ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 522/8568/13-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/813/4821/19

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів - Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Маслова Р.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Туфекчі Ірини Дмитрівни в інтересах публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2019 року у складі судді Єршової Л.С.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2013 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління ПАТ «Ощадбанк», третя особа - ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору поруки №1 від 04 липня 2007 року, укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» та фізичною особою ОСОБА_1 на забезпечення виконання зобов`язань по Кредитному договору №1683-н від 04 липня 2007 року, укладеного між банком та ОСОБА_3 .

Позивач посилався на те, що в грудні 2012 року від державних виконавців Відділу ДВС Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області йому стало відомо, що відносно нього було відкрито виконавче провадження щодо стягнення солідарно з нього та ОСОБА_3 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості у розмірі 243 035,65 грн., витрат по оплаті судового збору у розмірі 1 700,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн., на підставі виконавчого листа, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області по справі № 2- 2953/11 за позовом ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

В результаті з`ясування обставин виникнення цього боргу, позивачем було встановлено, що 04 липня 2007 року від його імені було підписано договір поруки № 1 з ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк»», за умовами якого він поручився відповідати за виконання зобов`язань ОСОБА_3 перед банком, які виникають за кредитним договором №1683-н від 04 липня 2007 року.

Позивач зазначає, що вказаний договір поруки ніколи не підписував тому просив позов задовольнити.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір поруки №1 від 04 липня 2007 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 на виконання зобов`язань по кредитному договору №1683-н від 04 липня 2007 року.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління ПАТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 114,70 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління ПАТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на проведення судової експертизи у розмірі 6983,84 грн.

В апеляційній скарзі представник Туфекчі І.Д. в інтересах публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання договору поруки недійсним.

Апеляційна скарга мотивована тим, щоАТ «Ощадбанк» не погоджується з результатами почеркознавчої експертизи та що судом першої інстанції неправильно визначено момент вчинення правочину.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши осіб, які приймають участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Встановлено, що 04 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі заступника начальника філії - Одеське обласне управління з роздрібного бізнесу ОСОБА_4 та фізичною особою ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 1683-н, за умовами якого Банком було надано позичальнику кредит у розмірі 39 600,00 доларів США строком до 04 липня 2010 року зі сплатою 13,5 % річних за весь строк фактичного користування кредитом ( т.1 а.с. 8-10).

У забезпечення виконання умов кредитного договору 04 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», як кредитором, ОСОБА_3 , як позичальником, ОСОБА_1 , як поручителем, укладено договір поруки № 1, за умовами якого останній зобов`язався відповідати перед банком за виконання позичальником усіх зобов`язань, які виникають з кредитного договору № 1683-н (т. 1 а.с. 44-45).

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 грудня 2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором від 04 липня 2007 року у розмірі 243 035,65 грн., судові витрати по справі (т. 1 а.с.20-22).

15 серпня 2012 року по справі видано виконавчі листи для примусового виконання заочного рішення.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 05 грудня 2013 року заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 грудня 2011 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким стягнуто кредитну заборгованість з позичальника ОСОБА_3 , у задоволенні позову про стягнення кредитної заборгованості з поручителя ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 06 серпня 2014 року рішення Апеляційного суду Одеської області від 05 грудня 2013 року залишено без змін.

18 лютого 2015 року по справі було виписано виконавчі листи про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_3 .

При повторному зверненні АТ «Ощадбанк» з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 травня 2017 року стягнуто кредитну заборгованість з позичальника ОСОБА_3 та відмовлено в задоволенні позову про стягнення кредитної заборгованості з поручителя ОСОБА_1 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31 січня 2017 року у даній справі призначено судову почеркознавчу експертизу для встановлення належності підпису на договорі поруки від 04 липня 2007 року ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 193-195).

Висновком №17-1308/01 від 28 вересня 2017 року судово-почеркознавчої експертизи, проведеної Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України по матеріалам справи №522/8568/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління ПАТ «Ощадбанк» за участю третьої особи - ОСОБА_3 про визнання договору поруки недійсним встановлено, що підписи від імені ОСОБА_1 у наданому на експертизу договорі поруки №1 від 04 липня 2007 року, укладеному між ОСОБА_1 з однієї сторони та Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» з другої сторони, та фізичною особою ОСОБА_3 до кредитного договору №1683-н, розміщені в нижній частині першої, другої та третьої сторінок в графі «підпис Поручителя», а також з лицьової сторони третього аркушу у розділі «Поручитель:….(Коритний)», виконані не самим ОСОБА_1 , а іншою особою (особами). Досліджені підписи виконані з наслідуванням підпису (підписам) ОСОБА_1 , ймовірніше за все, «по пам`яті» (т. 1 а.с. 207-210).

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 215 ЦК України зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Стаття 203 ЦК України визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частиною 3 статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно вимог статті 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсний з моменту його вчинення.

Оскільки встановлено та підтверджено належними доказами, що ОСОБА_1 не підписував договір поруки від 04 липня 2007 року, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання такого договору поруки недійсним на підставі статті 215 ЦК України, так як у ОСОБА_1 не було волевиявлення на укладення цього правочину.

Доводи апеляційної скарги стосовно незгоди відповідача з висновками почеркознавчої експертизи, проведеної за ухвалою суду, не можуть бути підставою для скасування судового рішення. На спростування висновків судової почеркознавчої експертизи, яка є доказом по даній справі, відповідачем не надано іншого висновку спеціалістів.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом першої інстанції неправильно визначено момент вчинення правочину є безпідставними.

У разі не підписання договору особою, зазначеною в ньому як сторона, за умови підтвердження цього факту належними доказами, при встановленні, що нею не вчинялися дії, спрямовані на виникнення відповідних правовідносин, такий договір за позовом цієї особи (або іншої заінтересованої особи) може бути визнаний недійсним у зв`язку з невідповідністю його до вимог частин 3 і 5 ст. 203 ЦК України, а саме: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

ОСОБА_1 договір поруки від 04 липня 2007 року не підписував, що підтверджено висновком судової почеркознавчої експертизи від 28 вересня 2018 року, що свідчить про відсутність волевиявлення з його сторони на укладення такого договору, тому такий договір є недійсним.

За таких обставин апеляційна скарга представника Туфекчі І.Д. в інтересах публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, оскільки постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Туфекчі Ірини Дмитрівни в інтересах публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 17 липня 2019 року.

Головуючий /підпис/

Судді : /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя Одеського апеляційного суду Г.Я. Колесніков