Справа № 698/609/18
Провадження № 2/698/42/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 р. смт. Катеринопіль

Катеринопільський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Баранова О.І.,

за участю секретаря Триліс Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в селищі Катеринопіль справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ :

05.09.2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що 13.08.2010 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідач 13.08.2010 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку в сумі 6300 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач стверджує, що відповідач не здійснив належного погашення кредиту та незаконно не виконує власних зобов`язань за кредитним договором.

Позивач зазначає, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем власних зобов`язань за вищевказаним договором, станом на 30.06.2018 року виникла заборгованість, загальний розмір якої склав - 112464.81 грн., у тому числі:

-6110.88 грн. - заборгованість за кредитом ;

- 106353.93 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

В обґрунтування підстав для нарахування вищевказаних сум заборгованості позивачем надано відповідний розрахунок заборгованості за договором від 30.08.2018 року.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в грошовій сумі 112464.81 грн. та судові витрати у розмірі 1762 грн..

Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Катеринопільського районного суду селища Катеринопіль від 06.09.2018 року, було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Крім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву та заперечення, а також позивачу визначено строк для надання відповіді на відзив.

28.09.2018 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою згідно якої заперечив проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження з мотивів необґрунтованості клопотання позивача про проведення такого розгляду та відсутності законних підстав для нарахування та стягнення, визначеної позивачем заборгованості.

За наслідками розгляду заяви відповідача ухвалою Катеринопільського районного суду селища Катеринопіль від 25.09.2018 року, було вирішено про розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

28.09.2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву згідно якого останній, зокрема, зауважив, що в 2010 році позивач відкрив йому картковий рахунок та видав картку з кредитним лімітом 1500 грн.. В серпні 2010 року він погодився на пропозицію позивача про збільшення кредитного ліміту до 6300 грн.. Користувався карткою до середини січня 2014 року, коли, за вказівкою позивача і здійснив розрахунки з останнім у повному розмірі через термінал дистанційного обслуговування. Відповідач стверджує, що з січня 2014 року не використовував картку і не отримував жодних вимог з боку позивача. На підставі викладеного відповідач вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності і з цих підстав, з посиланням на відповідні висновки Верховного Суду України, просить суд відмовити останньому у позові.

31.10.2018 року позивачем було подано відповідь на відзив згідно якого останній, зокрема, зауважив, що укладений з відповідачем договір від 13.08.2010 року є поновлювальною кредитною лінією і у визначених межах користування вказаною лінією відповідач ОСОБА_1 отримав дві картки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня червня місяця 2015 року. Також зауважив, що згідно п. 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг строк позовної давності за кредитним договором був збільшений до 50 років. На підставі викладеного позивач вважає доводи відповідача необґрунтованими та наполягає на стягненні з останнього заборгованості у повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив до суду письмове клопотання в якому позовні вимоги підтримав повністю та просить суд задовольнити їх, проти ухвалення заочного рішення та проведення судового розгляду за відсутності представника позивача не заперечує.(а.с.45)

Відповідач в судове засідання не з`явився, направив до суду письмове клопотання в якому проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі, просить суд застосувати позовну давність та провести судовий розгляд за його відсутності.(а.с.86)

За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

В судовому засіданні судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

З анкети-заяви позичальника від 13.08.2010 року з доданою до нею формою розписки про ознайомлення з умовами правил надання банківських послуг, яка одночасно є і розпискою про узгодження вказаних умов вбачається, що відповідачу було роз`яснено умови кредитування та між ним і позивачем було досягнуто згоди про укладення кредитного договору відповідно до обумовленої форми. Крім того, вбачається, що анкета заява не містить строку дії кредитного договору.

Судом встановлено, що шляхом підписання заяви позичальника від 13.08.2010 року з урахуванням Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифів 13.08.2010 року між сторонами було укладено кредитний договір. При цьому судом встановлено, що анкета заява та Тарифи підписані відповідачем на відміну від Умов та правил надання банківських послуг.(а.с.12-13)

З розрахунку заборгованості за договором від 13.08.2010 року вбачається, що станом на 30.06.2018 року виникла заборгованість, загальний розмір якої склав - 112464.81 грн., у тому числі:

-6110.88 грн. - заборгованість за кредитом ;

- 106353.93 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.(а.с.6-10)

Судом встановлено, що визначений позивачем розмір заборгованості в цілому відповідає умовам кредитного договору від 13.08.2010 року.

З виданої ПАТ «ПриватБанк» довідки від 30.10.2018 року № 30.1.0.0/2-20180906/335 вбачається, що згідно кредитного договору від 13.08.23010 року ОСОБА_1 отримав дві картки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня червня місяця 2015 року.(а.с.95)

З реєстру поштових відправлень - рекомендованих листів (позови) до суду вбачається, що позовну заяву до ОСОБА_1 передано позивачем до установи поштового зв`язку 30.08.2018 року.(а.с.96)

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - зміна умов зобов`язання.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови в позові.

Як випливає з правових висновків викладених у постановах Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі № 6-116 цс 13, від 19.03.2014 року № 6-20 цс14, від 03.06.2015 року № 6-31цс15 перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України); за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на кредитну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За таких обставин суд визнає, що право на позов про стягнення заборгованості за кредитним договором від 13.08.2010 року виникло у позивача 01.07.2015 року, тобто після закінчення дії перевипущеної картки № НОМЕР_2 . Також судом встановлено, що позивач звернувся з позовом до суду 30.08.2018 року, тобто після спливу трирічного строку загальної позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України.

Оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, досліджені у судовому засіданні докази, врахувавши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок досліджених доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про порушення відповідачем прав позивача. Однак, суд визнає, що порушене право позивача не підлягає захисту через сплив строку позовної давності, який застосовується судом за заявою відповідача у справі та з цих підстав відмовляє позивачу у задоволенні позову.

З урахуванням правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11.03.2015 року № 6-16цс15 суд відкидає твердження позивача про досягнення між ним та відповідачем угоди про продовження строку позовної давності до 50 років з посиланням на п. 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг з огляду на наступне.

Із змісту заяви відповідача про застосування строку позовної давності вбачається, що останній наполягає, саме на застосуванні загального строку позовної давності, що свідчить про заперечення відповідачем згоди як сторони договору на збільшення строку позовної давності до 50 років. При цьому надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг пунктом 1.1.7.31 яких установлено позовну давність тривалістю в п`ятдесят років, не містять підпису відповідача. При цьому судом встановлено, що у визначений судом строк позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Крім того, у заяві позичальника від 13.08.2010 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

На підставі викладеного суд визнає, що Умовита правила надання банківських послуг, що містяться, зокрема щодо збільшення строку позовної давності до 50 років (пункт 1.1.7.31) не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 13.08.2010 року.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати у виді сплати судового збору в розмірі 1762 грн. не підлягають відшкодуванню в зв`язку з відмовою в задоволенні позову.

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 13.08.2010 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий Баранов О.І.