РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/19963/18

пр. № 2/759/2804/19

11 грудня 2019 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі:

головуючого судді Миколаєць І.Ю.,

при секретарі Шелудько В.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ :

10.12.2018 року ОСОБА_1 , який представляє інтереси ОСОБА_3 за довіреністю звернувся до Святошинського районного суду з позовом до ОСОБА_2 вимогами якої є в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 позбавивши ОСОБА_2 (права власності на цілу частку.

Позов мотивований тим, що 12 березня 1988 року у Представництві голови виконавчої влади Шекінського району Азербайджанської Республіки у селі Охуд між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу складено відповідний актовий запис № 16, та видано свідоцтво про укладення шлюбу.

Під час спільного проживання у позивача та відповідача відносини не склалися, внаслідок того, що кожний з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, у зв`язку з цим позивачем була подана позовна заява про розірвання шлюбу з відповідачем.

За час спільного проживання, відповідачем та усіма членами його сім`ї була приватизована кімната за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, згідно свідоцтва про право власності кімната за адресою: АДРЕСА_1 , належить у рівних долях - відповідачу, позивачу, та їх дітям - ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 .

В тому числі, на відповідача оформлена квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

Квартира за адресою: АДРЕСА_2 була придбана згідно договору купівлі-продажу від 11 березня 2009 року, укладеним між відповідачем та ОСОБА_7 .

В тому числі, варто зазначити, що за попереднім договором від 21 лютого 2009 року, укладеним між ОСОБА_7 , та позивачем, сторони домовились, що в майбутньому позивач та ОСОБА_7 укладуть договір про купівлю квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно заяви ОСОБА_7 від 11 березня 2009 року, йому було передано 438 900,00 грн. на виконання договору купівлі-продажу від 11 березня 2009 року. При цьому, спірна квартира була придбана за кошти позивача.

Тобто, спірна квартира була придбана за 438 900,00 грн. 1/2 частина спірної квартири становить 219 450,00 грн.

Після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами, спірна квартира залишилась у користуванні відповідача.

В тому числі, варто зазначити, що інформація про спірну квартиру відсутня в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, що підтверджується Інформаційною довідкою №147576559. А оригінали правоустановлюючих документів на спірну квартиру знаходяться у відповідача.

Таким чином, враховуючи те, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю сторін. Позивач бажає набути у власність 1/2 частину спірної квартири.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримує, просить задовольнити вимоги.

В судовому засіданні відповідач заперечують проти задоволення позову та простять відмовити у задоволенні позову, відзив не надіслав до Святошинського районного суду.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справа, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 12 березня 1988 року у Представництві голови виконавчої влади Шекінського району Азербайджанської Республіки у селі Охуд між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу складено відповідний актовий запис № 16, та видано свідоцтво про укладення шлюбу (а.с.8).

За час спільного проживання, відповідачем та усіма членами його сім`ї була приватизована кімната за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, згідно свідоцтва про право власності кімната за адресою: АДРЕСА_1 , належить у рівних долях - відповідачу, позивачу, та їх дітям - ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 (а.с.10).

На відповідача оформлена квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

Квартира за адресою: АДРЕСА_2 була придбана згідно договору купівлі-продажу від 11 березня 2009 року, укладеним між відповідачем та ОСОБА_7 (а.с.19-20).

Попереднім договором від 21 лютого 2009 року, укладеним між ОСОБА_7 , та позивачем, сторони домовились, що в майбутньому позивач та ОСОБА_7 укладуть договір про купівлю квартири за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.17-18).

Згідно заяви ОСОБА_7 від 11 березня 2009 року, йому було передано 438 900,00 грн. на виконання договору купівлі-продажу від 11 березня 2009 року. При цьому, спірна квартира була придбана за кошти позивача (а.с.21).

Тобто, спірна квартира була придбана за 438 900,00 грн. 1/2 частина спірної квартири становить 219 450,00 грн.

Після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами, спірна квартира залишилась у користуванні відповідача.

В тому числі, варто зазначити, що інформація про спірну квартиру відсутня в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, що підтверджується Інформаційною довідкою №147576559. А оригінали правоустановлюючих документів на спірну квартиру знаходяться у відповідача (а.с.24).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом.

Відповідно до правових позицій ВСУ висловлених у постановах від 30.03.2016 року № 6-2811цс15, від 18.01.2017 року № 6-2565цс16, від 05.07.2017 року № 6- 2405цс16, від 07.06.2017 року № 6-2670цс16, за змістом частини четвертої статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Згідно із частиною п`ятою цієї статті присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Відповідачем не доведено, що кошти на придбання спірної квартири та автомобіля були його особистою приватною власністю, відповідач не оспорює право спільної сумісної власності на квартиру та автомобіль, таким чином позовні вимоги в частині визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя підлягають задоволенню.

Пунктом 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що у випадку, коли один із подружжя здійснив відчуження майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, а саме: в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 позбавивши ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) права власності на цілу частку.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 17, 18, 76, 141, 259, 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про поділ майна подружжя, задовольнити.

В порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 позбавивши ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) права власності на цілу частку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю.Миколаєць