ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/5242/17 Номер провадження 22-ц/814/1397/19
Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року

м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

суддів: Одринської Т.В., Пікуля В.П.

за участю секретаря: Зеленської О.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 лютого 2019 року, ухваленого у складі головуючого судді Андрієць Д.Д., зі складанням повного тексту рішення – 05 березня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ "Полтаваобленерго" про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.24-27), просив визнати наказ №23-П від 26 червня 2017 року про звільнення безпідставним та скасувати його; поновити його на посаді охоронця філії Кременчуцької ТЕЦ ПАТ «Полтаваобленерго» з 26 червня 2017 року; стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 червня 2017 року.

Позов мотивовано тим, що 27 березня 2010 року він був прийнятий на посаду охоронника філії Кременчуцької ТЕЦ ПАТ «Полтаваобленерго». 26 червня 2017 року наказом №23-П його було звільнено із займаної посади відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України.

Вважає, звільнення незаконним, оскільки порушень трудової дисципліни він не допускав.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 лютого 2019 року позов ОСОБА_2 до ПАТ "Полтаваобленерго" про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку – залишено без задоволення.

Судові витрати покладено на позивача.

З вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився ОСОБА_2 та подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить визнати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 лютого 2019 року нечинним та скасувати його, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення прийнято на припущеннях. Вказує, що не допускав порушень трудового законодавства при виконанні покладених на нього обов’язків.

Відзив до суду апеляційної інстанції відповідачем не подано.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що наказом (розпорядженням) №52-к від 17 березня 2010 року Кременчуцької ТЕЦ ПАТ «Полтаваобленерго» ОСОБА_2, прийнято на роботу з 21 березня 2010 року на посаду охоронника. (а.с.110)

15 травня 2017 року Кременчуцькою ТЕЦ ПАТ «Полтаваобленерго» було видано наказ №18-П про дисциплінарне стягнення, яким ОСОБА_2, притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни та невиконання останнім правил внутрішнього трудового розпорядку філії Кременчуцької ТЕЦ та накладено стягнення у виді догани з позбавленням премії. (а.с.40-44)

26 червня 2017 року Кременчуцькою ТЕЦ ПАТ «Полтаваобленерго» було видано наказ №23-П про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2, та накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення за п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання покладених обов’язків. Вказаним наказом зафіксовано факт порушення посадових обов’язків ОСОБА_2. Відповідно до даного наказу 10 червня 2017 року о 05:10 год. в результаті перевірки несення служби на посту № 6 виявлено, що охоронник ОСОБА_2 знаходився в стані сну в приміщенні посту, про що було складено рапорт та доповідну записку на імя заступника директора з економічної безпеки.

Крім того, охоронником відділу відомчої охорони ОСОБА_2 раніше неодноразово допускалось порушення обов’язків, які покладені на нього трудовим договором, що підтверджується застосуванням до останнього дисциплінарних заходів: - наказ №33-п від 19.08.2016 року; - наказ №18-п від 15.05.2017 року.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що показання свідків в сукупності із письмовими доказами підтверджують факт порушення позивачем посадової інструкції та правил внутрішнього трудового розпорядку. Крім того, вчинені позивачем проступки носять систематичний характер, оскільки до звільнення позивач вже притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку та посадової інструкції, тобто існують підстави для звільнення позивача відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України. Притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відбулось в межах строків та в порядку встановленому КЗпП України (а.с.41, 47)

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Згідно роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 року № 9, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору, зокрема за п.3 ст. 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок і попередня робота працівника.

Згідно посадової інструкції ОСОБА_2 на нього, як охоронника, покладено обов’язок забезпечення надійної охорони території підприємства, будинків і споруд, матеріальних цінностей та несення відповідальності за невиконання або неналежне виконання покладених на нього обов’язків, правил внутрішнього трудового розпорядку виробничої та трудової дисципліни.

Відповідно до табелів посту №1 та № 6, які містяться в матеріалах справи та були предметом дослідження в суді першої інстанції, постовому, окрім іншого, забороняється спати.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили, що 10 червня 2017 року ОСОБА_2 спав на посту.

Крім того, факт порушення позивачем посадової інструкції підтверджується рапортом старшого охоронника ОСОБА_3 від 10 червня 2017 року, доповідною запискою охоронника ОСОБА_4 від 10 червня 2017 року, службовою запискою начальника відділу відомчої охорони Науменка А.В. та заступника директора з економічної безпеки Михайлова В.В.

Вчинені позивачем проступки носять систематичний характер, оскільки до звільнення позивач вже притягався до дисциплінарної відповідальності за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку та посадової інструкції про що свідчить копія наказу №18-П від 15 травня 2017 року, який є чинним. (а.с.40)

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 маючи дисциплінарне стягнення за невиконання без поважних причин трудових обов’язків, наказ № 18-П від 15 травня 2017 року, протягом року допустив умисне невиконання без поважних причин посадових обов’язків, враховуючи, що дисциплінарне стягнення застосовано у межах місячного строку його накладення, визначеного ч. 1 ст. 148 КЗпП України, ПАТ "Полтаваобленерго" винесло наказ № 23-П від 26 червня 2017 року з дотриманням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів та встановлених обставин у справі. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Таким чином, колегія суддів за результатами апеляційного розгляду справи вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного, всебічного та обєктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом надана відповідна правова оцінка.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя: О. О. Панченко

Судді: Т. В. Одринська

В. П. Пікуль