ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 липня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/5152/15-ц

Головуючий у першій інстанції - Олійник В. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/731/19

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді - Бобрової І.О.,

суддів - Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

за участю секретаря - Зіньковець О.О.,

сторони справи:

позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та виділ частки нерухомого майна,

місце постановлення рішення судом першої інстанції - м. Ніжин Чернігівської області,

дата складання повного тексту рішення суду - 15.03.2019,

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 (під час розгляду справи змінено прізвище позивача з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 а.с.237 том 2) звернулась з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя, в якому після неодноразового уточнення позовних вимог, остаточно просила (а.с.51 том 2) :

1. визнати за нею право власності на :

- нежитлову будівлю «магазин продтоварів з залом для комп`ютерних ігор», розташовану по АДРЕСА_1, вартістю 2 098 813 грн;

- малу архітектурну форму за адресою АДРЕСА_1 вартістю 39000 грн;

2. визнати за ОСОБА_2 право власності на :

- житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_2 вартістю 809 000 грн;

- цех по виробництву макаронних виробів за адресою АДРЕСА_3 вартістю 693 945 грн;

- 39 000 грн, як вартість малої архітектурної форми, яка знаходилась за адресою АДРЕСА_4 ;

- 39 000 грн, як вартість малої архітектурної форми за адресою АДРЕСА_5;

- малу архітектурну форму за адресою АДРЕСА_6 вартістю 39 000 грн,

- 67 800 грн, як вартість автомобіля ГАЗ 3302 СПГ;

- 341 015 грн, як вартість автомобіля MITSUBISHI PADJERO, 2003 року випуску,

- 48600 грн, як вартість автомобіля ГАЗ 5327;

- 55505 грн, як вартість автомобіля ЗИЛ 130 СПГ;

3. присудити ОСОБА_2 в рахунок розміру частки в спільному майні подружжя, меблі, прилади та інше устаткування в житловому будинку за адресою АДРЕСА_2 , а саме :

на першому поверсі в кухні: стіл дерев`яний, вартістю 1000 грн, кожане крісло офісне, вартістю 3700 грн, дві дерев`яні лавки, загальною вартістю 500 грн, телевізор, вартістю 1000 грн, мікрохвильова піч Deawoo, вартістю 500 грн, тюнер із супутниковою антеною, вартістю 1000 грн, холодильник LG GR-N3895F, вартістю 2000 грн, люстра, вартістю 150 грн, електрочайник, вартістю 50 грн, вісім табуреток, загальною вартістю 400 грн, кухонна стінка з електродуховкою, витяжкою та газовою плитою, загальною вартістю 6000 грн, кавоварка, вартістю 300 грн, електром`ясорубка, вартістю 1000 грн - на загальну суму 17600 грн;

в передпокої : диван, вартістю 500 грн, стінка трьохкорпусна, вартістю 2500 грн, 2 світильника бра, загальною вартістю 300 грн - на загальну суму 3300 грн;

в залі : кутовий диван бежевий 3000х2000 з кріслом, вартістю 1500 грн, журнальний столик дерев`яний, вартістю 500 грн, кондиціонер, вартістю 2500 грн, підставка для квітів, вартістю 100 грн, люстра, вартістю 250 грн, телевізор SONY, вартістю 500 грн, пилосос SAMSUNG, вартістю 300 грн, піаніно, вартістю 2000 грн, 2 стільці, загальною вартістю 100 грн, тюнер із супутниковою антеною, вартістю 1000 грн - на загальну суму 8750 грн;

у гаражі : прилад для миття автомобілів Karcher K 3.960, вартістю 2500 грн, прилад для зварювання, вартістю 1000 грн, болгарка, вартістю 500 грн, верстат, вартістю 200 грн, дрель, вартістю 300 грн, шліфувальна машинка, вартістю 50 грн - на загальну суму 4550 грн;

в окремій кімнаті на першому поверсі : сейф, вартістю 1000 грн;

у времянці : велосипед, вартістю 1500 грн, 2 газонокосарки, загальною вартістю 2000 грн - на загальну суму 3500 грн;

у підвалі : пральна машина, вартістю 1000 грн, газовий котел для нагріву води, вартістю 2000 грн, котел для опалення будинку BOSCH, вартістю 1000 грн, бойлер для нагріву води, вартістю 1000 грн, саморобний бойлер для нагріву води, вартістю 50 грн - на загальну суму 5050 грн;

на другому поверсі в першій кімнаті : 2 шафи, загальною вартістю 1000 грн,

крісло, вартістю 50 грн, люстра, вартістю 400 грн, ліжко, вартістю 1500 грн,

стілець, вартістю 50 грн - на загальну суму 3000 грн;

в другій кімнаті : 3 шафи, загальною вартістю 1500 грн, 2 стільці, загальною вартістю 100 грн, люстра, вартістю 250 грн, ліжко, вартістю 1500 грн - на загальну суму 3350 грн,

у третій кімнаті : ліжко, вартістю 1500 грн, 2 шафи, загальною вартістю 1000 грн, люстра, вартістю 250 грн - на загальну суму 2750 грн.

4. Припинити її ( ОСОБА_1 ) право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_2 , визнавши право власності на даний об`єкт в цілому за ОСОБА_2

5. Припинити її ( ОСОБА_1 ) право власності на 1/2 частину цеху по виробництву макаронних виробів за адресою АДРЕСА_3 , визнавши право власності на цей об`єкт в цілому за ОСОБА_2

6. Припинити право власності ОСОБА_2 на нежитлову будівлю «магазин продтоварів з залом для комп`ютерних ігор» по АДРЕСА_1 , визнавши право власності на даний об`єкт в цілому за нею ( ОСОБА_1 ).

Позов мотивовано тим, що зазначене майно було придбано сторонами за час перебування у шлюбі, який був розірваний за рішенням суду від 19.03.2015. Після розлучення вони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, відповідач чинить їй перешкоди в користуванні спільним майном, не допускає її до зареєстрованого місця проживання та майна, яке вона використовувала для здійснення підприємницької діяльності.

У грудні 2015 року ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя, в якому після неодноразового уточнення позовних вимог (том 3 а.с.6), та з врахуванням заяви представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 (том 3 а.с.18), остаточно просив :

- цех по виробництву макаронних виробів по АДРЕСА_3 залишити у спільній частковій власності сторін по 1/2 частині;

- домоволодіння по АДРЕСА_2 поділити в натурі; виділивши йому ( ОСОБА_2 ) в натурі 49/100 частин відповідно до висновку експерта варіант 2 для сторони 1, виділивши ОСОБА_1 51/100 частин домоволодіння відповідно до висновку експерта варіант 2 для сторони 2;

- стягнути з ОСОБА_1 18523 грн компенсації за збільшення її частки,

- встановити порядок користування земельною ділянко згідно з варіантом 2 висновку експерта;

- прилавки вітрини холодильної розділити по одній одиниці кожній із сторін,

- нежитлову будівлю «магазин продтоварів з залом для комп`ютерних ігор» по АДРЕСА_1 визнати його ( ОСОБА_2 ) особистою власністю,

- меблі та технічні побутові прилади розділити в рівних частках між сторонами пропорційно до суми їх вартості;

- малу архітектурну форму по АДРЕСА_6 розділити по 1/2 частині кожному;

- автомобілі, які визнані ним як такі, що придбані під час шлюбу, розділити по 1/2 частині кожному як неподільні речі.

ОСОБА_2 зазначив, що після розлучення 13.01.2015 з ОСОБА_1 угоди про добровільний розподіл майна, що є спільною власністю подружжя, не досягнуто, тому він подає даний позов та просить поділити майно викладеним чином.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 грудня 2015 року позови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 об`єднані в одне провадження для спільного розгляду.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 березня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та виділ частки нерухомого майна задоволено частково. Визнано нежитлову будівлю «магазин продтоварів з залом для комп`ютерних ігор», розташовану в АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку нежитлової будівлі «магазин продтоварів з залом для комп`ютерних ігор», розташовану в АДРЕСА_1 , залишивши право власності на 1/2 частку даної нежитлової будівлі за ОСОБА_2 В рахунок поділу майна виділено ОСОБА_1 та визнано за нею право власності на нежитлову будівлю «магазин продтоварів з залом для комп`ютерних ігор», розташовану в АДРЕСА_1 . Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку нежитлової будівлі «магазин продтоварів з залом для комп`ютерних ігор», розташовану в АДРЕСА_1 .

В рахунок поділу майна виділено ОСОБА_2 та визнано за ним право власності на: цех по виробництву макаронних виробів, розташованого в АДРЕСА_3 ; світильник бра, болгарку, сейф, газонокосарку,- які знаходяться у домоволодінні АДРЕСА_2 . Припинено право власності ОСОБА_1 на 1/2 частку цеху по виробництву макаронних виробів, розташованого в АДРЕСА_3 . Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 61701 грн грошової компенсації за переотримане майно.

Виділено ОСОБА_2 у будинку та господарських будівлях, розташованих в АДРЕСА_2 , в натурі згідно з додатком №1.1 варіанту поділу №1 Висновку експерта №29-17 за результатами проведення судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи від 22 лютого 2018 року, визначені для сторони 1: гараж 1-1, площею 24,3 кв.м., вартістю 166205 грн, частину погрібу 1-2, площею 5,7 кв.м., вартістю 38986 грн, частину передпокою 1-5, площею 11 кв.м., вартістю 75237 грн, кімнату 1-6, площею 20,3 кв.м., вартістю 138847 грн, шафу 1-7, площею 1,4 кв.м., вартістю 9576 грн, кухню 1-8, площею 13, 5 кв.м., вартістю 92336 грн, санвузол 1-9, площею 1,4 кв.м., вартістю 9576 грн, ганок а, вартістю 1664 грн, 1 / 2 частку літньої кухні літ.Б, вартістю 102825 грн, колодязь літ.Б-вартістю 13317 грн - що становить 50/100 часток у будинку та господарських будівлях, розташованих в АДРЕСА_2 , визнано право власності на дану частку за ОСОБА_2

Виділено ОСОБА_1 у будинку та господарських будівлях, розташованих в АДРЕСА_2 , в натурі згідно з додатком №1.1 варіанту поділу №1 Висновку експерта №29-17 за результатами проведення судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи від 22 лютого 2018 року, визначені для сторони 2: частину погрібу 1-2, площею 9,1 кв.м., вартістю 62242 грн, котельню 1-3, площею 9,6 кв.м., вартістю 65661 грн, сарай 1-4, площею 9,7 кв.м., вартістю 66345 грн, частину передпокою 1-5, площею 2,4 кв.м., вартістю 16415 грн, коридор 1-10, площею 2,8 кв.м., вартістю 19151 грн, сходову клітину 1-11, площею 6,5 кв.м., вартістю 44458 грн, ванну 1-12, площею 3,3 кв.м., вартістю 22571 грн, кімнату 1-13, площею 10,2 кв.м., вартістю 69765 грн, кімнату 1-14, площею 10,1 кв.м., вартістю 69081 грн, кімнату 1-15, площею 14 кв.м., вартістю 95756 грн, ганок а1, вартістю 1182 грн, 1/ 2 частку літньої кухні літ.Б, вартістю 102826 грн, веранду літ.б, вартістю 9633 грн, убиральню літ.У, вартістю 4265 грн - що становить 50/100 часток у будинку та господарських будівлях, розташованих в АДРЕСА_2 , визнано право власності на дану частку за ОСОБА_1 .

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 782 грн. грошової компенсації за переотриману частку домоволодіння. Судом зазначено про необхідність виконати перепланування будинку: закрити дверний проріз з приміщення 1-1 до приміщення 1-4, улаштувати дверний проріз з приміщення 1-1 до приміщення 1-2, улаштувати перегородку в приміщенні 1-2 на відстані 2,40 м від зовнішньої стіни, улаштувати перегородку в приміщенні 1-5 на відстані 1,50 м від перегородки та улаштувати перегородку між приміщеннями 1-5 та 1-11, улаштувати дверний проріз з приміщення 1-6 до приміщення 1-8, закрити дверний проріз з приміщення 1-5 до приміщення 1-8. Всі переобладнання погодити у встановленому порядку. Зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 облаштувати у належних їм частках будинку автономні системи опалення, газопостачання, водопостачання, вентиляції та електропостачання із замовленням проектної документації та її погодженням у встановленому порядку.

Виділено ОСОБА_2 у користування земельну ділянку площею 0,0185 га (під будинком 0,0057 га, під господарськими будівлями 0,0020 га, під прибудинковою територією 0,0108 га), розташованої в АДРЕСА_2 , згідно з варіантом №1 (додаток №2.1) Висновку експерта №29-17 за результатами проведення судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи від 22 лютого 2018 року, визначену для сторони 1: в межах від т.А до т. Б до т. В до т. Г - зовнішня стіна будинку, від т.Г до т.А - лінія розділу будинку, від т.І до т.ї- 4,0 м., від т.І до т.Й- 13,49 м., від т.Й до т.К-7,81 м., від т.К до т.І - 13,44 м., від т.О до т.П -9,69 м., від т.П до т.Р - 4,75 м., від т.Р до т.У- 5,09 м., від т.У до т.Ф - 4,98 м., від т.Ф до т.X - 3,92 м., від т.X до т.О - 1,63 м.

Виділено ОСОБА_1 у користування земельну ділянку площею 0,0185 га (під будинком 0,0036 га, під господарськими будівлями 0,0024 га, під прибудинковою територією 0,0125 га), розташованої в АДРЕСА_2 , згідно варіанту №1 (додаток №2.1) Висновку експерта №29-17 за результатами проведення судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи від 22 лютого 2018 року, визначену для сторони 2; в межах від т.Г до т.Е зо т.Ж- зовнішня стіна будинку, від т.Ж до т.И до т.Г- ліня розподілу будинку, від т.Й до т.Л -9,09 м., від т.Л до т.М - 11,13 м., від т.М до т.Н- 10,27 м., від т.Н до т.К-3,06 м., від т.К до т.Й- 7,81м., від т.Ф до т.Т - зовнішня стіна літньої кухні, від т.Т до т.С - 4,93 м., від т.С до т.Р - 4,13 м., від т.Р до т.У- 3,09 м., від т.У до т.Ф- 4,98 м..

Земельна ділянка спільного користування площею 0,0230 га (показано білим кольором) розташована в межах: від т.Ц до т.І - 1,30 м., 2,07 м., 4,07 м., 0,75 м., 3,08 м., 1,84 м., 1,49 м., 6,68 м., від т.І до т. К- 13,44 м., від т.К до т.Н - 3,06 м., від т.Н до т.М- 10,27 м., від т.М до т.О - 3,81 м., від т.О до т.Ф - 1,63 м., 3,92 м., від т.Ф до т.Т - зовнішня стіна літньої кухні, від т.Т до т.С - 4,93 м., від т.С до т.Ц - 17,9 3м., від т.А до т.З до т.И до т.Ж до т.Є - земельна ділянка під будинком.

В задоволенні інших вимог як первісного так і зустрічного позовів відмовлено.

Додатковим рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 травня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5816,55 грн судового збору. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1550,51 грн судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині: - визнання нежитлової будівлі «магазину продтоварів з залом для комп`ютерних ігор» об`єктом права спільної сумісної власності сторін, - визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину цієї будівлі та залишення іншої 1/2 частини в його власності; - виділення ОСОБА_1 в рахунок поділу майна та визнання за нею права власності на нежитлову будівлю - магазин; припинення його права власності на 1/2 частину цією будівлі, - виділення ОСОБА_2 та визнання за ним права власності на цех по виробництву макаронних виробів; - припинення права власності ОСОБА_1 на 1/2 частину цеху по виробництву макаронних виробів; - стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 61 701 грн грошової компенсації за переотримане майно, та відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині. Визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на нежитлову будівлю «магазин продтоварів з залом для комп`ютерних ігор». Доповнити рішення суду в частині поділу житлового будинку по АДРЕСА_2 в частині зазначення виконавців робіт по переплануванню будинку, вартості будинку та вартості часток у будинку, виділених сторонам. Судові витрати, понесені сторонами, поділити порівну. ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду в частині вирішення судом спору щодо поділу житлового будинку, нежитлової будівлі «магазину продтоварів з залом для комп`ютерних ігор», відмови у визнанні цієї будівлі його особистою власністю, ігнорування судом при розподілі майна боргових зобов`язань подружжя перед третьою особою, поділу цеху по виробництву макаронних виробів не відповідає вимогам закону, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Скаржник посилається на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо об`єктів нерухомого майна зводяться не до поділу їх в натурі, а до перерозподілу часток співвласників шляхом матеріальної компенсації. За відсутності доказів, що спірні об`єкти є неподільними, суд не провів поділ об`єктів нерухомого майна, передавши сторонам одній об`єкти і компенсувавши їх частки в них іншими об`єктами. ОСОБА_2 вважає, що ОСОБА_1 фактично заявлені вимоги не про виділ частки із майна, а про її припинення, наслідком чого є визнання права власності в цілому за кожною сторін на окремий об`єкт нерухомого майна. Зазначає, що суд проігнорував ч. 3 ст. 71 СК України, виділивши магазин продтоварів ОСОБА_1 , в той час як магазин та цех використовувались саме ним як фізичною особою підприємцем. Цех по виробництву макаронних виробів, а також житловий будинок належить сторонам на праві спільної часткової власності, тому на правовідносини їх поділу не поширюються положення ст.71 СК України, а слід застосовувати ст.34, 365, 370 ЦК України. При розподілі житлового будинку суд вказав, які саме об`єкти виділяються кожній із сторін, але не зазначив на яку суму і яка вартість виділеної кожній із сторін частки у будинку, не зазначив виконавців робіт по переплануванню будинку. ОСОБА_2 заперечує проти компенсації частки ОСОБА_1 в вартості цеху з виробництв макаронних виробів за рахунок передачі їй у власність нежитлової будівлі магазину, оскільки це різні самостійні об`єкти нерухомого майна з різним правовим статусом щодо форми власності та вартістю. В той же час ОСОБА_2 не заперечує, що будинок і цех по виробництву макаронних виробів належить йому та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності, по 1/2 частині кожному. Проте судом невірно зазначена вартість будинку, яка відповідно до висновку експерта становить 1297920 грн, а судом зазначено 809094 грн. При визначенні вартості цеху по виробництву макаронних виробів суд посилається на звіт від 19.05.2017, але в матеріалах справи міститься лише копія титульного листа звіту без опису цеху. Крім того, на думку скаржника, записи судових засідань не містять клопотань від жодної із сторін про долучення звіту до справи. Судом також не зазначено правових підстав і доказів неврахування при розподілі майна подружжя боргового зобов`язання, яке виникло в період шлюбу і кошти від якого було використано на будівництво об`єкта нерухомого майна, яке після завершення будівництва використовувалось скаржником в його підприємницькій діяльності. ОСОБА_2 наполягає на тому, що "магазин продтоварів з залом для комп`ютерних ігор" є його особистою власністю, кошти для його будівництва були запозичені у ОСОБА_7 . Судовим рішенням встановлено, що ці запозичені кошти є його особистою власністю і використані на будівництво магазину, тобто магазин є його особистою власністю. Суд не навів в рішенні жодного спростування факту, що кошти, отримані в борг згідно із борговими розписками від 11.03.2006 та 10.04.2008, були використані для будівництва саме магазину. Крім того, суд не врахував тієї обставини, що нежитлові будівлі по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 мають по декілька виходів, що дає підстави для залишення їх у спільному користуванні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції змінити, та :

- визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя малі архітектурні форми по АДРЕСА_4, по АДРЕСА_5, по АДРЕСА_1, по АДРЕСА_6 , автомобіль MITSUBISHI PADJERO, 2003 року випуску, меблі, прилади та інше устаткування у житловому будинку по АДРЕСА_2 ,

- припинити її ( ОСОБА_1 ) право власності на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_2 , визнавши право власності на даний об`єкт в цілому за ОСОБА_2 ,

- скасувати реальний розподіл житлового будинку по АДРЕСА_2 ,

- виділити їй в рахунок поділу майна подружжя та визнати право власності на малу архітектурну форму по АДРЕСА_1 ,

- виділити ОСОБА_2 та визнати за ним право власності на малі архітектурні форми по АДРЕСА_4, АДРЕСА_5, АДРЕСА_6 ,

- виділити та визнати за ОСОБА_2 право власності на меблі, прилади та інше устаткування в житловому будинку по АДРЕСА_2 згідно з переліком,

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 половину вартості автомобіля MITSUBISHI PADJERO, 2003 року випуску, в розмірі 170 507,50 грн,

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 51 559 50 грн грошової компенсації за переотриману вартість майна,

- в іншій частині рішення суду залишити без змін, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення, порушення норм процесуального права.

На думку скаржника, судове рішення не містить мотивів неврахування наданих нею доказів на підтвердження наявності в спільній сумісній власності подружжя рухомого майна, зокрема, відеодоказ наявних меблів, приладів та іншого устаткування в житловому будинку, ціна на які погоджена сторонами, та докази щодо наявності малих архітектурних форм по АДРЕСА_1, по АДРЕСА_7 та АДРЕСА_6 ціна на які також погоджені сторонами. Поза увагою суду залишились транспортні засоби, які були набуті сторонами в шлюбі і є спільним сумісним майном подружжя, проте деякі ОСОБА_2 відчужив без її згоди, коштами розпорядився на власний розсуд. В той же час ОСОБА_1 погоджується із рішенням суду «в частині визнання за нею права власності на магазин продтоварів з залом для комп`ютерних ігор та малу архітектурну форму по АДРЕСА_1 ; визнання за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок з прибудовами зі всіма меблями, приладами та устаткуванням в ньому, цех по виробництву макаронних виробів, три малі архітектурні форми, автомобіль MITSUBISHI PADJERO, 2003 року випуску. Оскільки автомобіль MITSUBISHI PADJERO, 2003 року випуску, був проданий, то половина його вартості має бути присуджена ОСОБА_1 ». Скаржник заперечує проти визнання боргу ОСОБА_2 за договорами позики, укладеними з ОСОБА_7 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки судовим рішенням встановлено, що цей борг є грошовим зобов`язанням лише ОСОБА_2 . Також звертається увагу суду на те, що за результатами почеркознавчої експертизи, виконані ці розписки були у квітні-серпні 2015 року, а не 11.03.2006 та 10.04.2008. Факт вчинення ОСОБА_2 насильства відносно ОСОБА_1 виключає можливість залишення майна у їх спільному користуванні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідач-позивач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, вважаючи її необґрунтованою, а подану ним апеляційну скаргу на рішення суду від 05.03.2019 задовольнити в повному обсязі. ОСОБА_2 зазначає, що три малі архітектурні форми на даний час демонтовані, оскільки закінчився термін оренди земельних ділянок, на яких вони були розміщені. Автомобіль MITSUBISHI PADJERO, 2003 року випуску, був проданий під час шлюбу, а кошти використані в інтересах сім`ї, і перераховані їх дочці в сумі 6400 доларів США. Щодо виділу йому меблів, приладів та устаткування в житловому будинку, то скаржник зазначає, що під час відбування ним покарання за вироком суду, ОСОБА_1 вказане майно вивезла, у зв`язку з чим було порушене кримінальне провадження. Мала архітектурна форма по АДРЕСА_1 належить іншому власнику, а не подружжю. ОСОБА_2 погоджується із рішенням суду в частині розподілу житлового будинку та заперечує проти визнання права власності на цей об`єкт за ним в цілому. ОСОБА_2 не заперечує проти належності майна подружжю, а саме житлового будинку, цеху по виробництву макаронних виробів, проте інше майно - автомобілі, малі архітектурні форми, майно у будинку на час розгляду справи було відсутнє. Також скаржник наполягає на тому, що вартість цеху становить 693 945 грн, що також визнано в апеляційній скарзі ОСОБА_1

ОСОБА_1 своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не скористалася.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2,5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення суду частково не відповідає.

Судом встановлено, що сторони з 14.02.1987 перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.226 т.1), який розірвано рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13.01.2015 (а.с.43 том 1).

За час перебування сторін у шлюбі ними було придбано рухоме та нерухоме майно, про розподіл якого ставиться питання як ОСОБА_1 так і ОСОБА_2 у поданих ними позовних заявах.

Спірним майном сторони визначили:

- нежитлову будівлю «магазин продтоварів з залом для комп`ютерних ігор» по АДРЕСА_1,

- малу архітектурну форму по АДРЕСА_1,

- малу архітектурні форму по АДРЕСА_4

- малу архітектурну форму по АДРЕСА_6 ,

- малу архітектурну форму по АДРЕСА_5,

- цех по виробництву макаронних виробів по АДРЕСА_3 ,

- житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 , а також земельну ділянку за цією адресою;

- меблі, прилади та устаткування, що знаходяться в житловому будинку по АДРЕСА_2 ,

- автомобіль ГАЗ 3302 СПГ,

- автомобіль MITSUBISHI PADJERO,

- автомобіль ГАЗ 5327,

- автомобіль ЗІЛ 130 СПГ,

- дві вітрини холодильні.

Пунктом 3 частини першої статті 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб.

Основним завданням суду при вирішенні спорів про поділ майна подружжя є вирішення конфлікту між подружжям, тобто здійснення судом своєї базової функції - ухвалення обов`язково рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не виводить його на новий рівень для сторін, які в будь-якому випадку не можуть між собою домовитися.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

На зазначене звертається увага судів в постанові Верховного Суду від 20.05.2019 у справі №360/303/17-ц.

Проте зазначені вище норми закону не було в повній мірі враховані судом першої інстанції при розподілі спільного майна колишнього подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_2

Визнаючи нежитлову будівлю «магазин продтоварів з залом для комп`ютерних ігор» по АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя, та по 1/2 частині за кожною із сторін, припиняючи право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину та передаючи її в цілому в власність ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що дана будівля є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , остання має право на 1/2 частку даної нежитлової будівлі, але визнав за можливе виділити її в цілому ОСОБА_1 , припинивши право власності ОСОБА_2 .

Колегія суддів частково не погоджується із зазначеним висновком суду, враховуючи наступне.

Як вказано вище, за приписами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Майно, яке належить до особистої приватної власності дружини, чоловіка визначено у статті 57 цього Кодексу.

Разом з тим, сам по собі факт придбання спірного майна за час шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. У тому разі, якщо майно набувається у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, то воно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Виходячи з аналізу наведених вище норм законодавства, обов`язок довести ті обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного із подружжя, покладено на останнього.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.01.2012 нежитлова будівля, «магазин продтоварів з залом для комп`ютерних ігор», що розташована по АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_2 в цілому. Дата реєстрації права власності -18.01.2012. (копія на а.с.15 том 1). Спірна нежитлова будівля придбана в період перебування сторін у шлюбі.

ОСОБА_2 наполягав на тому, що зазначений об`єкт нерухомості є його особистою приватною власністю, оскільки придбаний за кошти, отримані від ОСОБА_7 за договорами позики від 11.03.2006 та 10.04.2008.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

ОСОБА_2 в порушення зазначених норм не було доведено належними та допустимими доказами придбання даної нерухомості за рахунок запозичених ним коштів.

Так, наявні в матеріалах справи копії документів (рахунки-фактури, товарні чеки, договори, накладні, видаткові товарні чеки тощо) підтверджують факт здійснення будівництва магазину в період шлюбу сторін, проте жодним чином не доводить, що будівництво здійснювалось за рахунок запозичених за договорами позики коштів.

Дійсно, договір підряду на будівництво укладений з ТОВ «Євро-Клас» 09.02.2006, тобто до першого договору позики від 11.03.2006 (копія на а.с.156 том 1), а договір підряду №01/09 з ТОВ «Валком» укладений 01.08.2008, тобто після укладення договору позики від 10.04.2008.

В той же час, в справі наявна довідка від 22.01.2016 приватного нотаріуса Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області Кузьменка О.В., згідно із якою ним 10.03.2006 був посвідчений договір купівлі-продажу нежитлової будівлі магазину по АДРЕСА_2 , за яким ОСОБА_2 та ОСОБА_1 продали зазначену будівлю за 64785 грн (а.с.225 том 1).

Відповідно до довідки Ніжинської ОДПІ ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в 2006-2012 роках активно займалися підприємницькою діяльністю, сплативши в 2006 році єдиний податок 36894 грн та 286524 грн, в 2007 році -334697 грн та 490100 грн, в 2008 -319403 грн та 438185 грн, 2009 - 407805 грн та 370930 грн, 2010 - 265580 грн та 458779 грн, 2011 - 244143 грн та 490301 грн, в 2012 - 82174 грн та 344517 грн відповідно (а.с.146 том 1 та а.с. 23 том 1).

Згідно з інформацією Регіонального сервісного центру МВС у Чернігівській області Територіального сервісного центру 7443 від 03.12.2015 ОСОБА_2 11.01.2006 був знятий з обліку для реалізації автомобіль ГАЗ 2705 КТП1 СПГ, 1996 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ; 31.06.2006 був знятий з обліку для реалізації автомобіль PEUGEOT 307 ХR, 2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , а 15.04.2006 ним був придбаний автомобіль MITSUBISHI PADJERO, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 (а.с.150-151 т.1).

Вказані вище докази свідчать про отримання подружжям перед початком будівництва, окрім доходів від здійснення підприємницької діяльності, коштів від продажу рухомого та нерухомого майна, що спростовують доводи ОСОБА_2 про те, що нежитлова будівля, «магазин продтоварів з залом для комп`ютерних ігор» були побудовано виключно за запозичені ним грошові кошти.

Отже, за відсутності спростування ОСОБА_2 належними доказами презумпції права спільної сумісної власності подружжя, нежитлова будівля, «магазин продтоварів з залом для комп`ютерних ігор» по АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна кожного із подружжя є рівними.

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_2 про те, що зазначений магазин був зареєстрований за ним як за фізичною особою-підприємцем, а тому вимоги ст. 71 СК України на зазначене майно не розповсюджуються.

В оцінці доводів зазначених доводів колегія суддів вважає обов`язковим дотриматися правового висновку, сформульованого Верховним Судом в постанові від 01.08.2018 у справі №306/3460/14-ц, згідно з яким майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичної особи-підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Як вказано вище, ОСОБА_2 не довів факту придбання даної спірної будівлі не за спільні кошти подружжя. Його доводи щодо подальшого використання даної будівлі для здійснення підприємницької діяльності не беруться до уваги, оскільки згідно із даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 припинив підприємницьку діяльність з 05.01.2017. Отже, підстави, які вказує відповідач ОСОБА_2 , для визнання за ним права власності в цілому на даний об`єкт нерухомості - відсутні.

Проте колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо виділення нежитлової будівлі «магазин продтоварів з залом для комп`ютерних ігор» ОСОБА_1 та визнання за нею в цілому права власності на цю будівлю з припиненням частки ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва на нерухоме майно від 23.01.2012, плану будівлі (а.с.41-42 том 1) та довідки КП «Ніжинське міжміське БТІ» (а.с.60 т.3) дана нежитлова будівля має загальну площу 222,1 кв.м., підвал площею 107,4 кв.м., складається з двох поверхів, має ганок, пандус та два входи в підвал.

Вартість будівлі складає 2 098 813 грн (а.с.70 том 1). Оцінку будівлі сторони не оспорювали.

Кожна із сторін претендує на цю будівлю, бажаючи залишити її у своїй власності.

З огляду на розміри будівлі, її вартість та відсутність рівнозначного майна і варіантів поділу, колегія суддів вважає за можливе визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності на нежитлову будівлю «магазин продтоварів з залом для комп`ютерних ігор» по 1/2 частині за кожним, відмовивши ОСОБА_1 у виділенні їй цього майна в цілому з визнанням за нею права власності та з припиненням частки ОСОБА_2 в цьому майні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволені позову ОСОБА_2 про визнання вказаної будівлі його особистою власністю та про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання цієї будівлі спільною сумісною власністю, визнання за нею права власності на 1/2 частину будівлі та залишення права власності на 1/2 частину нежитлової будівлі за ОСОБА_2 .

В частині виділення всієї будівлі ОСОБА_1 з припиненням частки ОСОБА_2 рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо неврахуванні при поділі майна боргових зобов`язань сторін, колегія суддів до уваги не приймає з огляду на відсутність на час розгляду справи таких позовних вимог.

Вирішуючи питання про поділ чотирьох малих архітектурних форм по АДРЕСА_1, АДРЕСА_4, АДРЕСА_5, АДРЕСА_6, суд першої інстанції виходив з того, що ці форми не є об`єктами нерухомого майна, сторонами не надано доказів введення їх в експлуатацію для здійснення підприємницької діяльності, а на кіоск по АДРЕСА_5 видано припис на демонтаж, а тому у задоволенні вимог ОСОБА_1 про їх поділ було відмовлено.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 було надано у користування на умовах оренди земельну ділянку площею 0,0100 га по АДРЕСА_1 для розміщення малої архітектурної форми, проте станом на березень 2015 року договір оренди закінчив свою дію та не був поновлений на новий строк, про що зазначено у відповіді виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 11.02.2016 на звернення ОСОБА_1 (том 2 а.с.60).

Згідно із копією витягу з рішення Ніжинської міської ради від 18.02.2016 №12-8/2016 припинено право користування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 земельною ділянкою по АДРЕСА_4 , яка була їм надана для розміщення малої архітектурної форми -павільйону (а.с.59 том 2).

Із відповіді виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 10.02.2016 на звернення ОСОБА_1 встановлено, що в малій архітектурній форсі (кіоск) по АДРЕСА_5 здійснюється торгівля продуктами харчування. Інспекцією з благоустрою складено протокол про адміністративне правопорушення та видано припис на демонтаж кіоску (а.с.58 том 2).

З договору оренди від 12.06.2014 між Ніжинською міською радою (Орендодавцем) та підприємцями ОСОБА_2 і ОСОБА_1 (Орендарями) вбачається, що останні отримали в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (розміщення тимчасової споруди торгівельного призначення для здійснення підприємницької діяльності (кіоск) (а.с.61 том 2). Однак даний договір містить лише титульний та останній лист. З договору неможливо встановити час надання землі в оренду.

Основними законодавчими та нормативно-правовими актами, які регулюють встановлення тимчасових споруд (ТС) є: Закон України "Про благоустрій населених пунктів" від 06.09.2005 № 2807-IV; Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 № 3038-VI; Наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності» від 21.10.2011 №244.

Підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив`язки тимчасової споруди встановленого зразка.

Вказаних документів на жодну із спірних тимчасових споруд надано не було, як і не було надано даних щодо вартості вказаних тимчасових споруд.

Наявний в матеріалах справи звіт про оцінку майна - нежитлової споруди за адресою АДРЕСА_6 (а.с.85 том 1) не може бути взятий колегією суддів до уваги, оскільки при його складанні були використані нормативні акти, які регулюються оцінку нерухомого майна та цілісних майнових комплексів. Тимчасова споруда нерухомим майном не є.

Відповідно до п. 24 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Матеріали справи не містять даних щодо стану і місцезнаходження вказаних вище малих архітектурних форм після їх демонтажу, та даних щодо того, хто із сторін проводив демонтаж.

Враховуючи зазначене, а також відсутність в матеріалах справи достовірних доказів існування на час розгляду справи спірних малих архітектурних форм по АДРЕСА_1 , АДРЕСА_4, АДРЕСА_6 , АДРЕСА_5 (біла магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1»), даних щодо перебування цього майна у третіх осіб, а також інформації щодо їх вартості на час розгляду справи, позовні вимоги ОСОБА_1 про їх поділ задоволенню не підлягають, що вірно зазначив суд першої інстанції в своєму рішенні.

Вимога апеляційної скарги ОСОБА_1 про визнання чотирьох малих архітектурних форм спільною сумісною власністю подружжя не може бути задоволена, оскільки таких вимог ОСОБА_1 не заявлялось в суді першої інстанції і вони не були предметом розгляду. Позивач ставила лише питання про визнання за нею права власності на малу архітектурну форму по АДРЕСА_1 . Дана вимога задоволенню не підлягала, оскільки дане майно не можна вважати нерухомим.

Розглядаючи вимоги стосовно поділу автомобілів ГАЗ 3302 СПГ, MITSUBISHI PADJERO, 2003 року випуску, ГАЗ 5327, ЗІЛ 130 СПГ, суд першої інстанції зазначив, що сторонами не надані докази щодо вчинення відповідних правочинів щодо відчуження даних транспортних засобів, їх вартості, використання коштів від продажу в інтересах сім`ї чи навпаки, що унеможливлює вирішення питання щодо грошової компенсації їх вартості.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду в цій частині.

Судом встановлено, що автомобіль MITSUBISHI PADJERO, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , який був зареєстрований за ОСОБА_2 15.04.2006, був перереєстрований на нового власника за довідкою - фактурою від 04.12.2014, тобто під час шлюбу сторін (а.с. 150 том 1).

ОСОБА_1 не надано жодних доказів того, що кошти, отримані від продажу транспортного засобу MITSUBISHI PADJERO, 2003 року випуску, були використані ОСОБА_2 не в інтересах сім`ї. Підстави для визнання за ОСОБА_2 права власності 341015 грн, як вартості стягнення на користь ОСОБА_1 компенсації половини вартості автомобіля MITSUBISHI PADJERO, відсутні.

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо стягнення на її користь с ОСОБА_2 половини вартості даного автомобіля - 170507,5 грн та визнання автомобіля MITSUBISHI PADJERO спільною сумісною власністю подружжя - задоволенню не підлягають з огляду на відсутність таких позовних вимог, заявлених у належний спосіб.

Що стосується автомобілів ГАЗ 3302 СПГ, ГАЗ 5327, ЗІЛ 130 СПГ, то за даними ТСЦ 7443 МВС у Чернігівській області станом на 30.11.2015 за ОСОБА_2 значився зареєстрованим транспортний засіб ГАЗ 3302 СПГ, білого кольору, 2006 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_4 ; станом 30.11.2016 за ОСОБА_2 були зареєстровані: автомобіль ГАЗ 5327, зеленого кольору, 1978 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_5 та ЗІЛ 130-СПГ, зеленого кольору, 1982 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_6 (а.с.70 том 2).

Згідно з відповідкою ТСЦ 7443 Регіонального сервісного центру МВС у Чернігівській області від 01.02.2018 за ОСОБА_2 транспортні засоби не значаться.

Отже, в період з 30.11.2015 по 30.11.2016 був знятий з реєстрації спірний автомобіль ГАЗ 3302 СПГ, а в період з 30.11.2016 по 01.02.2018 - зняті з реєстрації автомобілі ГАЗ 5327 та ЗІЛ 130 -СПГ.

Клопотання про витребування більш детальної інформації щодо цих транспортних засобів сторони не заявляли.

Матеріали справи не містять жодних даних про причини зняття даних транспортних засобів з реєстрації - для продажу чи у зв`язку із знищенням, або з інших причин. З огляду на це відсутні законні підстави стверджувати, що автомобілі ГАЗ 3302 СПГ, ГАЗ 5327, ЗІЛ 130 СПГ були реалізовані ОСОБА_2 з отриманням від реалізації відповідних коштів та витрачання їх на власний розсуд.

За відсутністю таких даних, даних про перебування транспортних засобів у третіх осіб, а також за відсутністю даних про вартість автомобілів у суду першої інстанції не було підстав для здійснення поділу даного майна. Слід також зазначити, що такий спосіб захисту, як визнання права власності на певну суму грошей, після реалізації майна, законом не передбачено.

Колегія суддів вважає, що в цій частині суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в позові.

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 просила виділити ОСОБА_2 у власність в рахунок поділу майна подружжя цех по виробництву макаронних виробів, що розташований по АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 в свою чергу були заявлені позовні вимоги про залишення за кожним із подружжя права власності на 1/2 частину цеху.

Суд першої інстанції, розглядаючи зазначені вимоги сторін, прийшов до висновку про можливість виділення ОСОБА_2 даного нерухомого майна в рахунок поділу майна подружжя та визнання за ним права власності на цех по виробництву макаронних виробів та припинення права власності ОСОБА_1 на 1/2 частику цього цеху.

Зазначеного висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на справі спільної сумісної власності.

Згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 17.09.2008, виданого Виконавчим комітетом Ніжинської міської ради, цех по виробництву макаронних виробів, за адресою АДРЕСА_3 , належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частках по 1/2 частині, тобто перебуває у їх спільній частковій власності (копія на а.с.16 том 1).

Ні нормами ЦК України, ні нормами СК України, не передбачено здійснення розподілу майна, яке перебуває у спільній частковій власності осіб, в порядку поділу спільного майна подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частиною 1 ст. 365 ЦК України передбачено право співвласника припинити право іншого співвласника на частку у спільному майна за рішенням суду. Згідно із ч 1 ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Фактично ОСОБА_1 ставить питання про припинення своєї частки у спільній частковій власності. Відповідач ОСОБА_2 проти отримання частки ОСОБА_1 собі у власність заперечував.

Таким чином, вимоги ОСОБА_1 про визнання за ОСОБА_2 права власності в цілому на цех по виробництву макаронних виробів, що заявлені в порядку поділу спільного майна подружжя, задоволенню не підлягають.

Рішення в цій частині підлягає скасуванню з відмовою ОСОБА_1 в задоволенні позову в цій частині.

Судом встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_2 належить сторонам на праві спільної часткової власності. Здійснюючи поділ між сторонами по 1/2 частині житлового будинку з надвірними спорудами, та, встановлюючи порядок користування земельною ділянкою за цією ж адресою, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що за кожним із подружжя зареєстровано право власності на 1/2 його частину, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, що видане Виконавчим комітетом Ніжинської міської ради від 07.04.2003 (копія на а.с.14 том 1), а тому будинок підлягає поділу між ними.

Вартість житлового будинку 1 297 920 грн.

Обираючи варіант поділу домоволодіння та порядку користування земельною ділянкою, суд обґрунтовано виходив із висновку експерта №29-17 за результатами проведення судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи від 22.02.2018 (а.с.110 том 2). Так, стороні 1 ( ОСОБА_2 ) виділена частина домоволодіння вартістю 648569 грн, що на 341 грн менше ніж вартість ідеальної частки, а ОСОБА_1 - 649351 грн, що на 341 грн більше ніж вартість ідеальної частки.

Обраний варіант є найбільш наближеним по вартості до ідеальних часток власників будинку.

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заперечень щодо обраного варіанту поділу та встановлення порядку користування земельною ділянкою не містять. ОСОБА_1 наполягає на виділенні житлового будинку у власність ОСОБА_2 в цілому і заперечує проти проведення реального його розподілу. Проте зазначені вимоги не підлягають задоволенню, оскільки, реєструючи право власності на зазначений будинок, сторони самі визначити свої частки у ньому, тому припинити право власності ОСОБА_1 на її частку у будинку шляхом визнання будинку в цілому власністю іншого із співвласників, неможливо в порядку поділу спільного майна подружжя.

Доводи ОСОБА_1 щодо неможливості спільного користування нерухомим майном через агресивну поведінку ОСОБА_2 , за яке останній був засуджений, колегія суддів до уваги не приймає. Покарання за вчинений злочин ОСОБА_2 відбув, інших даних щодо вчинення неправомірних дій відносно ОСОБА_1 після відбуття покарання матеріали справи не містять. Будинок, що ділиться між сторонами буде мати окремі виходи для кожної з сторін. Кожна частина будинку може бути ізольована після проведення певних робіт по переплануванню кожною із сторін.

Щодо посилання ОСОБА_2 на невірне визначення судом першої інстанції вартості житлового будинку, а також необхідність зазначення у судовому рішенні вартості будинку та вартості часток у будинку, виділених сторонам, то зазначені обставини не можуть бути визнані підставами для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду, оскільки не зазначення цих даних не впливає на правильність вирішення спору судом в цій частині. Ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами визначена в пункті 1 висновку експерта, вартості кожного приміщення, виділених сторонам, зазначені в судовому рішенні. Розподіл проведений, виходячи з реальної вартості домоволодіння.

Щодо невірної вартості, то суд першої інстанції, перераховуючи докази, вказав, що станом на 02.11.2015 вартість будинку складала 809094 грн. При цьому, як вказано вище, розподіл проведений з врахуванням висновків експертизи, відповідно до якої вартість домоволодіння складає 1297920 грн.

Твердження ОСОБА_2 про необхідність зазначення в рішенні виконавців робіт по переплануванню будинку, є підставою для зміни рішення суду.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 265 ЦПК України. Резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 265 - 267 ЦПК.

Резолютивна частина рішення суду першої інстанції в цій частині не є чітким.

Опитана в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_9 . пояснила, що нормативно - правові акти, які регулюють порядок проведення експертизи не визначають її права призначати виконавців робіт при розподілі домоволодіння. Саме через це у висновку відсутня вказівка на виконавців робіт. Надаючи роз`яснення, експерт вказала, що роботи пов`язані з улаштуванням дверного прорізу з приміщення 1-1 до приміщення 1-2, а також роботи по улаштуванню дверного прорізу з приміщення 1-6 до приміщення 1-8 у першому варіанті розподілу можуть бути проведені виключно стороною №1, а інші роботи, а саме: закриття дверного прорізу з приміщення 1-1 до приміщення 1-4; улаштування перегородки в приміщенні 1-2 на відстані 2,40 м від зовнішньої стіни; улаштування перегородку в приміщенні 1-5 на відстані 1,50 м від перегородки та улаштування перегородки між приміщеннями 1-5 та 1-11; закриття дверного прорізу з приміщення 1-5 до приміщення 1-8 - може виконати будь-яка з сторін.

З огляду на вимоги щодо чіткості резолютивної частини рішення та з врахуванням вказаних роз`яснень експерта, слід зобов`язати ОСОБА_2 , як сторону №1, виконати перепланування будинку, а саме: улаштувати дверний проріз з приміщення 1-1 до приміщення 1-2; улаштувати перегородку в приміщенні 1-5 на відстані 1,50 м від перегородки та улаштувати перегородку між приміщеннями 1-5 та 1-11; улаштувати дверний проріз з приміщення 1-6 до приміщення 1-8. В свою чергу, ОСОБА_1 , як сторону №2 слід зобов`язати виконати перепланування будинку, а саме: закрити дверний проріз з приміщення 1-1 до приміщення 1-4; улаштувати перегородку в приміщенні 1-2 на відстані 2,40 м від зовнішньої стіни; закрити дверний проріз з приміщення 1-5 до приміщення 1-8.

ОСОБА_1 були заявлені позовні вимоги про присудження ОСОБА_2 в рахунок розміру його частки в спільному майні подружжя меблів, приладів та іншого устаткування в житловому будинку по АДРЕСА_2 (а.с.51 том 2). В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вже ставить додатково питання про визнання меблів, приладів та іншого устаткування спільним сумісним майном подружжя, проте ця вимога не підлягає розгляду в суді апеляційної інстанції з огляду на приписи ч.6 ст.367 ЦПК України.

ОСОБА_2 просив меблі та технічні побутові прилади розділити в рівних частках між сторонами пропорційно до їх вартості (а.с.18 том 3).

Як зазначалося вище, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 ОСОБА_2 зазначає, що під час відбування ним покарання ОСОБА_1 вказане нею майно вивезла і в будинку нічого не залишилось, у зв`язку з чим було відкрито кримінальне провадження (а.с.195-200 том 3).

Належних та достовірних доказів наявності всього майна згідно з переліком в будинку станом саме на час розгляду справи сторонами не надано. ОСОБА_2 визнав наявність лише світильника-бра, болгарки, сейфу й газонокосарки. Суд першої інстанції це майно виділив відповідачеві, частково задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 . Підстави для зміни чи скасування рішення в цій частині відсутні. Те, що суд визнав право власності на вказане рухоме майно сторони не оспорюють.

Рішення в частини відмови ОСОБА_2 в розподілі прилавків - вітрин холодильних сторонами не оскаржується.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в розподілі між сторонами цеху по виробництву макаронних виробів, розташованого в АДРЕСА_3 та про скасування рішення в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на нежитлову будівлю «магазин продтоварів з залом для комп`ютерних ігор», розташовану в АДРЕСА_1 з припиненням частки ОСОБА_2 , стягнута судом першої інстанції сума компенсації за переотримане майно в розмірі 61701 грн підлягає зменшенню до 1250 грн (вартість переданого відповідачу судом рухомого майна - світильника-бра, болгарки, сейфу та газонокосарки).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, що понесені сторонам в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з приписів ст. 141 ЦПК України.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 і про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 , на користь останнього з позивача ОСОБА_1 слід стягнути 8952,3 грн, пропорційно до суми задоволених вимог (вимоги задоволені на 49%; 18270 (сума судового збору) х 49% : 100 =8952,3 ).

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч.1 п.4, 381- 384, 389, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 березня 2019 року скасувати:

- в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на нежитлову будівлю «магазин продтоварів з залом для комп`ютерних ігор», розташовану в АДРЕСА_5 та припинення права власності ОСОБА_2 на 1/2 частину цієї нежитлової будівлі;

- в частині виділення ОСОБА_2 цеху по виробництву макаронних виробів, розташованого в АДРЕСА_3 , вартістю 2035862 грн та припинення права власності ОСОБА_1 на 1/2 частину цієї нежитлової будівлі.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні вимог про визнання за ОСОБА_2 права власності на цех по виробництву макаронних виробів, що розташований в АДРЕСА_3 та у визнанні за ОСОБА_1 права власності на нежитлову будівлю «магазин продтоварів з залом для комп`ютерних ігор», що розташована в АДРЕСА_5 та припиненні права власності ОСОБА_2 на 1/2 частину цієї нежитлової будівлі.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 березня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 61701 грн грошової компенсації за переотримане майно змінити, зменшивши вказану суму до 1250 грн.

Абзац 13 резолютивної частини рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 березня 2019 року викласти в наступній редакції:

«Зобов`язати ОСОБА_2 виконати перепланування будинку, а саме: улаштувати дверний проріз з приміщення 1-1 до приміщення 1-2; улаштувати перегородку в приміщенні 1-5 на відстані 1,50 м від перегородки та улаштувати перегородку між приміщеннями 1-5 та 1-11; улаштувати дверний проріз з приміщення 1-6 до приміщення 1-8.

Зобов`язати ОСОБА_1 виконати перепланування будинку, а саме: закрити дверний проріз з приміщення 1-1 до приміщення 1-4; улаштувати перегородку в приміщенні 1-2 на відстані 2,40 м від зовнішньої стіни; закрити дверний проріз з приміщення 1-5 до приміщення 1-8».

В іншій частині рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 березня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_8 , АДРЕСА_2 ) судові витрати, що понесені в апеляційній інстанції, в сумі 8952,3 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

Н.В.Висоцька

Н.В.Шитченко

Повний текст складнений 22.07.2019.