Постанова

Іменем України

17 липня 2019 року

м. Київ

справа № 755/16447/16-ц

провадження № 61-25784св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Ганна Володимирівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 травня 2017 року у складі судді Гончарука В. П. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 вересня

2017 року у складі колегії суддів: Желепи О. В., Рубан С. М., Іванченка М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті»), третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Г. В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовна заява мотивована тим, що він не був повідомлений про наявну заборгованість та намір вчинення виконавчого напису, що є порушенням порядку вчинення останнього. Крім того, позивач вважає, що нарахована відповідачем заборгованість у розмірі 1 000 337,59 грн є спірною, оскільки при нарахуванні позивачу штрафних санкцій відповідачем не врахований той факт, що позивач зареєстрований та проживає у зоні дії антитерористичної операції, тому відповідачем при нарахуванні заборгованості мали бути враховані обмеження, визначені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, яким встановлено мораторій на нарахування пені та штрафних санкцій на основну заборгованість за кредитними зобов`язаннями.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г. В. від 31 травня 20016 року № 1144 щодо звернення стягнення на транспортний засіб «Volkswagen Touareg», 2012 року випуску, реєстраційний номер

НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_2 ,таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 травня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г. В. 31 травня 2016 року, зареєстрований у реєстрі № 11144 щодо звернення стягнення на автомобіль «Volkswagen Touareg» 2012 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що вчиняючи напис, нотаріус не перевірив факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги частини першої

статті 88 Закону України «Про нотаріат».

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Порше Мобіліті» відхилено. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва

від 17 травня 2017 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У жовтні 2017 року ТОВ «Порше Мобіліті» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не зобов`язаний перевіряти розмір заборгованості, він повинен перевірити факт наявності заборгованості, відповідно до наданих документів, таким чином заявником для вчинення оспорюваного виконавчого напису подано усі необхідні документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), які підтверджують безспірність заборгованості, а нотаріусом, у свою чергу, повністю дотримано вимоги, передбачені статтями 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, пункту 1 Переліку.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу ТОВ «Порше Мобіліті».

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано вказану цивільну справу до Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 28 вересня 2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті» укладений кредитний договір № 50006174, відповідно до умов якого

ТОВ «Порше Мобіліті» зобов`язалось надати позивачу кредит у сумі 370 825,00 грн, що в еквіваленті становить 45 500,00 доларів США, строком кредитування 60 місяців, із сплатою 9,90 % річних, а позичальник зобов`язувався своєчасно повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інших платежів згідно з загальними умовами кредитування.

Відповідно до умов кредитного договору, цільове призначення кредиту - придбання автомобіля марки «Volkswagen Touareg», 2012 року випуску, реєстраційний номер

НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_2 .

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 02 жовтня

2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті» укладений договір застави транспортного засобу № 50006174.

05 жовтня 2015 року ТОВ «Порше Мобіліті» направило на адресу ОСОБА_1 вимогу, в якій вимагало дострокове повернення кредиту у повному обсязі та заборгованість відповідно до умов договору, що разом на поточну дату становить 842 147,19 грн та складається із: дострокового повернення невиплаченої суми кредиту, що в еквіваленті становить 20 922,66 доларів США і відповідно до змінного курсу за безготівковими операціями ПАТ «Креді Агріколь Банк» складає 442 179,50 грн; несплачені чергові платежі (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу) - 370 921,20 грн; штрафні санкції відповідно до статті 8.3 договору -

29 046,49 грн, проте, належних підтверджень про отримання цього повідомлення ОСОБА_1 до матеріалів справи та нотаріусу надано не було.

31 травня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Е. В. на підставі заяви ТОВ «Порше Мобіліті» від 30 травня 2016 року вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 1144, яким запропоновано звернути стягнення на автомобіль марки «Volkswagen Touareg», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 .

За рахунок коштів, отриманих від реалізації транспортного засобу, запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» за невиплачену в період із 28 вересня 2012 року по 05 жовтня 2015 року заборгованість на загальну суму 1 000 337,59 грн, із яких: несплачені чергові платежі (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу) - 370 921,20 грн; штрафні санкції за вимоги щодо сплати -

29 046,49 грн.; сума кредиту до повернення - 526 204,90 грн; штраф у розмірі 2 % від суми кредиту - 74 165,00 грн.

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно із статтею 18 Цивільного кодексу України(далі - ЦК України) нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Законом України «Про нотаріат», Законом України «Про іпотеку», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня

1999 року № 1172 (далі - Перелік), Інструкцією «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженої наказом Міністерства юстиції України

від 03 березня 2004 року № 20/5 (далі - Інструкція), а також Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими наказом Міністерства юстиції України

від 31 грудня 2008 року № 2368/5.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат»для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Переліку документівпередбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченою угодою, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються, зокрема, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з пунктом 284 Інструкції нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості боржника перед стягувачем. При цьому заборгованість боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України

від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі

від 19 вересня 2018 року № 207/1587/16 (провадження № 14-12559св18).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки матеріали справи не містять доказів належного направлення та отримання ОСОБА_1 письмової вимоги про усунення порушень як позичальника, а тому вчинення виконавчого напису за заявою відповідача було передчасним та не ґрунтувалося на вимогах закону.

Наведені у касаційній скарзі доводи про те, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не зобов`язаний перевіряти розмір заборгованості, він повинен перевірити факт наявності заборгованості відповідно до наданих документів, таким чином заявником для вчинення оспорюваного виконавчого напису подано усі необхідні документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, які

підтверджують безспірність заборгованості, а нотаріусом, у свою чергу, повністю дотримано вимоги, передбачені статтями 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, пункту 1 Переліку, є безпідставними, оскільки безспірність заборгованості - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»), проте за відсутності доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень і попередження про звернення стягнення на заставлене майно, відсутні підстави вважати, що сума боргу є безспірною.

Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушені норми матеріального та процесуального права, тому суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення залишенню без змін.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г.І. Усик