ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року

м.Суми

Справа №583/4972/18

Номер провадження 22-ц/816/1153/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Левченко Т. А.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 грудня 2018 року в складі судді Плотникової Н.Б., ухвалене у м. Охтирка, повний текст якого складений 26 грудня 2018 року,

в с т а н о в и в:

22 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2, вимоги якого заявою від 19 грудня 2018 року збільшила та просила змінити спосіб і розмір стягнутих аліментів на утримання дитини та щомісячно стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що на підставі судового наказу Охтирського міськрайонного суду від 03 жовтня 2018 року з відповідача стягуються аліменти на утримання доньки в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення нею повноліття. Згодом, їй стало відомо, що відповідач офіційно працевлаштувався, тобто його заробіток став постійним. При цьому, оскільки відповідач інших утриманців не має, а аліментів, які він сплачує згідно з судовим наказом у сумі 972 грн щомісячно, не вистачає на належне утримання дитини, тому вважала, що відповідач має змогу сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини від його заробітку.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на підставі судового наказу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03 жовтня 2018 року по справі № 583/3928/18 провадження № 2-н/583/205/18 на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з дня набрання законної сили рішенням суду.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення змінити в частині розміру стягнутих аліментів та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

При цьому зазначає, що відповідач не несе витрат на утримання інших осіб, крім себе, спільного господарства та бюджету зі своєю співмешканкою він не має, дитину співмешканки не утримує. Крім того, з 18 грудня 2018 року відповідач має постійну роботу та заробіток, що свідчить про зміну його матеріального стану. На думку позивача, визначений судом розмір аліментів не відповідає фактичним витратам, які необхідні на утримання дитини. До того ж, суд не врахував, що мінімальний рекомендований державою розмір аліментів становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, проте, в оскаржуваному рішенні не обґрунтовано неможливість сплати відповідачем аліментів у розмірі 1/3 частини від заробітку ОСОБА_2

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2018 року: 1762*100= 176200 грн.), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).

Позивач з дочкою зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5).

В суді першої інстанції відповідач визнав, що проживає окремо від позивача та доньки (а.с. 53).

Судовим наказом Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03 жовтня 2018 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з 25 вересня 2018 року (а.с. 6).

Судом першої інстанції також встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює в ТОВ «Водоторгприлад», розмір її заробітної плати становить 3980 грн. на місяць, інших доходів вона немає.

З 19 грудня 2018 року відповідач ОСОБА_2 прийнятий на посаду водія у фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 із заробітною платою у розмірі 3730 грн. на місяць (а.с. 47-50). До працевлаштування водієм, як пояснив відповідач у суді першої інстанції, він працював у м. Харків, де отримував мінімальну заробітну плату (а.с. 54).

У володінні відповідача ОСОБА_2 з 05 грудня 2016 року знаходиться земельна ділянка площею 0,0034 га для будівництва індивідуальних гаражів у АДРЕСА_2 (а.с. 22). Крім того, з 15 березня 2006 року на підставі договору дарування від 15 лютого 2006 року відповідач є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_3 (а.с. 23), а з 24 березня 2004 року ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 11 квітня 2001 року належить 1/5 частина будинку АДРЕСА_4 (а.с. 23).

Доказів на підтвердження того, що вказане вище нерухоме майно вибуло з володіння відповідача матеріали справи не містять.

В обґрунтування перебування на утриманні у відповідача його матері ОСОБА_6 ОСОБА_2 в суді першої інстанції були надані докази витрат на придбання медичних препаратів (а.с. 38-41), докази витрат за надані ОСОБА_6 медичні послуги (а.с. 42), а також докази медичних обстежень та перебування на лікуванні ОСОБА_6 з відповідними діагнозами (а.с. 43-46).

Водночас, як пояснив відповідач у суді першої інстанції, його мати проживає окремо від нього у Полтавській області.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахував стан здоров'я неповнолітньої ОСОБА_3, матеріальне становище її матері, яка самостійно утримує дитину, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, який має постійний заробіток та володіє земельною ділянкою, а також утримує хвору матір-пенсіонерку ОСОБА_6 Таким чином, суд дійшов висновку про те, що матеріальне становище відповідача у зв'язку з влаштуванням на постійну роботу змінилось, тому змінив розмір аліментів та стягнув з ОСОБА_2 на утримання його доньки 1/4 частину від заробітку.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

17 травня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів також може мати під собою і зміну способу їх присудження.

Як роз'яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Крім того, прийняття Закону «Про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів» спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, тому також є самостійною підставою для зміни розміру стягнутих з відповідача аліментів.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що після стягнення аліментів на малолітню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за судовим наказом від 03 жовтня 2018 року у відповідача відбулись зміни у його майновому становищі, а саме: з 19 грудня 2018 року він офіційно працевлаштований та отримує постійний дохід, що в силу ч. 1 ст. 192 СК України дає право на збільшення раніше визначеного розміру аліментів до 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача.

Посилання ОСОБА_1 на те, що розмір стягнутих з відповідача аліментів на рівні 1/4 частини від його заробітку (доходу) є недостатнім, оскільки фактичні витрати на дитину щомісяця складають біля 3500 грн. колегія суддів до уваги не приймає, оскільки позивач в такому випадку вправі звернутися до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину, що передбачено ст. 185 СК України.

Крім того, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня становить 2027 гривень.

Статтею 180 СК України обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладений у рівній мірі на обох батьків.

Таким чином, відповідно до змін до ст. 182 СК України та враховуючи розмір прожиткового мінімуму для дитини на 2019 рік, розмір аліментів у грошовому еквіваленті, який був визначений судом, гарантує достатній рівень для забезпечення гармонійного розвитку малолітньої дитини.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального та додержані норми процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

Т.А. Левченко