Житомирський апеляційний суд
Справа №293/780/18 Головуючий у 1-й інст. Васильчук С. Ф.
Категорія 26 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря Кучерявого О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №293/780/18 за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання недійсним кредитного договору, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 11 січня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Васильчука С.Ф. в смт Черняхові,

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Акцент-Банк», в якому просив визнати недійсним кредитний договір укладений 11.10.2017 між ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент-Банк» згідно заяви позичальника №AN2MCT2. Зазначав, що 11 жовтня 2017 року між ним та ПАТ «Акцент-Банк» було укладено кредитний договір згідно заяви позичальника № AN2MCT2 на суму кредиту 10 599 грн, строк дії договору 36 місяців. Наміру укладати даний договір він не мав та жодних коштів від банку він не отримував. Мешканка смт Черняхів ОСОБА_2, враховуючи його скрутний стан увійшла до нього в довіру і вмовила взяти кредит на його ім'я в ПАТ «А-Банк». У подальшому в приміщенні банку на вимогу ОСОБА_2 він підписав документи змісту яких не знав. Після чого ОСОБА_2 відібрала у нього всі документи, що підписувалися в банку, а також картку і дала йому 600 грн, та пообіцяла сплачувати кредит вчасно у повному розмірі. Однак з банку йому почали приходити повідомлення про заборгованість по кредиту, якого він не отримував. З цих підстав він звертався і до банку і до прокуратури, однак його звернення позитивних результатів не дали. Вказане свідчить, що він не мав внутрішньої волі для укладення кредитного договору та був фактично введений в оману ОСОБА_2, що відповідності до ч.3 ст. 203 ЦК України є підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 11 січня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Вказує, що судом першої інстанції був зроблений помилковий висновок про те, що спірний кредитний договір був укладений ним за вільного волевивлення та з певною метою. В судовому засіданні в якості свідка допитувалась ОСОБА_2, яка чітко показала, що грошові кошти за кредитним договором насправді забрала вона. Саме цей свідок ввела його в оману щодо дійсних намірів та наслідків укладеного кредитного договору.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 11 жовтня 2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент-Банк», укладено заяву позичальника (кредитний договір) № AN2MCT2.

За умовами кредитного договору, що містяться у заяві, підписаній від імені ОСОБА_1, останньому надано кредит в сумі 10 599 грн строком на 36 місяців. Строк з 11.10.2017 по 01.10.2020 включно, на наступні цілі: придбання споживчих товарів, зі сплатою за користування кредитом та відсотків у розмірі 5,99 в місяць, на суму виданого кредиту.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 посилався на те, що він не мав внутрішньої волі для укладення кредитного договору та був фактично введений в оману ОСОБА_2, що у відповідності до ч.3 ст.203 ЦК України є підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із частинами 1, 3, 4, 5 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Виходячи із змісту статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Підписуючи заяву позичальника №AN2MCT2 ОСОБА_1 підтвердив, що він ознайомлений та згодний із Умовами та правилами надання банківських послуг, які були надані йому у письмовій формі, та підтвердив факт надання йому повної інформації про умови кредитування в ПАТ «Акцент-Банк».

З банківської виписки по рахунку за період з 26.05.2017 по 26.06.2018 видно, що ОСОБА_1 здійснювалось зняття кредитних коштів.

Позивачем не надано та в матеріалах справи відсутнє рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання ОСОБА_2 винної у вчиненні шахрайських дій стосовно ОСОБА_1

Інших доказів які б підтверджували те, що укладаючи спірний договір волевиявлення ОСОБА_1 не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, матеріали справи не містять.

З огляду на наведене, суд першої інстанції ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, дійшов вказаного висновку при повному, всебічному та об'єктивному з'ясуванні обставин справи, прав і обов'язків сторін у даних правовідносинах, перевірив належним чином доводи сторін, з'ясував характер та суть заявлених позивачем вимог, норм права, якими вони регулюються, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 11 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 26 лютого 2019 року.

Головуючий Судді