Справа № 133/1190/18
Провадження № 22-ц/801/1436/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Проць В. А.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 рокуСправа № 133/1190/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Якименко М. М.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач (особа яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області, від 26 березня 2019 року, ухвалене у складі судді Проць В. А., у м. Козятин, дата складення повного тексту судового рішення відповідає даті його постановлення, -

в с т а н о в и в:

22.05.2018 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову вказав, що 14.12.2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір б/н, відповідно якого, банк надав їй кредит, в розмірі - 4100 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_4 не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за договором, а тому, станом на 30.04.2018 року загальна заборгованість за кредитом складає 93 526, 37 грн., з яких: 5 779, 96 грн. заборгованість за кредитом; 79 575, 23 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 241, 35 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 4 429, 83 грн. штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 26 березня 2019 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 14.12.2011 року, в розмірі 88 596 (вісімдесят вісім тисяч п`ятсот дев`яносто шість ) гривень 54 копійки, з яких: 5 779, 96 грн. заборгованість за кредитом; 79 575, 23 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 241, 35 грн. заборгованість за пенею та комісією та 1762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) гривні сплаченого Банком судового збору.

Частково задовольняючи позов, суд виходив із того, що наявність кредитних відносин між позивачем та відповідачем є доведено, ОСОБА_1 використовувала кредитну картку, що вбачається і з наданого позивачем розрахунку та вже після перепуску карти в 2014 році також здійснювала використання кратки, тому до стягнення підлягає тіло кредиту та нараховані проценти і пеня. В задоволенні позову в частині стягнення штрафів (фіксованого та процентної складової) слід відмовити, так як не може бути застосована подвійна відповідальність за одне і те ж порушення.

ОСОБА_1 подала заяву про перегляд заочного рішення, у задоволенні якої було відмовлено Ухвалою Козятинського міськрайонного суд від 03.05.2019 року (а.с. 20, т.2).

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову через його недоведеність.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд задовольнив позов, не звернувши увагу на збільшення банком процентної ставки, не з`ясував чому розрахунок заборгованості починається з 16 серпня 2014 року, тоді як строк дії першої картки сплив 14.12. 2012 року. Зазначає власний розрахунок заборгованості, за яким заборгованість за тілом кредиту становить 2 740,70 грн,, а за процентами 3 062 грн. 12 к.

Відзив на апеляційну скаргу від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» впродовж встановленого апеляційним судом строку, не надходив.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

По справі встановлено наступні обставини:

-14.12.2011 року ОСОБА_4 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.Як видно зі змісту копії цієї Анкети-заяви, ОСОБА_5 , ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПРИВАТБАНКУ, виявила бажання оформити на своє ім`я кредитну картку «Універсальна»/Gold (а. с. 36);

Як вбачається з наданого позивачем Руху коштів по кредитній картці (а.с. 23 25, т.1) та з інформації про рух коштів на банківських картках ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), нею до 16.08.2014 року використовувалася картка за номером НОМЕР_1 , якою вона активно користувалася та на якій станемо на 16.08.2014 року утворилася заборгованість в розмірі 4 094грн 27 к. та яка в зв`язку з перепуском карти була переведена на картковий рахунок № НОМЕР_2 . Про перевипуск карти та її отримання свідчить надане позивачем фото позичальника з карткою ( а. с. 183, 21)

Відтак саме цим пояснюється наявність станом на 16.08.2014 року боргу на картковому рахунку, про який йдеться, в розмірі 4 100 грн ( 4 094,27 в зв`язку з переводом боргу та 5,73 грн як заокруглення остатку по карті до 10 грн) (а.с. 23, т.1).

Як вбачається з наданого позивачем Руху коштів по картковому рахунку (а.с. 23 25) та наданому розрахунку заборгованості (а.с. 34 35, т.1), після отримання нової кратки відповідач здійснювала неодноразові трати та поповнення рахунку, що підтверджує факт використання пере випущеної карти.

Відтак, висновок суду першої інстанції про доведеність факту виникнення та існування кредитних відносин між позивачем та відповідачем, - є вірним.

На підтвердження розміру заборгованості позивач надав до матеріалів справи розрахунок заборгованості за договором б/н від 14.12.2011 року, укладеним між акціонерним товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та клієнтом ОСОБА_1 станом на 30.04.2018 року згідно якого за позичальником рахується заборгованість в розмірі 93 526, 37 грн, з яких 5 779, 96 грн. заборгованість за кредитом; 79 575, 23 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 241, 35 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 4 429, 83 грн. штраф (процентна складова)(а.с. 34-35, т.1).

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу, які регулюють відносини позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір відсотків, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Договір приєднання може бути укладено шляхом приєднання однією зі сторін до запропонованих умов, які встановлені іншою стороною у формулярах або інших стандартних формах. При цьому сторона, яка приєднується до них не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).

Саме договір приєднання мав місце у справі, що розглядається: підписавши анкету-заяву, відповідач погодилася з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також підтвердив, що він ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, з договором про надання банківських послуг та згодний з його умовами. Відповідач зобов`язався виконувати вимоги Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися зі змінами на сайті ПриватБанку.

Договір приєднання не передбачає підписання кожним із позичальників Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів, тощо.

Суд першої інстанції вірно вважав доведеним факт укладення кредитного договору між акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 , шляхом отримання позичальником кредитної картки зі встановленим кредитним лімітом, та використання позичальником кредитних коштів.

Однак суд не перевірив правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості, не звернув уваги на наявність в матеріалах справи Відзиву (з додатками) на позовну заяву (а.с.112 120), наявність заяви про застосування наслідків спливу строків давності (а.с. 130-131, т.1). та всупереч цьому постанови у справі Заочне рішення, що прямо суперечить вимогам статті 280 ЦПК України та унеможливлює за наявності відзиву проводити заочний розгляд справи.

Тому доводи апеляційної скарги в цій частині є підставними і апеляційний суд, перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку та наведеного відповідачем у апеляційній скарзі розрахунку, приходить до наступного:

Як вбачається з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, на боргові зобов`язання за Кредитом і Овердрафтом Банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами Банку з розрахунку 365/366 календарних днів на рік (п. 2.1.1.12.6 ).

Згідно Тарифів Банку (витяг на а.с. 37) за кредитною карткою «Універсальна»/Gold встановлено базову % ставку в місяць 2,5%, з 01.04.2013 р. - 2,3%; за тратами, здійсненими з 01.09.2014 року 2,7%; за тратами, здійсненими з 01.04.2015 року 3,5%.

З моменту виникнення 16.08.2014 року заборгованості в розмірі 4 100 грн за тілом кредиту, Банк вірно застосовував передбачені Тарифами розміри процентних ставок, що вбачається з наданого позивачем розрахунку (а.с. 34-35). Однак, як вбачається з розрахунку на Банк в заборгованість по тілу кредиту включав нараховані проценти за прострочення повернення кредитних коштів та на цю загальну суму знову нараховував проценти.

Такі дії позивача є незаконними, вчиненими всупереч вимог як закону, так і умов укладеного між сторонами договору, виходячи з наступного:

Поняття процентів дано у статті 536 ЦК України, у відповідності до якої за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Отже, виходячи з сутності процентів як плати боржником кредитору винагороди за взятий кредит, дії ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» по включенню в тіло кредиту нарахованих процентів, штрафів, пені, тощо, є такими, що суперечать нормам ст.ст. 536, 1048, 1056-1 ЦК України, а відтак є неправомірними.

Наведений відповідачем розрахунок також не можна взяти за основу, оскільки він проведений без урахування руху коштів по картковому рахунку, який відбувався за період з 16.08.2014 року по 30.04.2018 року (трати, погашення, тощо)

Тому апеляційний суд наводить власний розрахунок заборгованості.

ДатаКількість днів, за які нараховані процентиЗняття кредитних коштівЗаборгованість, на яку не нараховувались процентиЗаборгованість кредитних коштівПроцентна ставкаРозмір нарахованих процентівПроценти з наростаючим підсумкомСума внесених коштів
16.08.2014-,6---
17.08.2014-803980-27,6--200
19.08.2014--3885,73-27,6--94,27
20.08.2014-4,273890-27,6---
25.08.2014-29,963919,96-27,6---
26.08.2014-3,653923,61-27,6---
05.09.2014-1204043,61-32,4---
16.09.2014--3943,61-32,4--100
18.09.2014-1004043,61-32,4---
19.09.2014-0,174043,61-32,4--0,17
24.09.2014-1104043,61-32,4--110
26.09.20146--4043,6132,421,5921,59-
02.10.63,6132,457,8779,46-
18.10.20141779,71-4143,3232,462,69142,16-
04.11.2,3232,433,35175,51-
13.11.20141--4163,3232,43,70176,892,32
14.11.20144--4163,3232,414,82191,680,03
18.11.2014879,71-4231,9632,430,1330,13202,65
26.11.51,9632,460,5580,709,98
12.12.2,9632,422,81103,51-
18.12.20143179,71-4351,6732,4120,08223,58-
18.01.2015379,71-4431,3832,4119,65343,22-
21.01.51,3832,463,39406,61-
06.02.,40-5503,7832,488,18494,79-
24.02.201591--5500,5732,4445,54445,54498
26.05.20,5742133,76579,30-
16.06.40,5742153,43732,73-
10.07.60,5742198,90931,63-
10.08.80,5742225,371156,99-
05.09.00,5742200,331357,31-
10.10.20,5742330,741688,06-
10.11.40,5742331,922019,98-
31.12.60,574291,432111,42-
14.01.80,5742215,702327,12-
12.02.00,5742190,232517,34-
12.03.20,5742204,062721,40-
12.04.40,5742198,172919,56-
12.05.60,5742178,972953,22145,32
11.03.40,5742212,494507,89-
11.04.60,5742206,334714,21-
11.05.80,5742213,924928,4-
11.06.200,57422236,377164,76-
30.04.20181--6000,57426,927171,68-

Таким чином, як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 30 квітня 2018 року (в межах заявлених позовних вимог), заборгованість за отриманими в кредит коштами становить 6 000, 57 гр. (тіло кредиту) та за процентами 7 171,68 грн, а всього розмір заборгованості за кредитним договором б/н від 14 грудня 2011 року станом на 30 квітня 2018 року становить 13 172, 25 грн. Однак оскільки Банк висуває вимогу про стягнення лише 5 779, 96 грн. заборгованості за кредитом, то з відповідача слід стягнути на користь Банку 5 779, 96 грн заборгованості за кредитом( в межах заявлених позовних вимог) та 7 171, 68 грн. заборгованості за процентами станом на 30.04.2018 року, а всього 12 951, 64 грн.

Стосовно нарахування Банком пені та штрафу слід зазначити таке:

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Умовами договору, а саме п. 2.1.1.12.6.1 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн., розмір якої зазначено в Витягу з Тарифів (а.с. 8 на звороті ) та який становить 0,233 % від суми загальної заборгованості за кожен день прострочення плюс 50 грн. щоразу коли виникне прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил, при порушенні строків платежів позичальником більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн плюс 5 % від суми позову.

У той же час, як видно з наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 14 грудня 2011 року, відповідачу нараховувалася пеня в твердій грошовій сумі 100 гривень, а не у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання, як передбачено ч. 3 ст. 549 ЦК України, тому апеляційний суд вважає, що такі нарахування є неправомірними, так як завчасне визначення пені у твердій сумі не є пенею у розумінні закону, оскільки пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Крім того, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу (фіксована складова) теж не підлягають задоволенню, оскільки фіксована частина штрафу в розмірі 500 грн. (п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг) не відповідає положенню ч. 2 ст. 549 ЦК України, за яким штраф визначено як неустойку, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного, або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до змісту ст. 549 ЦК України поняття пені та штрафу визначені у цій статті та порядок їх обрахунку, є обов`язковими для всіх учасників цивільних правовідносин і не можуть бути змінені та викладені на власний розсуд, оскільки в такому разі втрачається їх суть, тобто вони перестають бути видом забезпечення виконання зобов`язання неустойкою в розумінні закону. Не підлягає стягненню і нарахований позивачем штраф (процентна складова) так як ця сума нарахована позивачем як 5 % від суми позову (п. 2.1.1.7.6. Умов та правил), що не передбачено цивільним законом та суперечить сутності поняття штрафу.

Зважаючи на наведене, з ОСОБА_1 слід стягнути на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за договором б/н від 14 грудня 2011 року в розмірі 12 951,64грн, з них 5 779,96 грн заборгованість за кредитом, 7 171,68 грн. заборгованість про процентам. У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за пенею в сумі 3 241, 35 грн, штрафу (фіксованої частини) в сумі 500, 00 грн, штрафу (процентної складової) в сумі 4 429,83 грн. слід відмовити.

24.10.2018 року ОСОБА_1 було подано до суду першої інстанції заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності (а.с.130-131, т.1), яка не підлягає до задоволення, так як з розрахунку вбачається, що останній платіж по внесенню коштів на картковий рахунок було здійснено ОСОБА_1 08.06.2016 року, а Банк звернувся до суду з позовом 22 травня 2018 року, тобто в межах 3-річного строку позовної давності.

Отже, подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню як таке, що постановлене з неповним з`ясуванням обставин справи та невірним застосуванням норм матеріального права, які підлягали до застосування.

Беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 141, підпункту в пункту 4

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 26 березня 2019 року скасувати та постановити нове.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" () заборгованість за договором № б/н від 14 грудня 2011 року, яка склалася станом на 30 квітня 2018 року, в розмірі 12 951,64 (дванадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят одна гривня 64 к.) гривень, з них: 5 779,96 (п`ять тисяч сімсот сімдесят дев`ять гривень 96 к.) гривень - заборгованість за кредитом, 7 171,68 (сім тисяч сто сімдесят одна гривня 68 к.) - заборгованість по процентам.

В іншій частині позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча підпис Т. М. Шемета

Судді: підпис О. В. Ковальчук

підпис М. М. Якименко

Згідно з оригіналом

головуюча суддя Т. М. Шемета