19.06.2019 Справа № 756/582/19
Справа № 756/582/19
Провадження 2/756/3025/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Жука М.В.,

при секретарі Євфіменко К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який рішенням суду від 18.12.2018 року розірвано.

Під час перебування у шлюбі, ОСОБА_2 за наказом Міністерства закордонних справ України був направлений у довготривале закордонне відрядження в Посольство України в Італійській Республіці на посаду радника Посольство, де перебував разом із нею та спільним сином ОСОБА_3 , 2000 року народження, в період часу з 21.05.2011 року по 23.01.2018 року. За цей час ними було заощаджено грошові кошти у розмірі 51 000 доларів США, які відповідач позивів сторонній особі.

Оскільки валютні цінності набуті відповідачем під час шлюбу, позивачка просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь 25 500 доларів США, які згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 03.01.2019 рік становить 706 050 грн. 73 коп., як Ѕ частку спільної сумісної власності подружжя.

У відзиві на позовну заяву, ОСОБА_2 просив у задоволенні позову відмовити повністю, вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність, зазначаючи при поділі спільного майна подружжя має бути враховане усе набуте майно подружжя за час спільного проживання подружжя, в тому числі й наявні боргові зобов`язання. Крім того, подав до суду проект мирової угоди.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник позов підтримали, просили позовні вимоги задовольнити, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини. Проти укладення мирової угоди заперечували. Категорично наполягали на тому, що предметом вимог позову є лише стягнення з відповідача 25 500 доларів США, як Ѕ частки спільної сумісної власності подружжя, а не поділ всього набутого за час шлюбу майна, тому заперечували необхідність з`ясування судом усього обсягу такого майна.

ОСОБА_2 у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, тому суд відповідно до 223 ЦПК України, не має процесуальних перешкод для розгляду справи у його відсутність.

Вислухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 06.05.1989 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, який розірвано рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 18.12.2018 року, яке набрало законної сили 18.01.2019 року (а.с. 68, 71).

Відповідно до довідки Департаменту менеджменту персоналу Міністерства закордонних справ України від 31.01.2018 року, ОСОБА_2 перебував у довготерміновому закордонному відрядженні в Посольстві України в Італійській Республіці у період з 21.05.2011 року по 23.01.2018 року (а.с. 23).

Відповідно до довідки Посольства України в Італійській Республіці, ОСОБА_1 , у період з 10.12.2012 року по 31.12.2017 року виконувала роботи технічного працівника в консульському відділі Посольства України в Італійській Республіці за цивільно-правовими договорами (а.с. 22).

Як вбачається із змісту щорічної декларації про доходи ОСОБА_2 за 2017 рік, ним задекларовано грошові кошти у розмірі 51 000 доларів США, які позичені третім особам (а.с. 5-12).

У щорічній декларації за 2018 рік ОСОБА_2 до розділу грошові активи також внесено інформацію про грошові кошти у розмірі 51 000 доларів США позичених третій особі, а до розділу фінансові зобов`язання внесено інформацію про зобов`язання за договором позики у розмірі 65 000 доларів США, яке виникло 28.02.2018 року (а.с. 74-91).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі (ч. 1 ст. 71 СК України).

Як роз`яснено у п . 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Частиною 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Тобто, за договором позики позичальник набуває права власності на грошові кошти передані йому у борг, а позикодавець втрачає права власності ні ці кошти, набувши право вимоги у цьому зобов`язанні (майнове право), тому передані іншій особі грошові кошти за договором позики не можуть бути об`єктом поділу майна подружжя позикодавця в натурі, оскільки не є майном наявним у нього на час розгляду справи, або таким, що знаходиться у володінні чи користуванні третіх осіб. У цьому випадку, право вимоги переданої у борг грошової суми (майнове право) підлягає врахуванню при поділі всього набутого майна подружжя позикодавця.

Враховуючи, що під час розгляду справи на підставі зібраних доказів установлено те, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з позивачкою, ОСОБА_2 передав грошові кошти в іноземній валюті за договором позики іншій особі, тобто набув майнових прав у договірному зобов`язанні, яке на час вирішення справи продовжує існувати, суд з урахуванням принципу диспозитивності, процесуальної позиції позивачки, яка у судовому засіданні категорично наполягала саме на стягненні з відповідача грошових коштів, як частки в майні подружжя, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення такої вимоги ОСОБА_1 , оскільки спірне майно на день вирішення справи не перебуває у власності відповідача й відповідно не може бути об`єктом поділу.

За таких обставин позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 1-13, 76-83, 141, 209, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення його повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя