Справа № 591/7083/18
Провадження № 2/591/1010/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2019 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого в особі судді - КЛИМЕНКО А.Я.

при секретарі - Устименко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сумського національного аграрного університету

про стягнення коштів -

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Сумського національного аграрного університету про стягнення коштів і свої вимоги мотивує тим, що 26.06.1981 року водій Сумського інституту сільського господарства ОСОБА_2 ., знаходячись у нетверезому стані керував автомобілем, який належав відповідачу та скоїв ДТП, внаслідок якого позивачці заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, їй встановлена перша група інвалідності безстроково. Рішеннями судів на її користь з відповідача було стягнуто втрачений заробіток, витрати на спеціальний медичний догляд, витрати на звичайний догляд, витрати на побутовий догляд, відшкодування витрат на придбання засобів особистої гігієни та постільні приналежності, витрати на додаткове (посилене) харчування. Відповідач проводить усі виплати, але не проводить індексацію втраченого заробітку. При обрахуванні витрат на придбання постільних приналежностів та засобів гігієни, а також витрат на посилене харчування, відповідач не враховує зміну цін на промислові та продуктові товари. У зв`язку з чим, просить з 01.11.2018 року щомісячно стягувати з урахуванням індексації витрати на придбання продуктів для додаткового (посиленого) харчування у сумі 645,70 грн.; витрати на придбання засобів особистої гігієни в сумі 1902,24 грн. та з урахуванням поданих уточнень, втрачений заробіток в п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати. Також позивач просить зобов`язати відповідача щомісячно проводити перерахунок розміру відшкодування з урахуванням індексу інфляції та зміни цін на промислові та продовольчі товари. Позивач зазначає, що враховуючи те, що відповідач самостійно не проводить індексацію виплат за період з 01.09.2015 року по 31.10.2018 року має заборгованість по відшкодуванню: втраченого заробітку в розмірі 402 961,26 грн., витрат на придбання засобів особисто гігієни в розмірі 8661,97 грн., витрат на додаткове (посилене) харчування в розмірі 2 940,30 грн.. Також просить стягнути компенсацію на санаторно-курортне лікування у сумі 14 344,08 грн..

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Шаповал О.О. позовні вимоги підтримала повністю, просить суд позов задоволити.

Відповідач Сумський національний аграрний університет про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Представник до суду не з`явився. Суду надано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що усі належні позивачеві кошти, що підлягали виплаті на підставі судових рішень, проводилися в повному обсязі. Окрім того, відповідачем самостійно проводилася індексація втраченого заробітку, а тому просять суд в позові відмовити.

28.11.2018 року ухвалою Зарічного районного суду м. Суми було відкрито провадження у справі і призначено до судового розгляду на 21 січня 2019 року. Слухання справи відкладалося з різних підстав.

Суд, дослідивши докази подані сторонами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного:

Судом при розгляді справи встановлено, що 28.06.1981 року водій Сумської філії Харківського сільгоспінституту Овчаров Н.В. на автомобілі ГАЗ-24, д.н. 56-78 НОМЕР_1 , який належав інституту, зі своєю сім`єю і сім`єю потерпілої ОСОБА_1 виїхали до Краснопільського району. Близько 23-00 год. 28.06.1981 року ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, скоїв наїзд на автомобіль КАМАЗ, чим порушив правила дорожнього руху, але у з»язку зі смертю винного, кримінальна справи відносно нього була закрита.

Внаслідок ДТП, позивачці ОСОБА_1 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження і за висновком ЛТЕК Ковпаківського району їй встановлена 1 група інвалідності безстроково.

Рішеннями судів на користь позивача з відповідача неодноразово стягувались кошти на відшкодування завданої шкоди:

Так, Рішенням Зарічного районного суду від 22 жовтня 2008 року стягнуто щомісячно починаючи з 01.10.2008 року з відповідача на користь позивача 591 грн. на відшкодування витрат на придбання засобів особистої гігієни.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 03.08.2010 року з відповідача на користь позивача починаючи з 01.11.2009 року стягнуто щомісячно по 243,60 грн. на відшкодування витрат на посилене харчування, за умови надання позивачем довідки про необхідність такого харчування.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 03 квітня 2012 року по справі №2-232/12 з Сумського національного аграрного університету на користь позивача, починаючи з 01.01.2012 року стягнуто щомісячно втрачений заробіток в розмірі 983,31 грн..

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20.05.2016 року по справі № 591/7013/15-ц з Сумського національного аграрного університету на користь позивача, починаючи з з 01 вересня 2015 року з Сумського національного аграрного університету: витрати на придбання продуктів для додаткового (посиленого) харчування в розмірі 467,22 грн., за умови надання ОСОБА_1 довідки про необхідність додаткового (посиленого) харчування; витрати на придбання засобів особистої гігієни в розмірі 1376,44 грн.; втрачений заробіток в розмірі 1721,78 грн. та стягнуто 8519,73 грн. на відшкодування витрат на придбання ліків; в задоволенні позову в іншій частині відмовлено за необґрунтованістю вимог.

Судом встановлено, що на виконання вказаних судових рішень відповідачем щомісячно проводяться виплати в розмірах визначених у судових рішеннях, однак виплати відповідачем самостійно не індексується.

Як вбачається Рішення суду від 03.08.2010 року (справа 2-1428/10) та Рішенні суду від 20.05.2016 року (справа № 591/7013/15-ц) позивач потребувала придбання додаткових засобів гігієни та потребує додаткового (посиленого) харчування. З витягу протоколу засідання ЛКК від 09.11.2016 року № 210, витягу протоколу засідання ЛКК від 27.10.2017 року №203, довідки від 04.11.2016 року №01-20/13/2555 та довідки від 24.10.2017 року №01-20/13/2615 вбачається, що позивач продовжує потребувати на додаткове (посилене) харчування на час звернення з позовом до суду.

Відповідно до положень ст. 1208 ЦК України - за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду. За заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

З аналізу наведеної норми права вбачається, що в разі виникнення відповідних підстав для проведення індексації чи збільшення розміру відшкодування шкоди у потерпілої особи виникає право для звернення до суду з відповідним позовом, а індексація чи збільшення розміру відшкодування може бути проведене на підставі рішення суду.

Як вже було встановлено судом, відповідач на виконання постановлених судових рішень у повному обсязі здійснював відшкодування шкоди завданої позивачу у розмірах визначених судовими рішеннями та самостійно проводив індексацію втраченого заробітку.

У зв`язку з чим, заява позивача про те, що відповідач має перед нею заборгованість з виплати втраченого заробітку оскільки спростовується наведеними вище відомостями, наданими відповідачем.

В той же час, як вже встановлено судом за час, що минув з дня постановлення судових рішень, якими були визначені спірні виплати пов`язані з відшкодуванням шкоди, значно підвищилася вартість життя, а тому розмір спірних виплат підлягає індексації на підставі ч. 1 ст. 1208 ЦК України.

Станом на листопад 2018 року (час звернення з даним позовом до суду) щомісячний проіндексований розмір відшкодування шкоди становить: витрати на придбання продуктів для додаткового (посиленого) харчування 645,70 грн., витрати на придбання засобів особистої гігієни в розмірі 1902,24 грн..

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Ступінь втрати працездатності встановлено Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 03 квітня 2012 року по справі №2-232/12.

З 01 січня 2018 року розмір мінімальної заробітної плати змінився і складає 3723 грн. 00 коп. згідно з Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік». З 01 січня 2019 року розмір мінімальної заробітної плати змінився і складає 4173 грн. 00 коп. згідно з Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік».

Відповідно до ст. 455 ЦК УРСР та ст. 1195 ЦК України, в разі заподіяння каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізична або юридична особа, відповідальні за шкоду, зобов`язані відшкодувати потерпілому втрачений заробіток, а також додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, стороннього догляду тощо.

Згідно з п.11 «Порядку виплати деяким категоріям інвалідам грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки та вартості самостійного санаторно-курортного лікування», затвердженого постановою КМ України від 07.02.2007 року №150, грошова компенсації за путівку виплачується інваліду, якщо протягом попередніх трьох календарних років не одержував безоплатної санаторно-курортної путівки (не рахуючи рік, коли інвалід звернувся за нею).

Відповідно до п. 14 «Порядку виплати деяким категоріям інвалідам грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки та вартості самостійного санаторно-курортного лікування», затвердженого постановою КМ України від 07.02.2007 року №150 право на грошову компенсацію за самостійне лікування настає з дня звернення із заявою про її виплату один раз на три календарних роки (рахуючи рік, коли особа з інвалідністю проходила самостійно санаторно-курортне лікування). Після отримання особою з інвалідністю грошової компенсації період повторного перебування її на обліку для забезпечення санаторно-курортного лікування обчислюється з дня подання нею необхідних документів. У разі отримання грошової компенсації за путівку протягом трьох календарних років грошова компенсація за самостійне лікування не виплачується за зазначений період.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В той же час суду не надано доказів чи отримувала позивач компенсацію протягом останніх трьох років. Так само не надано доказів, що позивач зверталась до відповідача з заявами про компенсацію використаних санаторно-курортних путівок, і що їй було безпідставно відмовлено в задоволенні цих заяв.

Враховуючи наведені вище обставини, суд вважає що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню та слід збільшити розмір відшкодування шкоди та стягувати щомісячно з відповідача на користь позивача, починаючи з 01 листопада 2018 року: витрати на придбання засобів особистої гігієни в розмірі 1902,24 грн., витрати на придбання продуктів для додаткового ( посиленого ) харчування в розмірі 645,70 грн., за умови надання позивачем довідки про необхідність додаткового (посиленого) харчування та втрачений заробіток в п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати.

В задоволенні позову в іншій частині суд вважає за необхідне відмовити за необґрунтованістю вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 455 ЦК УРСР та ст.1195 ЦК України, 1197, 1208 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 12, 13, 81, 141, 76-81, 247, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) - задоволити частково.

Стягувати з Сумського національного аграрного університету (40021 м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, №160 код за ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) щомісячно, починаючи з 01 листопада 2018 року:

- витрати на придбання продуктів для додаткового (посиленого) харчування в сумі 645,70 грн., за умови надання ОСОБА_3 довідки про необхідність додаткового (посиленого) харчування;

- витрати на придбання засобів особистої гігієни в сумі - 1902,24 грн.;

- втрачений заробіток в п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати станом на 01.12.2018 року.

В задоволенні позову в іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з Сумського національного аграрного університету (40021 м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, №160 код за ) на користь держави 768,40 грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення. До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарги подаються учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення виготовлено 07 листопада 2019 року.

СУДДЯ А.Я. КЛИМЕНКО