______________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/3812/15-ц
Провадження № 2/520/617/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2019 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Куриленко О.М.

за участю секретаря - Баранової Ю.О.

за участю прокурора Бондаревського О.М.

представника відповідача ОСОБА_1 , та третьої особи ОСОБА_2 , - ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 ,

представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 ,

представника третьої особи АТ «Укрпошта» - Ніколенко Г.В.,

представника третіх осіб ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному порядку цивільну справу за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , неповнолітньої ОСОБА_12 в особі законного представника ОСОБА_11 , треті особи Акціонерне товариство «Укрпошта» в особі Одеської дирекції, ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради, ОСОБА_13 про стягнення збитків у вигляді вартості втраченого майна,

В С Т А Н О В И В :

20.03.2015 року заступник прокурора Одеської області, який діє в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України, звернувся до суду з позовом, в якому просив: витребувати у ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_1 житлові будинки загальною площею 336, 7 кв.м. та 166 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ; визначити порядок виконання судового рішення, яке є підставою для внесення запису про державну реєстрації права власності на вказані житлові будинки за державою в особі Міністерства інфраструктури України.

В обґрунтування свого позову посилалися на те, що нежитлові будинки колишнього Дитячого оздоровчого центру Одеської дирекції УДППЗ «Укрпошта» загальною площею 848,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 а належали державі в особі Міністерства інфраструктури України.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.11.2006 року за ОСОБА_13 визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_5 , загальною площею 636,76 кв.м.. Додатковим рішенням від 06.06.2007 року за ОСОБА_13 визнано право власності на той самий житловий будинок загальною площею 681,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 . Згодом, 06.07.2007 року ОСОБА_13 відчужено житловий будинок загальною площею 681,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 а за договором купівлі-продажу ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16

28.09.2007 року ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 уклали договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності. В подальшому будівлям за адресою: АДРЕСА_5 присвоєно нові адреси: АДРЕСА_3, АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 .

Однак, 26.08.2009 року рішенням апеляційного суду Одеської області рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.11.2006 року було скасовано.

27.05.2011 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 06.06.2007 року скасовано за нововиявленими обставинами. 08.06.2011 року здійснено поворот виконання рішення, а 16.01.2014 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси саме ОСОБА_13 зобов`язано повернути нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_5 Одеській дирекції УДППЗ "Укрпошта".

06.06.2014 року Постановою Першого Київського ВДВС ОМУЮ встановлено відсутність у ОСОБА_13 майна за зазначеною адресою.

За договорами купівлі-продажу від 04.12.2009 року нерухоме майно: житловий будинок та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 належать відповідно ОСОБА_17 та ОСОБА_1 ..

У зв`язку з чим заступник прокурора області просив суд витребувати у ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_1 житлові будинки загальною площею 336,7 кв.м. та 166 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, визнати порядок виконання судового рішення, яке є підставою для внесення запису про державну реєстрації права власності на житлові будинки за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 за державою в особі Міністерства інфраструктури України.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2015 року (головуючий суддя Прохоров П.А.) у задоволенні позову заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України було відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, Міністерство інфраструктури України оскаржило йолго в апеляційному порядку та, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 23.12.2015 року апеляційну скаргу Міністерства інфраструктури України, подану через представника Миронюк Марину Павлівну - задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2015 року змінено, виключено з рішення висновки про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску строку, в решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі Міністерство інфраструктури України, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення судів першої та апеляційної інстанції скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року касаційну скаргу Міністерства інфраструктури України задоволено, рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 23 грудня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою судді від 29.06.2016 року справу було прийнято до провадження суду та призначено судове засідання.

Під час розгляду справи, а саме 28.07.2015 року прокуратура Одеської області звернулась до суду з уточненим позовом, в якому просила витребувати у ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 на користь держави в особі Міністерства інфраструктури України житловий будинок загальною площею 336,7 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_1 компенсувати державі в особі Міністерства інфраструктури України вартість демонтованого житлового будинку загальною площею 166 кв.м. по АДРЕСА_2 у розмірі 166 010 грн.

03 серпня 2016 року прокуратура Одеської області в порядку статті 31 ЦПК України уточнила вимоги позову та просила: стягнути з громадян ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 на користь держави в особі Міністерства інфраструктури України компенсацію за демонтований по АДРЕСА_1 об`єкт нерухомого майна, загальною площею 336, 7 кв.м. в розмірі 264 371 гривень. Стягнути з громадянина ОСОБА_1 на користь держави в особі Міністерства інфраструктури України компенсацію за демонтований по АДРЕСА_2 об`єкт нерухомого майна, загальною площею 166 кв.м. в розмірі 166 010 гривень.

Підставою для зміни позовних вимог позивач вказує на те, що відповідачами були демонтовані спірні будинки, а від так їх повернення в натурі є неможливим, у зв`язку з чим вважає, що відповідачі зобов`язані сплатити на користь держави в особі Міністерства інфраструктури України збитки у вигляді втраченого нерухомого майна на підставі ст..ст. 1166, 1192 ЦК України, за цінами вказаними в договорах купівлі-продажу від 04.12.2009 року.

В ході судового засідання, яке відбулось 23.12.2016 року, прокурор відділу організації представництва прокуратури Одеської області Тунік Віталій Миколайович звернувся до суду з клопотанням, в якому просив призначити оціночно-будівельну експертизу, проведення якої доручити Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, на вирішення якої поставити наступні питання: Якою б була на теперішній час ринкова вартість нерухомого майна - житловий будинок, загальною площею 336,7 кв.м. розташований по АДРЕСА_1 ; Якою б була на теперішній час ринкова вартість нерухомого майна - житловий будинок, загальною площею 336,7 кв.м. розташований по АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 23.12.2016 року клопотання прокурора відділу було задоволено, призначено по справі судово-оціночну будівельну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: Якою б була на теперішній час ринкова вартість нерухомого майна - житловий будинок, загальною площею 336,7 кв.м. розташований по АДРЕСА_1 ; Якою б була на теперішній час ринкова вартість нерухомого майна - житловий будинок, загальною площею 336,7 кв.м. розташований по АДРЕСА_1 .

Окрім того, ухвалою суду від 23.12.2016 року з ініціативи суду було виправлено описку, допущену в ухвалі Київського районного суду м. Одеси від 23.12.2016 року, викладено друге питання, поставлене на вирішення експертів наступним чином: «Якою б була на теперішній час ринкова вартість нерухомого майна - житлового будинку, загальною площею 166 кв.м. розташованого по АДРЕСА_2 ».

Однак, 20.04.2017 року до канцелярії суду надійшло повідомлення судового експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Ярован В.М., в якому повідомлено, що експертиза проведена не була, у зв`язку з чим матеріали цивільної справи № 520/3812/15-ц повертаються на адресу суду, без дачі експертного висновку.

У зв`язку з чим ухвалою суду від 20.04.2017 року провадження по справі було відновлено та призначено судове засідання.

07 червня 2017 року прокурор відділу організації представництва прокуратури Одеської області Тунік Віталій Миколайович звернувся до суду з клопотанням, в якому просив провести призначену судом оціночно-будівельну експертизу, проведення якої доручити Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, посилаючись на неможливість вирішення справи без проведення зазначеної експертизи.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 07.06.2017 року було призначено по справі судово-оціночну будівельну експертизу, до виконання якої провадження у справі зупинено.

Проте, 19 грудня 2017 року матеріали цивільної справи №520/3812/15-ц були повернуті на адресу суду без дачі експертного висновку.

У судовому засіданні 19 січня 2018 року прокурор відділу організації представництва прокуратури Одеської області Тунік Віталій Миколайович звернувся до суду з клопотанням, в якому просить призначити оціночно-будівельну експертизу, вказуючи на те, що попередня ухвала не виконана з підстав того, що їм не було надано акт виконаних робіт за проведену експертизу, що в свою чергу унеможливило здійснення оплати бухгалтерією прокуратури.

06 лютого 2019 року до канцелярії суду надійшли Висновки судової оціночно-будівельної експертизи № 18-307/308, № 18-872/1914, складені 06.12.2018 року судовим експертом ОНДІСЕ Пушок О. Л. , у яких зазначено, що: ринкова вартість житлового будинку по АДРЕСА_1 станом на теперішній час становить 7 112 451 гривень, а ринкова вартість будинку за адресою АДРЕСА_2 складає 3 331 122 гривень. Також експерт зазначила, що технічний стан вказаних житлових будинків, відповідно до висновку «Технічного стану та можливості використання будівель» станом на дату складання - незадовільний.

Ухвалою суду від 06 лютого 2019 року провадження у справі було поновлено.

Зважаючи на вказаний висновок, 06.03.2019 року прокуратура Одеської області звернулась до суду з заявою про збільшення розміру позовних вимог, в якій просила стягнути з громадян ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 на користь держави в особі Міністерства інфраструктури України компенсацію за демонтований по АДРЕСА_1 об`єкт нерухомого майна, загальною площею 336, 7 кв.м. в розмірі 7 112 451 гривень. Стягнути з громадянина ОСОБА_1 на користь держави в особі Міністерства інфраструктури України компенсацію за демонтований по АДРЕСА_2 об`єкт нерухомого майна, загальною площею 166 кв.м. в розмірі 3 331 122 гривень.

Ухвалою суду від 22 березня 2019 року прийнято до провадження суду заяву заступника прокурора Одеської області про збільшення розміру позовних вимог в редакції від 06 березня 2019 року та одночасно залучено ОСОБА_13 до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

У судове засідання з`явився прокурор відділу організації представництва в суді прокуратури Одеської області Бондаревський Олександр Михайлович, який позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на задоволені позову, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві редакції від 06 березня 2019 року.

Представник Міністерства інфраструктури України у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, своїх пояснень щодо позову не надав.

Представник відповідача ОСОБА_1 , яка є також представником третьої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , представник відповідача ОСОБА_11 - ОСОБА_7 у задоволені позову просили відмовити, вказуючи те, що відповідачі жодної шкоди державі не задавали, так як вони не вчиняли дій щодо знищення спірних будинків, є законними та добросовісними власниками. У зв`язку з чим наполягали на відмові у задоволені позову через його необґрунтованість, недоведеність та безпідставність.

Також у задоволені позову просила відмовити й представник третіх осіб ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - ОСОБА_10 .

Представник третьої особи Акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Одеської дирекції - Ніколенко Герман Володимирович позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Треті особи Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради та ОСОБА_13 у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, доказів поважності причин неявки суду не надали.

Розглянув у судовому засіданні матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд доходить до висновку про те, що заявлений позов задоволенню, виходячи з наступного.

Правовідносини між сторонами врегульовані чинним Цивільним кодексом України.

Судом встановлено, що нежитлові будівлі колишнього Дитячого оздоровчого центру Одеської дирекції УДПГІЗ «Укрпошта», загальною площею 848,6 кв.м, розташовані по АДРЕСА_5 , належали Державі в особі Міністерства транспорту та зв`язку України на підставі Свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 02.08.2005 року, та перебували на балансі Одеської дирекції УДППЗ «Укрпошта».

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.11.2006 року, у справі №2-6655/11, задоволено позовні вимоги ОСОБА_13 до Одеської дирекції УДППЗ «Укрпошта» та визнано за ним право власності на житловий будинок, загальною площею 636,76 кв.м, розташований по АДРЕСА_5 , який складався з двох флігелів, та нібито був створений в результаті капітального ремонту, реконструкції орендованих будівель колишнього дитячого оздоровчого центру.

06 червня 2007 року по вищезазначеній справі було ухвалено додаткове рішення, яким визнано за ОСОБА_13 право власності на той самий житловий будинок, але вже загальною площею 681, 9 кв.м, який складався з флігелів «JI», загальною площею 502,7 кв.м, «С», загальною площею 178,98 кв.м, та гаражу, площею 82,6 кв.м.

В подальшому громадянином ОСОБА_13 шляхом укладення договору купівлі-продажу від 06.07.2007 року №11948, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. здійснено відчуження в спільну сумісну власність громадян ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_5 , загальною площею 681,9 кв.м, та складається в цілому з: флігелю літ. «Л», площею 502,7 кв.м; флігелю літ. «С», площею 96, 6 кв.м; гаражу літ «Т», площею 82,6 кв.м; навісу літ «Р», розташованих на земельній ділянці площею 3317 кв.м, що знаходиться у фактичному користуванні.

У абзаці 3 правочину визначено, що житловий будинок належать продавцю ОСОБА_13 на підставі рішення Київського районного суду м.Одеси від 06.06.2007 року, справа №2-6655 2006 рік, яке набрало законної сили 18.06.2007 року, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» у книзі 285 на стор.118 номер запису №41501, реєстраційний номер №19376229

Вказаний правочин був зареєстрований 13 липня 2007 року Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» у книзі 285 на стор.118 номер запису №41501, реєстраційний номер №19376229.

В свою чергу, ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 28.09.2007 уклали договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, згідно якого за громадянкою ОСОБА_15 значиться частина флігеля «Л», загальною площею 166 кв.м, за громадянкою ОСОБА_16 значиться частина флігеля «Л», загальною площею 336,7 кв.м, за гр. ОСОБА_14 значиться флігель «С», загальною площею 96,6 кв.м, та гараж, площею 82,6 кв.м.

На підставі заяв громадян ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та представлених документів розпорядженнями голови Київської районної адміністрації №№ 1156, 1157, 1158 від 17.10.2007 будівлям по АДРЕСА_5 , присвоєно нові адреси, а саме, АДРЕСА_5, АДРЕСА_3, АДРЕСА_1, АДРЕСА_2.

19.11.2007 року ОСОБА_15 одержано свідоцтво про право власності на домоволодіння, що складається з жилого будинку літ. «Л», площею 166 кв.м, по АДРЕСА_2 ; ОСОБА_14 одержано свідоцтво про право власності на домоволодіння, що складається з жилого будинку літ.«С», площею 96,6 кв.м, та гаражу літ.«Т» по АДРЕСА_3 , та ОСОБА_16 одержано свідоцтво про право власності на домоволодіння, що складається з жилого будинку літ. «Л», площею 336,7 кв.м, по АДРЕСА_1 .

Також ОСОБА_16 та ОСОБА_15 була розроблена землевпорядна документація і рішеннями Одеської міської ради від 09.10.2008 року були затверджені проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

В подальшому, ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , використовуючи своє право власників, відчужили належне їм нерухоме майно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які також в свою чергу отримали державні акти про право власності на землю.

На підставі Державного акту Серії НОМЕР_1 , виданого 24 листопада 2009 року, ОСОБА_8 належала земельна ділянка площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

ОСОБА_9 на підставі Державного акту Серії НОМЕР_2 , виданого 24 листопада 2009 року, належала земельна ділянка площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

04 грудня 2009 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колмаковою Н.В. було посвідчено договір Купівлі-продажу, згідно умов якого ОСОБА_8 продав, а ОСОБА_1 купив житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_2 та складається в цілому з одного кам`яного житлового будинку під літ. "Л", загальною житловою площею 112,5 кв.м., загальною площею 166,0 кв.м. та надвірних споруд: 1,2 - огорожа І-мостіння, розташований на земельній ділянці, кадастровий номер НОМЕР_3 , площею 0,1000 га.

Того ж дня, 04 грудня 2009 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колмаковою Н.В. було посвідчено договір купівлі-продажу, згідно умов якого ОСОБА_9 продала, а ОСОБА_17 купив земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_4 , площею 0,1000 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, 04 грудня 2009 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колмаковою Н.В. було посвідчено договір Купівлі-продажу, згідно умов якого ОСОБА_9 продала, а ОСОБА_17 купив житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 та складається в цілому з одного кам`яного житлового будинку літ. "Л", загальною житловою площею 224, 0 кв.м., загальною площею 336,7 кв.м. та надвірних споруд: № 2 - ворота, І-мостіння, розташований на земельній ділянці, кадастровий номер НОМЕР_4 , площею 0,1000 га.

21.11.2011 року громадянин ОСОБА_17 помер, спадкоємцями майна померлого згідно довідки приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. є його мати ОСОБА_4 , дружина ОСОБА_11 та донька ОСОБА_12 .

Рішенням Колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області від 26.08.2009 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.11.2006 року у справі №2-6655/11 було скасовано та ухвалено нове рішення, відповідно до якого відмовлено ОСОБА_13 у позові про визнання права власності.

Крім того, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27 травня 2011 року задоволена заява заступника прокурора Київського району м. Одеси про перегляд додаткового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, додаткове рішення від 06.06.2007 року скасовано.

Після чого 31.01.2011 року Одеська дирекція Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» звернулась до суду з заявою про поворот виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.11.2006 року.

В своїй заяві ОД УДППЗ «Укрпошта» просила суд винести ухвалу в порядку повороту виконання про зобов`язання ОСОБА_13 повернути Одеській дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» нерухоме приміщення за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 58 - а, що знаходиться у його власності.

Ухвалою суду від 08 червня 2011 року задоволено заяву ОД УДППЗ «Укрпошта» про поворот виконання рішення та повернуто Одеській дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» нерухоме майно - житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_5 .

Згодом, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16 січня 2014 року виправлено допущену в ухвалі суду від 08 червня 2011 року описку, викладено резолютивну частину наступним чином: «Зобов`язати ОСОБА_13 повернути Одеській дирекції Українського державного підприємства державного зв`язку» нерухоме приміщення за адресою: АДРЕСА_5, що знаходиться у його власності».

21.04.2014 року старшим державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Шатохіним О.ГТ. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження щодо зобов`язання ОСОБА_13 повернути Одеській дирекції УДППЗ «Укрпошта» нерухоме майно - житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_5 .

Однак, 06.06.2014 року старшим державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Шатохіним О.П. прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у зв`язку з відсутністю у боржника майна, яке визначено виконавчим документом та яке він повинен передати стягувачеві.

Звертаючись до суду з даним позовом, заступник прокурора області вказує на те, що відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , неповнолітньою ОСОБА_12 в особі законного представника ОСОБА_11 демонтовані спірні будинки, їх повернення в натурі є неможливим, у зв`язку з чим просить стягнути з них збитки у вигляді втраченого нерухомого майна на підставі ст..ст. 1166, 1192 ЦК України.

Проте з такими доводами суд не може погодитись з огляду на наступне.

Так, згідно із ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З урахуванням обставин справи суд може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Щодо вимог в частині стягнення з громадян ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 на користь держави в особі Міністерства інфраструктури України компенсацію за демонтований будинок по АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В порушення вказаних вимог закону, позивач не надав суду належних і допустимих доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, а саме: не надано доказів того, що саме ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та, тим більше, малолітня ОСОБА_12 завдали шкоди державі шляхом демонтажу будинку по АДРЕСА_1 .

Як зазначалось вище, вказаний житловий будинок був придбаний ОСОБА_17 на підставі договору купівлі-продажу від 04 грудня 2009 року. Проте, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_17 помер, спадкоємцями майна першої черги є його мати ОСОБА_4 , дружина ОСОБА_11 та малолітня донька ОСОБА_12 .

Статтями 1296-1301 Цивільного кодексу України визначається порядок оформлення права на спадщину, разом з тим чинне законодавство не містить положень відносно строків оформлення спадщини. Таким чином, у зв`язку з наявністю судових заборон ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 протягом тривалого часу не могли оформити право на спадщину та користуватися, управляти та володіти спадковим майном.

В результаті чого виникла ситуація, що ні ОСОБА_4 , ні ОСОБА_11 , ні ОСОБА_12 не є власниками вказаного будинку, у зв`язку з тим, що на час оформлення права власності його вже не було в наявності, що призвело до того, що вони не змогли отримати документи про право власності та вступити у спадщину на вказане майно.

З інформаційної довідки приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. від 15.07.2019 року № 361/01-16 вбачається, що 01.02.2019 року було видано свідоцтво про право власності у спільному майні подружжя ОСОБА_11 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , що зареєстрований(а) за адресою: АДРЕСА_4 , на 1/2 частку земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: НОМЕР_4 .

01.02.2019 року було видано свідоцтва про право на спадщину за законом кожному спадкоємцю на 1/6 частку земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: НОМЕР_4 : за реєстровим номером 437 - ОСОБА_11 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , що зареєстрований(а) за адресою: АДРЕСА_4 ; за реєстровим номером 438 - ОСОБА_12 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , що зареєстрований(а) за адресою: АДРЕСА_4 .

Нотаріус повідомляє, що вказані свідоцтва були видані лише на земельну ділянку, так як згідно Довідки ФОП ОСОБА_19 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , від 22.01.2019 року, вихід. №1022-19 на цій земельній ділянці будь-які нежитлові, житлові, службові будівлі та споруди відсутні.

Більше того, судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , та малолітня ОСОБА_12 взагалі тривалий час не могли користуватися спадковим майном оскільки в цьому їм перешкоджала сусідка ОСОБА_20 , в результаті чого ОСОБА_4 була змушена звернутися до суду з позовом про звільнення самовільно захопленої земельної ділянки та усунення перешкод в користуванні ділянкою.

Так, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2014 року, яке залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Одеси від 10 грудня 2014 року, справа № 520/3305/13-ц, усунуто ОСОБА_4 з боку ОСОБА_20 перешкоди в користуванні належною їй земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 . А також зобов`язано ОСОБА_20 звільнити самовільно захоплену земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Слід також звернути увагу на лист Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України в Одеській області від 21 квітня 2015 року № 05/1-4071, в якому заступник директора департаменту повідомляє прокурора області, що перевіркою з виїздом на місце за адресою : АДРЕСА_1 . Одеса факт проведення будівельних або підготовчих робіт зафіксовано не було, а від так підстав для втручання Департаменту не було. А також лист державної інспекції сільського господарства України від 18.02.2013 року слідчому СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, в якому зазначено, що частина земельної ділянки ОСОБА_17 площею 0,0303 га огорожена капітальним парканом, який збудовано невстановленими особами, доступ на цю земельну ділянку відсутній; а з боку АДРЕСА_5 встановлені металеві ворота, які замкнуті (т.2, а.с.138-139).

Таким чином, ні в позовній заяві, ні в уточненнях від 02.08.2016 p., ні в заяві про збільшення розміру позовних вимог від 06.03.2019 р. не зазначено, яким чином та якими саме діями ОСОБА_4 .. ОСОБА_11 та, тим більше, малолітньої дитини ОСОБА_12 було завдано державі збиток, що саме вчинили або не вчинили, які положення закону вони порушили. А сам факт того, що відповідачі є спадкоємицями ОСОБА_17 , на думку суду, не є підставою для звернення до них з вимогою про відшкодування шкоди, оскільки ст. 1166 ЦК України регламентує, що шкоду майну особи відшкодовує лише особа, яка її завдала, що в свою чергу є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

Відносно вимог позивача в частині стягнення з ОСОБА_1 компенсації за демонтований будинок по АДРЕСА_2 , слід зазначати наступне.

Так дійсно, Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області було проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил за адресою АДРЕСА_2 .

За результатами даної перевірки 21 квітня 2015 року головним державним інспектором інспекційного відділу у м. Одеса Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України в Одеській області Лисим Сергієм Олександровичем було складено відповідний Акт, яким встановлено, що нібито ОСОБА_1 проводяться роботи з демонтажу вищевказаного будинку.

Того ж дня, 21 квітня 2015 року головним державним інспектором Лисим Сергієм Олександровичем винесено припис ОСОБА_1 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Також, 21 квітня 2015 року головним державним інспектором складено протокол про адміністративне правопорушення про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 96 КУпАП.

Разом з тим, суд зазначає, що матеріали цивільної справи не містять постанови по справі про адміністративне правопорушення, якою б було визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 96 КУпАП

Натомість в матеріалах справи (т.2, а.с.85-86) наявна Декларація про початок виконання підготовчих робіт, подана ОСОБА_1 23 квітня 2015 року про знесення будівлі та зведення паркану за адресою АДРЕСА_2 , яка була зареєстрована в Департаменту ДАБІ в Одеській області 12 травня 2015 року за № ОД32.

Відсутність постанови по справі про адміністративне правопорушення та наявність Декларації про початок виконання підготовчих робіт, на думку суду, свідчить про необґрунтованість доводів позивача відносно незаконних дій ОСОБА_1 , щодо демонтажу будинку АДРЕСА_2 .

Взагалі суду залишилось не зрозуміло, хто саме виконував роботи з демонтажу вказаного будинку, оскільки позивач стверджує, що ці дії здійснив ОСОБА_1 , натомість рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2014 року, за позовом ОСОБА_1 , зобов`язано ОСОБА_20 звільнити самовільно захоплену земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . Усунуто ОСОБА_1 з боку ОСОБА_20 перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 шляхом знесення самовільно збудованих будівель на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 . Зобов`язано ОСОБА_20 відновити стан земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , а також зобов`язано останню знести самовільно збудовані будівлі на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 .

Вирішуючи спір по суті, суд також бере до уваги, що 14.04.2015 року УДППЗ "Укрпошта" зверталось до прокуратури Київського району з заявою про відкриття кримінального провадження за фактом умисного знищення чужого майна та просило вжити заходи прокурорського реагування щодо припинення незаконних дій сторонніх осіб щодо демонтажу будівлі дитячого оздоровчого центру Одеської дирекції площею 502,7 кв.м. , який у технічній документації зазначено як літ. "Л", розташований по АДРЕСА_5 (т.1, а.с.171-172) і листом від 28.04.2015 року прокуратура повідомила про внесення вказаних відомостей до ЄДРДР та тривалість досудового слідства (т.1, а.с.176), однак, як повідомили сторони у судовому засіданні, винні особи знайдені не були.

Разом з тим, слід зазначити, що державі в особі Міністерства транспорту та зв`язку України належав об`єкт за адресою: АДРЕСА_5 загальною площею 848,6 кв.м. На підставі судових рішень ОСОБА_13 належало 681,9 кв.м. спірної будівлі, які в подальшому перетворились на домоволодіння за АДРЕСА_3, АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 , однак, в теперішній час прокуратура просить компенсувати лише вартість втраченого майна загальною площею 336,7 та 166 кв.м, що складає 502,7 кв.м., яке, на думку позивача, є нежитловою будівлею колишнього дитячого оздоровчого центру під літ."Л" .

Однак, з таким твердженням Прокуратури погодитись не можливо, так як за договорами купівлі-продажу від 04.12.2009 року ОСОБА_17 купив житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається в цілому з одного кам`яного житлового будинку під літ. " Л " , житловою площею 224 кв.м, загальною площею 336,7 кв.м., а ОСОБА_1 - житловий будинок АДРЕСА_2 , який складається в цілому з одного кам`яного житлового будинку під літ. "Л", житловою площею112,5 кв.м, загальною площею 166,0 кв.м. Зазначені договори купівлі-продажу нотаріально посвідчені, є чинними, скасованими чи недійсними в судовому порядку не визнані.

У відповідності до частин 4 та 5 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Крім того, слід зазначити, що незрозумілими є й суми компенсацій заявлені в позові, 7 112 451 гривень за демонтаж будинку № АДРЕСА_1 та 3 331 122 гривень за демонтаж будинку АДРЕСА_2 , оскільки розмір компенсацій базується лише на висновках судових оціночно-будівельних експертиз № 18-307/308 та № 18-872/1914, складених судовим експертом Одеського науково - дослідного інституту судових Пушок Оленою Леонідівною.

Проте, даючи оцінку вказаним висновкам, суд констатує, що дані висновки є необґрунтованими, складеними з великою кількістю неточностей, суперечностей, помилок, не зрозуміло що саме оцінювала експерт, оскільки спірних будинків фактично не існує та взагалі оцінка проводилась за ціною на теперішній час. Також у даних висновках експерт самостійно поставила перед собою питання щодо технічного стану будинків, однак вказане питання судом не ставилось.

Вказані висновки викликали велику кількість запитань з боку відповідачів, у зв`язку з чим в ході розгляду даної справи, за клопотанням представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 судового експерта Пушок Олену Леонідівну було викликано для надання пояснень щодо складених нею висновків судових оціночно-будівельних експертиз № 18-307/308 та № 18-872/1914.

У судовому засіданні, яке відбулось 23 квітня 2019 року, судовий експерт ОСОБА_23 . не змогла відповісти на ряд питань, що задавались їй з приводу вказаних вище висновків. З метою ознайомлення експерта з висновками, розгляд справи було відкладено до 22 травня 2019 року, однак, у вказане судове засідання експерт не з`явилась, так як і не з`явилась у судове засідання що відбулось 24 червня 2019 року.

У судовому засіданні 16 липня 2019 року експерт ОСОБА_23 також не надала вичерпних та обґрунтованих відповідей на поставлені перед нею питаннями, та не могла пояснити з чого саме вона виходила визначаючи розмір вказаних компенсацій, про також відображено у заяві представника відповідача ОСОБА_5 (т.5, а.с.185-224), з якою погоджується суд.

Зокрема, залишилось не зрозумілим, що саме досліджувала експерт, так як на аркуші справи 231 (зворот) міститься посилання на те, що на момент обстеження, яке відбулось 13.08.2018 року, на земельній ділянці житлового будинку не існує і згідно листа заступника прокурора Одеської області його було демонтовано у 2015 році. В той же час експерт вказує про те, що технічний стан житлового будинку по АДРЕСА_5, АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 незадовільний, при цьому використовуючи висновок про технічний стан та можливість експлуатації будівель та споруд колишнього Дитячого оздоровчого центру, що був складений ще у 06.08.2004 року (т.4, а.с.43-93), вільно прирівнюючи поняття житлового та нежитлового приміщень, маніпулюючи оцінкою землі.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні

Відповідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, кожен доказ у справі, у тому числі висновок експертизи, підлягає оцінці в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Відповідно до абз. 4, 5 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово - експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України "Про судову експертизу", і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів. У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз`яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення.

Враховуючи все вищезазначене, суд відхиляє висновки експерта за результатами проведення судових оціночно-будівельних експертиз № 18-307/308 та № 18-872/1914, а при прийнятті остаточного рішення виходить із сукупності інших наданих сторонами доказів.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, після зміни Прокуратурою Одеської області 03.08.2016 року позовних вимог на стягнення з відповідачів грошової компенсаці, вони просили стягнути з відповідачів грошову суму, вказану в договорах купівлі-продажу від 04.12.2009 року у розмірі 264 371 та 166 010 гривень відповідно, однак, з листа представника Міністерства інфраструктури України Мельничука В.О. першому заступнику прокурора Одеської області від 23.09.2016 року вбачається, що позивач не погодився із сумою, зазначеною в позові, та вважав за необхідне змінити позов в частині стягнення вартості майна та доповнити його вимогамии про витребування спірної земельної ділянки з чужого незаконного володіння (т.3, а.с.243-244), що свідчило про неузгодженість позиції сторони позивача.

22.12.2016 року представник позивача за довіреністю ОСОБА_24 звернувся до суду з заявою, в якій підтримав позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів грошової суми у розмірі 430 381,00 гривень (т.4, а.с.17) та в подальшому у судові засіданні не з`являвся, щодо заяви про збільшення позовних вимог від 06.03.2019 року не висловлювався.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Окрім того, згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

У своїй позовній заяві, позивач, окрім норм ст..ст. 1166, 1192 ЦК України посилається також на норми ст.. 388 ЦК України, згідно якої майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

З аналізу та вивчення матеріалів справи, судом встановлено, що позивачем не доведено обставин того, що ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та, тим більше, малолітня дитина ОСОБА_12 завдали своїми діями державі збиток у сумі визначеній в заяві про збільшення розміру позовних вимог та залишилось не зрозумілим, чому збитки у вигляді вартості втраченого майна не стягувались позивачем з ОСОБА_13 після з`ясування обставин неможливості здійснення повороту виконання рішення за ухвалою від 08.06.2011 року та ухвалою від 06.01.2014 року про внесення виправлень.

Що стосується заяв представників відповідачів про застосування строку позовної даності слід зазначити, що у позові зазначається, що органам прокуратури стало відомо про необхідність захисту порушених інтересів держави після повернення державним виконавцем виконавчого документу на підставі постанови від 06.06.2014 року та одержання від Одеської дирекції УДППЗ «Укрпошта» відповідного звернення. Однак, суд зауважує, що про наявність даної справи Прокуратурі було відомо ще в 2011 році, що підтверджується Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27.05.2011 року по справі № 8-21/2011, в якій прокуратура приймала участь як заявник, а ухвала суду від 06.01.2014 року є лише документом, яким було виправлено допущену описку.

Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно правової позиції, висвітленій в Постанові Верховного Суду України від 19.03.2014р. у справі № 6-14цс14 відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, суд дійшов висновку, що строк позовної давності позивачем порушено, проте відповідно до роз`яснень, викладених в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову за недоведеністю позивачем тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, підстав для застосування строків позовної давності та, як наслідок, відмови у задоволенні позову у зв`язку з пропущенням строку позовної давності, суд не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 215, 216, 317, 319, 321, 328, 373, 376, 388, 1166, 1192 Цивільного кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , неповнолітньої ОСОБА_12 в особі законного представника ОСОБА_11 , треті особи Акціонерне товариство «Укрпошта» в особі Одеської дирекції, ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради, ОСОБА_13 про стягнення збитків у вигляді вартості втраченого майна - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема до Київського районного суду м. Одеси

Суддя Куриленко О. М.

Повний текст рішення складено 23 липня 2019 року