Постанова

Іменем України

22 липня 2019 року

м. Київ

справа № 559/2008/15-ц

провадження № 61-32482 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Плосківська сільська рада Дубенського району Рівненської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 серпня 2017 року у складі судді Ходака С. К. та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 08 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Боймиструка С. В., Шеремет А. М., Григоренка М. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Плосківська сільська рада Дубенського району Рівненської області, про визнання заповіту недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_3 . Після смерті матері він дізнався, що 17 січня 2013 року від її імені було складено заповіт, згідно з яким спадкодавець заповіла усе майно своїй дочці - ОСОБА_2 .

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 15 липня 2014 року, його позов задоволено, визнано за ним право на успадкування 1/4 обов`язкової частки у спадщині після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Вважав вищевказаний заповіт від 17 січня 2013, який посвідчено секретарем Плосківської сільської ради Дубенського району Рівненської області Остапчук Г. Б. на дому у спадкодавця, нікчемним, оскільки у ньому відсутнє зазначення хвилин та годин, коли здійснено ОСОБА_3 підпис цього заповіту, проте зазначено лише час його посвідчення секретарем сільської ради. Вказував про те, що спірний заповіт підписано не його матір`ю, а іншою особою, так як вона за життя не висловлювала бажання щодо складення заповіту на користь відповідачки.

Крім того, при складенні спірного заповіту спадкодавець - ОСОБА_3 - не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керуватись ними, оскільки була особою похилого віку, а у 2011 році перенесла інсульт.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просив суд визнати заповіт, складений 17 січня 2013 року від імені ОСОБА_3 , недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 серпня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно зі статтею 1257 ЦК України відсутні правові підстави для визнання спірного заповіту недійсним, оскільки при його посвідченні були дотримані усі вимоги законодавства. Посилання позивача на те, що спадкодавець - ОСОБА_3 - не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними при підписанні спірного заповіту належними та допустимими доказами не підтверджені.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 08 листопада 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_1 відхилена, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що згідно з висновком Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 08 червня 2016 року встановити, ким саме, ОСОБА_3 , чи іншою особою виконані підписи від імені останньої у заповіті неможливо, так як зразки почерку на документах, які надавались на експертизу, виконані різними особами. Таким чином, позивачем не доведено підстав для визнання спірного заповіту недійсним, заповіт вчинений з дотриманням положень законодавства України. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що заповідач під час складення спірного заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними ОСОБА_1 не надано.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не встановили усіх обставин справи, допустилися порушень норм процесуального права. Спірний заповіт укладено з порушенням його форми та змісту, оскільки у ньому не зазначено час його складання, а вказано лише час його посвідчення. Таким чином, у позивача є сумніви, що саме спадкодавець підписала спірний заповіт.

Доводи особи, яка подала відзив

У лютому 2018 року ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на їх законність не впливають. Спірний заповіт відповідає положенням законодавства, а позивачем доводи про його недійсність належними та допустимими доказами не підтверджено.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 559/2008/15-ц з Дубенського міськрайонного суду Рівненської області.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статі 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із положеннями статті 1233 ЦК Українизаповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК Українизаповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Частиною другою статті 1257 ЦК Українипередбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановивши фактичні обставини у справі, дійшли правильного висновку про те, що відповідно до положень статті 1257 ЦК України правові підстави для визнання спірного заповіту недійсним відсутні, оскільки при його посвідченні були дотримані вимоги законодавства України. Посилання ОСОБА_1 на те, що спадкодавець - ОСОБА_3 - не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керуватись ними при складенні спірного заповіту належними та допустимими доказами не підтверджені, що є його процесуальним обов`язком (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року).

Згідно з висновком Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 08 червня 2016 року встановити, ким саме, ОСОБА_3 , чи іншою особою виконані підписи у заповіті від імені останньої неможливо, так як зразки почерку на документах, які надавались на експертизу виконані різними особами (а.с. 163-166).

Колегія суддів погоджується з висновком судів про те, що ОСОБА_1 не спростовано факт підписання ОСОБА_3 спірного заповіту та відповідними доказамине підтверджено, що заповідач під час складання цього заповіту не усвідомлювала значення своїх дій.

Доводи касаційної скарги про те, що спірний заповіт укладено з порушенням його форми та змісту на увагу не заслуговують, оскільки належними і допустимими доказами не підтверджені й спростовані вищевказаними висновками судів.

Посилання касаційної скарги на існування у позивача сумнівів щодо підписання спадкодавцем спірного заповіту безпідставні, так як є припущенням останнього, а відповідно до частини четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року доказування, як і рішення суду, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 08 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Д. Д. Луспеник