Провадження №2/225/433/2019
Справа №225/879/19
15 липня 2019 року м.Торецьк Дзержинський міський суд Донецької області у складі:
головуючого - судді Качаленка Є.В.
за участю секретаря судового засідання Федорцової І.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ОСОБА_1 відповідно до укладеного договору №б/н від 29.12.2015 року отримав кредит у розмірі 400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором.
Представник позивача просив розглянути справу у його відсутність, заявлені вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні. Проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, про причини неявки суд не інформував.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, доходить висновку, що позовні вимоги неможливо задовольнити з огляду на наступне:
З наданих до позову документів слідує, що позивач має Банківську ліцензію за №22 на право надання банківських послуг від 05 жовтня 2011 року, визначених частиною третьою статті 47 ЗУ «Про Банки і Банківську діяльність» та інші дозволи НБУ щодо здійснення банківської діяльності та Статут ПАТ КБ «Приват Банк».
Позивач стверджує, що між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України.
При цьому позивач стверджує, що відповідач отримав кредит у розмірі 400 гривень, підписавши заяву №б/н від 29.12.2015 року (а.с.8). Підписом відповідача у заяві останній надав свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті позивача складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг.
Водночас, відповідно до п.2.1.1 "Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку" (а.с.10-24), ці умови використання кредитних карт ПАТ КБ ПриватБанку, Пам`ятка Клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск та обслуговування кредитних карт, а так само Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг встановлюють правила випуску, обслуговування та використання кредитних карток Банку. Дані Умови регулюють відносини між Банком та Клієнтом з випуску і обслуговування Карт. Банк випускає Клієнту Картку на Підставі Заяви, належним чином заповненої та підписаної Клієнтом.
Відповідно до п.2.1.1.2.1 "Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку", для надання послуг Банк видає Клієнту Картку, її вид визначений у Пам`ятці Клієнта/Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням якої Клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата отримання Карти, зазначена у Заяві.
В оглянутій в судовому засіданні копії "Анкетьі-заявления о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке" від 29.12.2015 року (а.с.8), підписаній від імені відповідача, відсутнє визначення виду картки та не вказано дату отримання Картки, як те передбачено у п.2.1.1.2.1 "Умов та правил...".
Також позивачем надано витяг з "Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" без підписів, визначень виду карти, яку обрав відповідач, не вказано дату отримання. Слід відмитити, що згаданий витяг містить інформацію по чотирьом різновидам карт "Універсальна" - "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна Contract", "Універсальна Gold", тарифи, строки повернення і відсотки у яких різняться між собою. З наданих позивачем доказів, суд не може встановити для отримання якої з цих чотирьох видів кредитних карт (чи будь-яких інших) відповідач підписав договір.
У заяві (у відповідь на ухвалу про залишення позовної заяви без руху) (а.с.41-42) позивач стверджує, що відповідно до умов договору відповідач отримав кредитну карту "Універсальна, 55 днів пільгового періоду".
Водночас, позивачем не представлено доказів того, що позивачем було підписано Заяву, передбачену п.2.1.1.2.1 "Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку", яка має містити визначений вид Кредитної картки та дату її отримання.
Слід констатувати, що за відсутності такої Заяви, не було виконано усіх умов, передбачених у п.2.1.1.2.1 "Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку", які необхідні для укладення Кредитного договору між позивачем та відповідачем.
Так, згідно ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
У даній справі позивач з посиланням на "Анкету-заявление о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке" від 29.12.2015 року (а.с.8) стверджує про укладення договору з відповідачем у письмовій формі.
Згідно статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
З наведених норм слідує, що для кредитного договору істотними умовами є розмір кредиту, розмір процентів, строк та умови надання і повернення грошових коштів.
Згідно п.1.1.1.54 "Умов та правил...", Кредит (кредитна лінія, кредитний ліміт) - розмір коштів, що надаються Банком клієнту на строк, обумовлений у Договорі, на умовах платності та зворотності.
Лише з одної представленої позивачем "Анкетьі-заявления о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке" від 02.09.2015 року (а.с.8), за відсутності Заяви з визначенням виду Картки (як те передбачено у п.2.1.1.2.1 "Умов та правил..."), неможливо встановити істотні умови кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, а саме - розмір кредиту, розмір процентів, строк та умови надання і повернення грошових коштів. Надані позивачем довідки (а.с.43,44) не підтверджують волевиявлення відповідача укласти кредитний договір із згодою з усіх істотних умов.
Позивачем не представлено суду жодного підписаного відповідачем документу, з якого можливо встановити волевиявлення останнього на укладення кредитного договору з конкретно визначеними істотними умовами - розмір тіла кредиту, розмір відсотків, строк повернення.
Суд вважає за доцільне зауважити, що наявна судова практика розгляду позовів "ПриватБанку" про стягнення заборгованості за кредитами підтверджує, що в цьому Банку відповідно до "Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку" клієнти підписують письмову заяву, у якій визначають помітками у відповідних розділах вид картки (для прикладу, "пташкою" у відповідному розділі напроти назви картка "Універсальна"), яку отримують у користування. У даній справі подібний документ відсутній.
Відтак, суд доходить висновку, що позивачем належними доказами не доведено на яких істотних умовах сторони дійшли згоди укласти кредитний договір.
Крім того, щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за пенею в розмірі 9209,02 грн., фіксованої частини штрафу в розмірі 500 грн. та процентної складової штрафу в розмірі 1157,12 грн., слід зауважити, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 р. №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Відповідно до вказаного розпорядження м.Дзержинськ (м.Торецьк) було включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
Доказів того, що відповідач проживає поза межами м.Торецьк суду АТ КБ «Приват Банк» не надано. До того ж, суд враховує, що АТ КБ "Приват Банк", звертаючись до суду з позовом до відповідача, зазначив містом його проживання м.Торецьк.
Відтак ці обставини є додатковою підставою для відмови в задоволенні вимог про стягнення пені та штрафів з відповідача, нарахованих після 14 квітня 2014 року, тобто під час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихцим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Так, розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати, відповідно до змісту ст.1056-1 ЦК України (в чинній на момент виникнення спірних відносин редакції Закону № 3795-VI від 22.09.2011) мають бути визначені в кредитному договорі. А відтак і належним доказом на підтвердження розміру процентів, типу та порядку їх сплати є кредитний договір, який згідно ч.1 ст.1055 ЦК має бути укладений у письмовій формі.
Позивачем не було представлено суду належних доказів на підтвердження того, що між позивачем і відповідачем було укладено кредитний договір, у якому у письмовій формі знайшло б своє відображення дійсне волевиявлення відповідача (підтверджене, серед іншого, наявністю його підпису) на отримання від банку грошових коштів кредиту у певному розмірі та зобов`язання повернути його зі сплатою певного розміру процентів.
З наведених норм процесуального закону вбачається, що суд не має збирати докази за власною ініціативою, оскільки це обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.
Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.
Водночас, суд не ставить під сумнів той факт, що відповідач користувався банківськими послугами позивача, а саме банківськими картками, як те підтверджено представленими виписками (а.с.45-47).
Суд вважає за можливе звернути увагу позивача, що за відсутності згоди сторін із всіх істотних умов кредитного договору, а також якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Позивач має право звернутись до суду із заявою про визнання кредитного договору із відповідачем недійсним. Відповідно до статті 1057-1 ЦК України, у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов`язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю.
Враховуючи, що АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у задоволенні позовних вимог, понесені ним судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1921 грн. слід залишити за позивачем.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263, 265 ЦПК України, суд,
В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду позивачем подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Дзержинський міський суд Донецької області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: