Справа № 137/1672/17
Провадження № 22-ц/801/2250/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гончарук-Аліфанова О. Ю.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 рокуСправа № 137/1672/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.,

за участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільній справу № 137/1672/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Літинська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування

за апеляційною скаргою, поданою представником ОСОБА_1 - адвокатом Лавренчуком Андрієм Сергійовичем на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 20 серпня 2019 року, повний текст якого складено 30 серпня 2019 року, ухвалене у складі судді Гончарук-Аліфанової О.Ю.,

встановив:

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , який обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 4, 4839 га для ведення сільськогосподарського виробництва, розташована на території Соснівської сільської ради Літинського району Вінницької області. У встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини звернулися вона та син спадкодавця - відповідач ОСОБА_2 .

Спадкодавець ОСОБА_3 у зв`язку з численними хворобами та відсутністю здатності самостійно себе доглядати та обслуговувати був у безпорадному стані. Зокрема ОСОБА_3 був встановлений діагноз гіпертонічна хвороба І ступеня, хронічний гострий родуоденіт (запальне захворювання 12-палої кишки), він неодноразово перебував на лікуванні у зв`язку із заподіяними йому тілесними ушкодженнями, внаслідок чого йому було встановлено діагноз «Залишкові явища закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку. Цефалгічний синдром», а згодом - «Емоційні лабільні (астенічні) розлади органічного генезу, код F06.62 по Міжнародному класифікатору хвороб (МКХ-10), з яким він перебував на обліку у Вінницькій обласній психіатричній лікарні ім. акад. Ющенка з 2005 року. З 30 травня 2005 року по 17 червня 2005 року перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом «Розлади особистості внаслідок перенесеної черепно-мозкової травми (струс головного мозку)».

Вказана хвороба проявлялася вираженою і постійною емоційною нестриманістю, лабільністю (нестійким емоційним станом), підвищеною стомлюваністю, дратівливістю, неприємними фізичними відчуттями (головні болі, запаморочення, втрата свідомості), а також зниженням пам`яті і уваги. 23 квітня 2015 року йому було встановлено діагноз «Ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, серцева недостатність І. Гіпертонічна хвороба ІІ-ІІІ ступеня, ризики ІV ступеня. Виразкова хвороба 12-палої кишки в стадії ремісії».

З 2002 року по день його смерті позивач проживала разом з братом за адресою АДРЕСА_1 , здійснювала за ним догляд під час того як він хворів, готувала їжу, прала речі, купувала ліки.

ОСОБА_3 неодноразово хотів бачити сина та потребував його допомоги, проте відповідач, який проживає у сусідньому селі, ігнорував його прохання та не відвідував батька, не спілкувався з ним та не здійснював за ним догляд.

Після смерті спадкодавця саме вона понесла витрати на його поховання та оплатила поминальний обід.

З наведених підстав, відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України просила усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 20 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено обставини, що ОСОБА_3 перебував у безпорадному стані внаслідок тяжкої хвороби або каліцтва, не міг самостійно забезпечити умови свого життя та потребував стороннього догляду. Свої висновки суд першої інстанції обґрунтовував тим, що ОСОБА_3 був дієздатним, до останнього дня працював водієм та отримував заробітну плату, був задіяний у веденні господарства, обходив себе сам, на час смерті похилого віку не досяг, медичні дані про те, що спадкодавець страждав на психічні розлади, внаслідок яких не міг усвідомлювати значення своїх дій чи керувати ними відсутні.

В апеляційній скарзі, поданій та підписаній адвокатом Лавренчуком А.С., ОСОБА_1. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції надав неналежну оцінку наявним у справі доказам та дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для задоволення позову, які не відповідають обставинам справи. Зокрема, судом надано неправильну оцінку доказам у справі щодо стану здоров`я ОСОБА_3 . Також помилковими є висновки суду, що ОСОБА_3 все життя працював водієм, оскільки працював сезонно, а довідку про доходи спадкодавця, на яку послався суд, неможливо перевірити на її достовірність через відсутність трудової книжки, яка була втрачена роботодавцем.

Відповідач ОСОБА_3 правом відзиву не скористався.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Лавренчук А.С. вимоги апеляційної скарги підтримали в межах доводів, зазначених в ній, просили скаргу задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Літинської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від завідувача Літинської державної нотаріальної контори Гуменюк Н.П. надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника третьої оосби, при вирішенні справи покладалася на думку суду.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (т.1 а.с. 9).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на спадкове майно, серед якого земельна ділянка площею 2,4839 га, для ведення сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Соснівської сільської ради Літинського району Вінницької області.

Заповіту на випадок своєї смерті ОСОБА_3 не залишив.

З копії спадкової справи № 252/2016 (т.1 а.с. 76-90), а також з листа завідувача Літинської державної нотаріальної контори Гуменюк Н.П. №2086/02-14 від 23 листопада 2017 року (т.1 а.с. 55, 56) встановлено, що після смерті ОСОБА_3 заведено спадкову справу. Із заявами про прийняття спадщини звернулися син спадкодавця ОСОБА_2 , та сестра спадкодавця ОСОБА_1 (т.1 а.с. 15-18, 67-68, 80 на звор. 76-90).

Шлюб між ОСОБА_3 та матір`ю відповідача ОСОБА_5 було розірвано 27 лютого 1985 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого Літинським відділом ЗАГС 29 квітня 1993 року (т. 1 а.с. 126).

Листом завідувача Літинської державної нотаріальної контори Гуменюк Н.П. № 2315/02-14 від 03 грудня 2016 року відповідачу повідомлено, що за відсутності правовстановлюючих документів видати свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлого неможливо. Роз`яснено право звернутися до суду за захистом своїх майнових прав та інтересів.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 08 червня 2017 року (т. 1 а.с. 20-21) за відповідачем, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , визнано право власності на земельну ділянку площею 2,4839 га, для ведення сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Соснівської сільської ради Літинського району Вінницької області, яке скасовано рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 07 вересня 2017 року (т.1 а.с. 22-23), а в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 на праві власності належав житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в якому позивач проживала разом з братом ОСОБА_3 та вела з ним спільне господарство (т.1 а.с. 25-27, 28, 130).

З листа Центрально-західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України № 3.2/6988 від 04 серпня 2017 року (т.1 а.с. 13), довідки ДУ «Крижопільський виправний центр ( № 113)» (т.1 а.с. 13 на звороті), а також з листа Літинського районного суду Вінницької області № 371 від 07 лютого 2005 року (т.1 а.с. 12) видно, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 з 24 вересня 2006 року до 02 березня 2007 року відбував покарання у ДУ «Крижопільський виправний центр (№ 113)», звідки писав листи (т. 1 а.с. 14).

З відповідних актів судово-медичного обстеження, медичних карт, консультативних висновків, епікризів, довідок, накладних, квитанцій, направлень та листків профілактичних оглядів (т.1 а.с. 28-43, 132-179, т.2 а.с. 2-35, 40, 46-70, 73-74, 147, 148) видно, що ОСОБА_3 хворів та перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні в Літинській ЦРЛ та ВОПЛ ім. акад. О.І.Ющенка. Діагнози: Закритий перелом правої променевої кістки в с/з зі зміщенням. Виразкова хвороба 12 палої кишки. ЗЧМТ. Струс головного мозку. Централізований та вузловий перелом нижнього щелепи. Розлад особистості внаслідок перенесеної черепно-мозкової травми (струс головного мозку). Залишкові явища ЧМТ, струсу головного мозку. Цефалгічний синдром. Емоційні лабільні (астенічні) розлади органічного генезу, код F06.62 по Міжнародному класифікатору хвороб (МКХ-10).

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 5 від 18 квітня 2019 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на 14 лютого 2016 року на психічні розлади не страждав, перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними (т.3 а.с. 78).

ОСОБА_3 з 01 червня 2007 року до 14 лютого 2016 року працював водієм у ФГ «Фаворит ВГВ» та отримував заробітну плату, 26 лютого 2016 року був виключений із списків працюючих у зв`язку зі смертю згідно з наказом № 5, що підтверджується довідками ФГ «Фаворит ВГВ» №№ 2, 3 від 09 січня 2018 року та №66 від 02 липня 2018 року (т.1 а.с. 190, 191, т. 2 а.с. 141), наказом № 5/16 від 23 лютого 2016 року (т.2 а.с. 109), довідками про заробітну плату (т.2 а.с. 110-111, 145), інформацією про доходи (т.2 а.с. 124 ), відомостями про застраховану особу (т.2 а.с. 126-128).

Відповідно до листа Хмільницького об`єднаного управління пенсійного фонду України Вінницької області № 182/06-37/08/2 від 25 січня 2018 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку в Літинському відділі з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Хмільницького об`єднаного управління пенсійного фонду України Вінницької області не перебував, пенсії не отримував (т.1 а.с. 129).

Згідно з частиною п`ятою статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Тлумачення частини п`ятої статті 1224 ЦК України свідчить, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Спадкоємець може бути усунений від права на спадщину лише при одночасному настанні указаних обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності (частина п`ята статті 1224 ЦК України).

Суд першої інстанції встановив, що померлий ОСОБА_3 до самої смерті, незважаючи на хвороби, вів активний спосіб життя, продовжував працювати сезонно, міг самостійно себе обходити та виконував просту фізичну роботу.

Докази, зібрані у справі щодо працевлаштування ОСОБА_3 , є належними та допустимими, підстави для сумнівів у їх достовірності відсутні.

Робота, яка виконувалася позивачем ОСОБА_1 по догляду за братом ОСОБА_6 : приготування їжі, ведення побуту, робота по господарству, придбання ліків пояснюється встановленим укладом життя сім`ї ОСОБА_1, що також було підтверджено показами свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , допитаних судом першої інстанції в судовому засіданні.

Доказів, які свідчать про те, що ОСОБА_3 страждав на психічні розлади, внаслідок яких він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними відсутні.

Встановлені обставини спростовують доводи позивача про те, що спадкодавець перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги.

Суд першої інстанції встановив, що спадкодавець по допомогу до сина ОСОБА_2 не звертався, як і не встановлено обставин ухилення відповідача від надання такої допомоги.

Оскільки факти безпорадного стану спадкодавця та ухилення відповідача від надання йому допомоги, не доведені, обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір врахував правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права на підставі доказів, яким судом надано належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про зміну чи скасування рішення суду першої інстанції і зводяться до переоцінки доказів.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 374, 375, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу подану представником ОСОБА_1 - адвокатом Лавренчуком Андрієм Сергійовичем залишити без задоволення.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 20 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2019 року.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник