справа № 357/8110/18 головуючий у суді І інстанції Ярмола О.Я.
провадження № 22-ц/824/8448/2019 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 липня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Мережко М.В., Іванченка М.М.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , поданою представником ОСОБА_3 , на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», Державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Юлії Юріївни про визнання недійсним договору, скасування рішення про державну реєстрацію речового права, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ТОВ Агрофірма «Матюші» звернулася до суду з позовом та просила визнати недійсним договір оренди землі № б/н від 02 березня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» щодо земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 ; скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю. про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди: індексний номер: 40138747 від 16.03.2018 00:00:59.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками земельної ділянки площею 2,1403 га, яка розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. 07 серпня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали з ТОВ Агрофірма «Матюші» договори оренди землі, за якими передали в оренду позивачу свою земельну ділянку строком на 10 років. 18 березня 2015 року та 19 березня 2015 року було проведено державну реєстрацію зазначеного права оренди. Наприкінці березня 2018 року позивачу стало відомо що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 02 березня 2018 року уклали з ТзДВ «Шамраївський цукровий завод», договір оренди, за яким передали останньому в оренду земельну ділянку, а державний реєстратор ОСОБА_4 .Ю. 07 березня 2018 року розпочала державну реєстрацію права оренди на вказану земельну ділянку за ТзДВ «Шамраєвський цукровий завод» і 16 березня 2018 року було прийнято рішення про державну реєстрацію цього права оренди.

РішеннямБілоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2019 року позов ТОВ Агрофірма «Матюші» задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідачі зазначають, що ними було подано до Міністерства юстиції України колективну скаргу на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди за ТОВ Агрофірма «Матюші». Міністерство юстиції України 15 березня 2018 року видало наказ та скасувало рішення про державну реєстрацію права оренди, що стосується земельної ділянки відповідачів. Позивач не надав суду рішення, яке набрало законної сили, про скасування зазначеного наказу. Оскільки державна реєстрація договорів оренди від 07 серпня 2014 року скасована, самі договори втратили чинність, сам факт їхньої наявності без державної реєстрації не створює жодних правових наслідків для ТОВ Агрофірма «Матюші», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеної у справі № 532/384/16-ц, постанова 15 серпня 2018 року. Позивачем надані документи на підтвердження виконання ним договірних зобов`язань. Однак, такі докази є неналежними, оскільки не містять обов`язкових реквізитів первинного документу. Відповідачі посилаються на методичні рекомендації про бухгалтерський облік операцій з розрахунків з власниками земельних ділянок. Відомості ТОВ Агрофірма «Матюші» не відповідають відомостям, які застосовуються при відображенні в обліку операцій. Відповідачі також посилаються на постанови Верховного Суду від 27 червня 2018 року та 16 січня 2019 року у справах № 614/805/16-ц та № 477/2011/17-ц. Бланки відомостей не дають можливості встановити дійсні правовідносини, що виникли між фізичними особами та ТОВ Агрофірма «Матюші». Крім обов`язку сплати грошових коштів, позивач взяв на себе й інші зобов`язання. Систематична несплата орендної плати є підставою для розірвання договору оренди землі. У порушення умов договору позивач також не здійснював оранку, культивацію та обмолот на присадибних ділянках 0,30 га, які за умовами договору мали проводитися для відповідачів безкоштовно. ТОВ Агрофірма «Матюші» не надало доказів здійснення дій щодо належного виконання спірного договору оренди у вказаній частині, але орендодавець відмовився приймати належне його виконання. 15 березня 2018 року була скасована державна реєстрація договору оренди земельної ділянки, самі договори втратили чинність, а права та обов`язки сторін припинили свою дію. Отже, відповідачі не були обтяжені договірними відносинами з позивачем, мали всі правомочності власника щодо зазначеної земельної ділянки, а тому не мали жодних перешкод реалізувати своє волевиявлення на реєстрацію договірних відносин з приводу оренди належної їм земельної ділянки з ТзДВ «Шамраївський цукровий завод». Державний реєстратор вніс до реєстру запис про реєстрацію права оренди за ТзДВ «Шамраївський цукровий завод», оскільки будь-які суперечності на дату державної реєстрації не існували. Акт звірки взаємних розрахунків між сторонами не складався. Позивач не надав доказів того, що ним було здійснено обчислення розміру орендної плати у відповідності до пункту 7 договору, а саме нарахування орендної плати було здійснено без урахування індексації вартості земельної ділянки. Суд першої інстанції скасував рішення державного реєстратора за відсутності самого рішення у матеріалах справи та не дослідив зміст такого рішення, не з`ясував чим керувався реєстратор, ухвалюючи його та не дослідив відповідної реєстраційної заяви. Суд постановив ухвалу про витребування доказів, однак, ця ухвала виконана не була і суд не відреагував на її невиконання. Визнання недійсним договору оренди є самостійною підставою для скасування рішення про державну реєстрацію відповідного речового права і вирішення зазначеного питання в судовому порядку без попереднього звернення до реєстратора за вчиненням відповідної реєстраційної дій є невиправданим та необґрунтованим. Суд стягнув з відповідачів судові витрати, доцільність понесення яких позивач не обґрунтував. Такий розмір витрат є недоведеним, очевидно завищеним та не співмірним зі складністю справи. Позивач не надав належні докази на підтвердження реальності, необхідності та розумності розміру витрат, понесених позивачем на правову допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ Агрофірма «Матюші» зазначає, що питання дійсності договору оренди земельної ділянки укладеного між ним та власниками земельної ділянки Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України не досліджувалося і питання дійсності такого договору не належить до її компетенції. Крім того, у Комісії були відсутні повноваження розглядати колективну скаргу, яка стосувалася дій державного реєстратора, що були вчинені протягом 2014-2015 років, тобто до 01 січня 2016 року. Міністерство юстиції України порушило норми чинного законодавства. Наказ Міністерства юстиції України, на який посилаються відповідачі, оскаржується позивачем у адміністративному суді. Поновлення прав позивача здійснюється шляхом скасування оскарженого рішення про державну реєстрацію права оренди за ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» та повторного звернення до державного реєстратора для державної реєстрації права оренди на земельну ділянку за ТОВ Агрофірма «Матюші» на підставі дійсних договорів оренди від 07 серпня 2014 року і тих документів, які першочергово не були відскановані державним реєстратором при реєстрації права оренди у 2014-2015 роках за позивачем. Поведінка відповідачів протирічить засадам добросовісності та чесної ділової практики. Дослідження питання щодо порядку виконання умов договорів оренди не є визначальним у даному спорі, оскільки предметом спору у справі є саме вимога про визнання недійсним оспорюваного договору оренди землі та скасування рішення про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку. Станом на дату укладення договору оренди з позивачем державній реєстрації підлягало саме право оренди на земельну ділянку, а не договір оренди, на підставі якого таке право було набуте. На дату державної реєстрації права оренди за ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» були наявні дійсні записи про державну реєстрацію права оренди позивача на цю саму земельну ділянку. У матеріалах справи міститься лист від Білоцерківської міськрайонної державної адміністрації від 07 листопада 2018 року, до якого приєднано копію рішення державного реєстратора Мироненко Ю . Ю. Відповідачі не надали доказів того, що вони не отримували орендної плати за договорами оренди, а також доказів того, що заявлена до стягнення сума судових витрат є завищеною та не є співмірною.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є власниками по 1/2 частині земельної ділянки площею 2,1403 га з кадастровим номером НОМЕР_1 , що розташована в межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27 грудня 2012 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.25, 26, Т.1).

07 серпня 2014 року між ТОВ Агрофірма «Матюші» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено договори оренди землі, відповідно до умов яких, орендодавець надав ТОВ Агрофірма «Матюші» в оренду земельну ділянку площею 2,1403 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка розташована в межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області (а.с.9-10, 19-20, Т.1).

До договорів оренди додано Акт приймання-передачі земельної ділянки та Акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с.23, 24, Т.1).

02 березня 2018 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» укладено договір оренди землі № 517, за умовами якого орендодавці передали орендарю в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області загальною площею 2,1403 га (а.с.142-143, Т.1). Право оренди у відповідності до зазначеного договору було зареєстроване 16.03.1018 року.

Наказом Міністерства юстиції України № 729/5 від 15 березня 2018 року скасовано рішення про державну реєстрацію права оренди на спірну земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1 ) за ТОВ Агрофірма «Матюші».

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції керувався статтями 6, 13, 15, 16, 203, 204, 205, 215-216, 792 ЦК України, ст. 124, 125, 152 ЗК України, Законом України «Про оренду землі», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Однак, апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

З матеріалів справи вбачається, що 07 серпня 2014 року між ТОВ «Агрофірма «Матюші» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було укладено договори оренди земельної ділянки.

Згідно п. 37 прикінцевих положень договору оренди цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації, що узгоджується з приписами ст. 638 ЦК України, ст.ст. 125, 126 ЗК України.

Так, договори оренди землі, які були укладені між ТОВ Агрофірма «Матюші» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було зареєстровано 18-19 березня 2015 року.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоду встановленої форми.

Разом з тим цивільні права та обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації.

Виходячи з конкретних обставин справи, а саме реєстрації 18 та 19 березня 2015 року договорів оренди землі, що були укладені між ТОВ Агрофірма «Матюші» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка в зв`язку з її незаконністю була скасована, можна дійти висновку, що така реєстрація не створює юридичних наслідків та не свідчить, що зареєстровані з порушенням закону договори оренди набули чинності, у відповідності до вимог ст. 125 ЗК України.

Зазначене зокрема підтверджується наданим суду наказом Міністерства юстиції України № 729/5 від 15 березня 2018 року, згідно з яким державна реєстрація договорів оренди землі, що були укладені між ТОВ Агрофірма «Матюші» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 була скасована, як така що була здійснена з порушенням вимог чинного законодавства.

При цьому доводи позивача в частині незаконності зазначеного наказу Міністерства юстиції України, з огляду на його оскарження в Окружному адміністративному суді м. Києва, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки на момент розгляду справи зазначений наказ є чинним і відповідного судового рішення про його скасування суду не надано.

Також колегія суддів відхиляє як необґрунтовані доводи представника позивача в частині обов`язку суду надати оцінку законності зазначеного наказу в межах розгляду зазначеної справи, виходячи з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що жодних вимог з приводу законності наказу Міністерства юстиції України № 729/5 від 15 березня 2018 року позивач не заявляв і суд не розглядав.

Крім того, ч. 1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. А отже спір про оскарження Наказу Міністерства юстиції України не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства взагалі.

У відповідності до укладеного між ТОВ Агрофірма «Матюші» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 договору оренди, він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

За умови відсутності здійснення державної реєстрації договору, як і за умови скасування незаконно проведеної реєстрації, зазначені договори оренди землі є такими, що не набрали чинності, а відтак ТОВ Агрофірма «Матюші» не набуло прав орендаря за такими договорами.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного суду України від 13 червня 2016 року у справі 6-643цс16, Постанові Верховного Суду від 15 серпня 018 року у справі № 532/384/16-ц та Постанові Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 917/67/18.

Отже, наявність договору оренди землі, який не набув чинності, не свідчить що його сторони набули прав та обов`язків, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні цього договору, а відтак не є перешкодою для власників земельних ділянок для укладення та державної реєстрації іншого договору оренди землі з іншим орендарем.

З наданого суду витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що станом на день державної реєстрації оспорюваного договору оренди землі, що був укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ТзДВ «Шамраївський цукровий завод», тобто станом на 16.03.2018 року, не існувала державна реєстрації договорів оренди укладених між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ТОВ Агрофірма «Матюші», оскільки остання була скасована 15.03.2018 року (Т. 1 а.с. 6, 34).

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що укладенням та державною реєстрацією договору оренди землі між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» права позивача на оренду спірної земельної ділянки порушені не були з огляду на їх відсутність як на момент реєстрації зазначених договорів так і на момент пред`явлення позову.

Серед іншого вапеляційній скарзі відповідачі посилаються на порушення позивачем умов договорів оренди, укладених 07 серпня 2014 року, а саме що ТОВ Агрофірма «Матюші» не виконує належним чином зобов`язання за договором в частині орендної плати. Документи, надані на підтвердження виконання договірних зобов`язань, є неналежними, оскільки не містять обов`язкових реквізитів первинного документу. Відомості ТОВ Агрофірма «Матюші» не відповідають відомостям, які застосовуються при відображенні в обліку з операцій. Систематична несплата орендної плати є підставою для розірвання договору оренди землі. У порушення умов договору позивач також не здійснював оранку, культивацію та обмолот на присадибних ділянках 0,30 га, які за умовами договору мали проводитися для відповідачів безкоштовно. ТОВ Агрофірма «Матюші» не надало доказів здійснення дій щодо належного виконання спірного договору оренди у вказаній частині, але орендодавець відмовився приймати належне його виконання. Акт звірки взаємних розрахунків між сторонами не складався. Позивач не надав доказів того, що ним було здійснено обчислення розміру орендної плати у відповідності до пункту 7 договору, а саме нарахування орендної плати було здійснено без урахування індексації вартості земельної ділянки.

Проте, такі доводи відповідачів колегія суддів до уваги не приймає, оскільки зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, ніяким чином не впливають на предмет спору, оскільки не можуть бути підставою до визнання правочину недійсним. Виконання ТОВ Агрофірма «Матюші» зобов`язань за договорами оренди землі від 07 серпня 2014 року не є предметом судового розгляду, вимоги про розірвання вказаних договорів з зазначених підстав власники земельної ділянки не заявляли.

Враховуючи зазначене, посилання відповідачів на постанови Верховного Суду від 27 червня 2018 року та від 16 січня 2019 року у справах № 614/805/16-ц та № 477/2011/17-ц колегія суддів до уваги не приймає.

Також, відповідачі вказують на незаконність судового рішення в зв`язку з тим, що суд першої інстанції скасував рішення державного реєстратора за відсутності самого рішення у матеріалах справи та не дослідив зміст такого рішення, не з`ясував чим керувався реєстратор, ухвалюючи його та не дослідив відповідної реєстраційної заяви.

Апеляційний суд погоджується з зазначеними доводами апеляційної скарги в частині незаконності рішення суду щодо вирішення питання про скасування рішення державного реєстратора виходячи з наступного.

Спір про скасування рішення про державну реєстрацію права має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на майно іншою особою. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) не змінює цивільно-правового характеру спору (аналогічний висновок Велика Палата Верховного Суду сформулювала, зокрема, у постанові від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16).

Під час розгляду справи суди мають врахувати висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно того, що після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію, яке вичерпало свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права (пункт 5.17 постанови від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18).

Отже, заявляючи вимогу про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди, яке вичерпало свою дію, позивач обрав невірний спосіб захисту, а відтак зазначені вимоги не можуть бути задоволені ще й з зазначених підстав.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав до задоволення позову, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на наявних у справі доказах, зроблені з порушенням норм матеріального права, що у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою до скасування рішення та ухвалення нового судового рішення по суті вимог позивача.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Під час розгляду справи відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 понесли витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 5286 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, сплачений відповідачами судовий збір підлягає стягненню на їх користь з позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», Державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Юлії Юріївни про визнання недійсним договору, скасування рішення про державну реєстрацію речового права - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судовий збір по 2643 гривні кожному.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення виготовлене 18 липня 2019 року

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Мережко М.В.

Іванченко М.М.