ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-з/753/52/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2019 р. м. Київ

Суддя Дарницький районний суд м. Києва Заставенко М.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в Дарницький районний суд м. Києва із заявою про забезпечення позову, подану до подання позовної заяви, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобілі "VOLKSWAGEN TRANSPORTER", 1999 року випуску, та "VOLKSWAGEN TOURAN ", 2006 року випуску, які належать ОСОБА_2 .

Заява обгрунтована тим, що ОСОБА_1 має намір звертатися до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення сплачених коштів відповідно до договору виконання будівельних робіт у розмірі 501 700 грн., які можуть бути частково компенсовані за рахунок майна відповідача. Забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, на думку заявниці, є найефективнішим способом для виконання рішення суду у майбутньому.

Ознайомившись з вказаною заявою, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 149, п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 150 ЦПК України, забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Позов забезпечується в том числі накладенням арешту на майно. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У п. 4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушенні у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч. 3 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Отже, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Судом об`єктивно встановлено, що між сторонами у справі дійсно виник цивільно-правовий спір про відшкодування грошових коштів наданих на виконання договору щодо виконання будівельних робіт, разом з тим заявником не було надано до суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що відповідач у справі буде вживати заходів щодо ухилення від виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Крім того, як зазначає заявник у заяві, вона передавала кошти на виконання договору починаючи з 29.03.2019 по 13.06.2019, а договір № 17-04-19 про який зазначає заявник, підписаний 03.04.2019 року, а його строк виконання до 03.06.2019 року.

Беручи до уваги у сукупності обставини вказані у заяві про забезпечення позову, наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку про те, що вимоги про забезпечення позову є передчасними, не ґрунтуються на реальних обставинах, які б могли свідчити про можливе невиконання рішення суду, а відтак задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 150, 153, 259, 260, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

У відповідності до п.п. 15.5, п.15 ч. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: М.О. Заставенко