відповідачем, є можливий лише у спосіб визнання їхніх із ОСОБА_3 ідеальних часток у цьому майні, без його реального поділу.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Заслухавши сторін, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз'яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом встановлено, що сторонами час перебування в зареєстрованому шлюбі, 24 червня 2016 року за спільні грошові кошти, придбали житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку для обслуговування цього будинку площею 0,0510 га згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24 червня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області ОСОБА_4, реєстр № 721, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.06.2016 року, реєстраційний номер 03, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3, номер запису про право власності 15164571, вартість земельної ділянки 55000 грн. та згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 24 червня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області ОСОБА_4, реєстр № 719, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.06.2016 року, реєстраційний номер 03, номер запису про право власності 15164195, вартість житлового будинку 553000 грн.

Таким чином, оскільки спірний жилий будинок та спірна земельна ділянка набута сторонами за час шлюбу, являються об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Згідно із ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що спірний об’єкт являється об’єктом спільної сумісної власності подружжя, позивачка позбавлена можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна, суд вважає що наявні правові підстави для визнання за позивачкою права на Ѕ частину спірного будинку та Ѕ ідеальну частину земельної ділянки.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 10, 13, 81, 82, 89, 141, 259, 263, 265, 267-268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку розподілу майна, що є об’єктом права спільної сумісної власності, право власності на Ѕ ідеальну частину житлового будинку АДРЕСА_1 зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.06.2016 року, реєстраційний номер 03, номер запису про право власності 15164195 житловий будинок літ. «А-1», цегляний, складається з трьох житлових кімнат площею 58,1 кв.м та кухні, загальна площа 154,8 кв.м, до будинку належать : сарай літ. «Б», вбиральня літ. «В», колодязь літ. «к», огорожа літ. «1».

Визнати за ОСОБА_1 в порядку розподілу майна, що є об’єктом права спільної сумісної власності, право власності на Ѕ ідеальну частину земельної ділянки площею 0,051 га для обслуговування будинку АДРЕСА_1 зареєстрованої в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.06.2016 року, реєстраційний номер 03, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3, номер запису про право власності 15164571.

Стягнути з ОСОБА_2в користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються із 3524 (три тисячі п’ятсот двадцять чотири) гривні 00 копійок судового збору.

Позивач ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_2реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 13 травня 2019 року.

Головуючий суддя А.Т.Слиш