ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2019 року м. Чернівці

справа № 720/1993/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретаря Вовкун Н.Ю.

з участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

учасники справи

позивач ОСОБА_3

відповідач ОСОБА_4 , Новоселицька районна державна адміністрація Чернівецької області, управління економіки та розвитку інфраструктури Новоселицької районної державної адміністрації Чернівецької області

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 26 лютого 2019 року, головуючий у першій інстанції Ляху Г.О.,

встановила:

ОСОБА_3 у листопаді 2018 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , Новоселицької районної державної адміністрації Чернівецької області, управління економіки та розвитку інфраструктури Новоселицької районної державної адміністрації Чернівецької області про визнання свідоцтва недійсним, скасування розпорядження та державної реєстрації, визнання права власності.

Зазначала, що внаслідок смерті баби ОСОБА_5 відкрилась спадщина ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_5 вчинено заповіт на користь ОСОБА_3 , посвідчений

Справа №720/1992/18 Головуючий у 1 інстанції Ляху Г.О.

Провадження №22-ц/822/454/19 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

секретарем виконавчого комітету Зеленогайської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області Довганюк М.Г. 13 березня 1997 року, зареєстрований в реєстрі за номером 21.

Вказувала на те, що постійно проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини.

В.о. завідуючої Новоселицької державної нотаріальної контори Чернівецької області Мартинюк Є.Р. 17 серпня 2018 року відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Державним нотаріусом Новоселицької державної нотаріальної контори Чернівецької області Унгуряну В.А. видано ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за законом 13 грудня 2006 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 4112 на право на земельну частку (пай) у розмірі 2,5 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колективній власності колгоспу «Зоря Буковини», що знаходиться в с. Зелений Гай Новоселицького району Чернівецької області.

Розпорядженням Новоселицької районної державної адміністрації Чернівецької області від 23 липня 2013 року №189 виділено ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,7787 га (рілля) та земельну ділянку площею 2,3193 га (рілля) згідно сертифікату на право на земельну ділянку серії НОМЕР_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Новоселицької державної нотаріальної контори Чернівецької області Унгуряну В.А. 13 грудня 2006 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 4112 із земель бувшої колективної власності колгоспу «Зоря Буковини» с.Зелений Гай Новоселицького району Чернівецької області з оформленням свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Посилаючись на порушення права власності на спадщину, ОСОБА_3 просила визнати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_4 . державним нотаріусом Новоселицької державної нотаріальної контори Чернівецької області Унгуряну В.А. 13 грудня 2006 року, зареєстроване в реєстрі за номером 4112 на право на земельну частку (пай) у розмірі 2,5 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колективній власності колгоспу «Зоря Буковини», що знаходиться в с. Зелений Гай Новоселицького району Чернівецької області, недійсним.

Скасувати пункт 2.5 розпорядження Новоселицької районної державної адміністрації Чернівецької області від 23 липня 2013 року №189 про передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,7787 га (рілля) та земельної ділянки площею 2,3193 га (рілля) згідно сертифікату на право на земельну ділянку серії НОМЕР_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Новоселицької державної нотаріальної контори Чернівецької області Унгуряну В.А. 13 грудня 2006 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 4112.

Визнати свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 , видане ОСОБА_4 на земельну ділянку цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,7787 га кадастровий номер НОМЕР_3 , свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_4 , видане ОСОБА_4 на земельну ділянку цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,3193 га кадастровий номер НОМЕР_5 недійсними та скасувати державну реєстрацію права власності.

Визнати право власності ОСОБА_3 в порядку спадкування за заповітом на земельну частку (пай) у розмірі 2,5 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колективній власності колгоспу «Зоря Буковини», що знаходиться в с. Зелений Гай Новоселицького району Чернівецької області, що належала ОСОБА_5 відповідно сертифікату на право власності на земельну частку серії НОМЕР_6 , виданого Новоселицькою районною державною адміністрацією 25 вересня 1997 року.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 26 лютого 2019 року позов задоволено частково, постановлено визнати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_4 . державним нотаріусом Новоселицької державної нотаріальної контори Чернівецької області Унгуряну В.А. 13 грудня 2006 року, зареєстроване в реєстрі за номером 4112 на право на земельну частку (пай) у розмірі 2,5 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колективній власності колгоспу «Зоря Буковини», що знаходиться в с. Зелений Гай Новоселицького району Чернівецької області, недійсним.

Визнати підпункт 2.5 пункту 2 розпорядження Новоселицької районної державної адміністрації Чернівецької області від 23 липня 2013 року №189 про передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,7787 га (рілля) та земельної ділянки площею 2,3193 га (рілля) згідно сертифікату на право на земельну ділянку серії НОМЕР_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Новоселицької державної нотаріальної контори Чернівецької області Унгуряну В.А. 13 грудня 2006 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 4112 недійсним.

Визнати свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 , видане ОСОБА_4 реєстраційною службою Новоселицького районного управління юстиції Чернівецької області 28 серпня 2013 року на земельну ділянку цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,7787 га кадастровий номер НОМЕР_3 недійсним та скасувати державну реєстрацію права власності.

Визнати свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_4 , видане ОСОБА_4 реєстраційною службою Новоселицького районного управління юстиції Чернівецької області 28 серпня 2013 року на земельну ділянку цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,3193 га кадастровий номер НОМЕР_5 недійсним та скасувати державну реєстрацію права власності.

Визнати право власності ОСОБА_3 в порядку спадкування за заповітом на земельну частку (пай) у розмірі 2,5 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колективній власності колгоспу «Зоря Буковини», що знаходиться в с. Зелений Гай Новоселицького району Чернівецької області, що належала ОСОБА_5 відповідно сертифікату на право власності на земельну частку серії НОМЕР_6 , виданого Новоселицькою районною державною адміністрацією 25 вересня 1997 року.

У позові ОСОБА_3 до управління економіки та розвитку інфраструктури Новоселицької районної державної адміністрації Чернівецької області про визнання свідоцтва недійсним, скасування розпорядження та державної реєстрації, визнання права власності відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 26 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_3 відмовити.

Посилалася на порушення норм матеріального права, оскільки спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини не набуто право власності на земельну частку (пай) у розмірі 2,5 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колективній власності колгоспу «Зоря Буковини», що знаходиться в с. Зелений Гай Новоселицького району Чернівецької області, сертифікат на право власності на земельну частку (пай) серії НОМЕР_6 виданий Новоселицькою районною державною адміністрацією 25 вересня 1997 року, тобто після смерті ОСОБА_5 , сплив строку позовної давності.

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_4 не надходило.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 , суд першої інстанції керувався положеннями ч.1,2 ст.524, ч.1 ст.534, ч.1 ст.548, п.1 ч.1 ст.549 ЦК Української РСР, ч.1 ст.257, ч.1 ст.261 ЦК України та дійшов висновку про те, що підлягає захисту право ОСОБА_3 на спадкування за заповітом, вчиненим ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 , посвідченим секретарем виконавчого комітету Зеленогайської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області Довганюк М.Г. 13 березня 1997 року, шляхом визнання права власності, порушення права ОСОБА_3 на спадкування свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим ОСОБА_4 державним нотаріусом Новоселицької державної нотаріальної контори Чернівецької області Унгуряну В.А. 13 грудня 2006 року, пунктом 2.5 розпорядження Новоселицької районної державної адміністрації Чернівецької області від 23 липня 2013 року №189, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 , виданим ОСОБА_4 реєстраційною службою Новоселицького районного управління юстиції Чернівецької області 28 серпня 2013 року, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_4 , виданим ОСОБА_4 реєстраційною службою Новоселицького районного управління юстиції Чернівецької області 28 серпня 2013 року.

На обґрунтування такого висновку суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_3 спадкоємство здійснюється за заповітом, прийняття спадщини ОСОБА_4 за законом порушує права ОСОБА_3 на спадкування.

Водночас суд першої інстанції вважав, що до складу спадщини входить право власності на земельну частку (пай) у розмірі 2,5 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колективній власності колгоспу «Зоря Буковини», що знаходиться в с. Зелений Гай Новоселицького району Чернівецької області, що належало спадкодавцеві ОСОБА_5 на момент відкриття спадщини.

При цьому судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 у серпні 2018 року довідалася про видачу ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за законом державним нотаріусом Новоселицької державної нотаріальної контори Чернівецької області Унгуряну В.А. 13 грудня 2006 року, порушення права на спадкування.

На підставі ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», суд апеляційної інстанції при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з частинами третьою та четвертою статті 303 ЦПК України лише в разі, якщо буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення. За цих умов апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі й зобов`язаний мотивувати в рішенні вихід за межі доводів апеляційної скарги, проведення перевірки справи в повному обсязі.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Судове рішення в частині відмови у позові ОСОБА_3 до управління економіки та розвитку інфраструктури Новоселицької районної державної адміністрації Чернівецької області про визнання свідоцтва недійсним, скасування розпорядження та державної реєстрації, визнання права власності відмовлено.

не оскаржено.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам відповідає.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

Предметом позову ОСОБА_3 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просила ухвалити судове рішення, є визнання свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_4 державним нотаріусом Новоселицької державної нотаріальної контори Чернівецької області Унгуряну В.А. 13 грудня 2006 року, пункту 2.5 розпорядження Новоселицької районної державної адміністрації Чернівецької області від 23 липня 2013 року №189, свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 , виданого ОСОБА_4 реєстраційною службою Новоселицького районного управління юстиції Чернівецької області 28 серпня 2013 року, свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_4 , виданого ОСОБА_4 реєстраційною службою Новоселицького районного управління юстиції Чернівецької області 28 серпня 2013 року недійсними та скасування, визнання права власності.

Підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, ОСОБА_3 зазнача порушення права власності на спадщину, яка відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_5

Отже захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів ОСОБА_3 пов`язувався із правовідносинами із спадкування внаслідок смерті ОСОБА_5 .

Судом першої інстанції встановлено, що внаслідок смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_5 вчинено заповіт на користь ОСОБА_3 , посвідчений

секретарем виконавчого комітету Зеленогайської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області Довганюк М.Г. 13 березня 1997 року, зареєстрований в реєстрі за номером 21.

Відповідно матеріалів спадкової справи до майна померлої ОСОБА_5 №873, заведеної державним нотаріусом Новоселицької державної нотаріальної контори Чернівецької області Унгуряну В.А., вбачається, що до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулися донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та онука ОСОБА_3 17 серпня 2018 року.

Державним нотаріусом Новоселицької державної нотаріальної контори Чернівецької області Унгуряну В.А. видано ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за законом 13 грудня 2006 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 4112 на право на земельну частку (пай) у розмірі 2,5 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колективній власності колгоспу «Зоря Буковини», що знаходиться в с. Зелений Гай Новоселицького району Чернівецької області.

В.о. завідуючої Новоселицької державної нотаріальної контори Чернівецької області Мартинюк Є.Р. 17 серпня 2018 року відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку із видачею державним нотаріусом Новоселицької державної нотаріальної контори Чернівецької області Унгуряну В.А. свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_4 13 грудня 2006 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 4112.

Розпорядженням Новоселицької районної державної адміністрації Чернівецької області від 23 липня 2013 року №189 виділено ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,7787 га (рілля) та земельну ділянку площею 2,3193 га (рілля) згідно сертифікату на право на земельну ділянку серії НОМЕР_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Новоселицької державної нотаріальної контори Чернівецької області Унгуряну В.А. 13 грудня 2006 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 4112 із земель бувшої колективної власності колгоспу «Зоря Буковини» с.Зелений Гай Новоселицького району Чернівецької області з оформленням свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 реєстраційною службою Новоселицького районного управління юстиції Чернівецької області 28 серпня 2013 року.

Також ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_4 реєстраційною службою Новоселицького районного управління юстиції Чернівецької області 28 серпня 2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1301 Цивільного кодексу України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

В абз.3 п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від ЗО травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до ст.1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу Украіни передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України про спадкове право застосовуються до спадщини, яка відкрилась після 1 січня 2004 року.

На підставі пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Отже, норми п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців.

На підставі частини 1 та 2 ст.524 Цивільного кодексу Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не

змінено заповітом.

Відповідно до ч.1 ст.535 Цивільного кодексу Української РСР неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

На підставі ч.1 та 2 ст.548 Цивільного кодексу Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту

відкриття спадщини.

За змістом ч.1 та 2 ст.549 Цивільного кодексу Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом

шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно частини 2 ст.553 Цивільного кодексу Української РСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

На підставі ст.560 Цивільного кодексу Української РСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 24 червня 1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» судам слід мати на увазі, що відповідно до гл.7 Закону України від 2 вересня 1993 р. "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається громадянам, організаціям, державі нотаріальними конторами за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у встановленому чинним законодавством порядку.

Згідно із п.120 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР від 31 жовтня 1975 року, чинної на час виникнення правовідносин, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, закликаних до спадкоємства, одночасно на ім`я всіх спадкоємців або в будь-який час кожному з них окремо, в залежності від їх бажання. В кожному свідоцтві зазначається все спадкове майно і перелічуються всі спадкоємці, та визначається частка спадщини спадкоємця, якому видається свідоцтво про право на спадщину.

Також п.124 наведеної Інструкції передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу УРСР).

Доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути:

довідка управління будинками, правління житлово-будівельного

кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих

про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця

проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно

спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому окладному страхуванню або збори; квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 прийнято спадщину, яка відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_7 , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, предметами домашньої обстановки.

Відповідно довідки виконавчого комітету Зеленогайської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області від 24 липня 2018 року №1088 на момент смерті ОСОБА_5 проживали та були зареєстровані по АДРЕСА_1 донька ОСОБА_8 та онуки ОСОБА_3 , ОСОБА_10 (а.с.48).

На підставі свідоцтва про одруження ОСОБА_11 та ОСОБА_3 вчинено актовий запис виконкому Зеленогайської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області від 7 травня 1999 року №5, прізвище після одруження дружини ОСОБА_3 (а.с.49).

У матеріалах справи відсутні докази відмови ОСОБА_3 від спадщини.

Отже, учасником правовідносин з спадкування за заповітом є ОСОБА_3 .

Водночас ОСОБА_4 не одержує право на спадкування за законом.

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_4 щодо не набуття спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини права власності на земельну частку (пай) у розмірі 2,5 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колективній власності колгоспу «Зоря Буковини», що знаходиться в с. Зелений Гай Новоселицького району Чернівецької області.

Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Отже, право на земельну частку (пай) виникає в осіб, у тому числі й у пенсіонерів, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства.

Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. За відсутності спадкоємців переважне право на земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Відповідно до пункту 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом,запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

засадах змагальності сторін.

За змістом ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З приєднаної до матеріалів справи інформації відділу у Новоселицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області вбачається, що колгоспу «Зоря Буковини» Зеленогайської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області на підставі рішення Зеленогайської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області від 13 грудня 1995 року видано державний акт на право колективної власності на землю 18 грудня 1995 року, ОСОБА_5 включено до протоколу загальних зборів власників земельних часток (паїв) по Зеленогайській сільській раді Новоселицького району Чернівецької області.

Отже, ОСОБА_5 на день видачі колгоспу «Зоря Буковини» Зеленогайської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області державного акту на право колективної власності на землю як член колгоспу, включена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), набула право власності на земельну частку (пай) на час відкриття спадщини.

Не можна погодитися з доводами ОСОБА_4 , на які є посилання в апеляційній скарзі, щодо спливу позовної давності.

На підставі ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У п.11 постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до абз.1.2 п.2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 заявлено про сплив позовної давності.

ОСОБА_3 , звертаючись до суду, вказувала на те, що дізналась про порушення права на спадкування у серпні 2018 року у зв`язку із відмовою в.о. Новоселицької державної нотаріальної контори Чернівецької області Мартинюк Є.Р. 17 серпня 2018 року в у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Тобто початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у ОСОБА_3 права на позов з серпня 2018 року.

Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

У матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_3 мала можливість дізнатись про отримання ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за законом.

Сама ОСОБА_4 в апеляційній скарзі посилається на виникнення спору щодо права на земельну ділянку протягом 2018 року.

Покази свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 про наявність правовідносин між агровиробничим приватно-орендним підприємством «Зелений Гай» та ОСОБА_4 з договору оренди самі по собі не дають підстав для висновку про обізнаність ОСОБА_3 про отримання ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за законом.

З огляду на наведене рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 26 лютого 2019 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ч.1 ст.375 ЦПК України, колегія суддів

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 26 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 21 липня 2019 року.

Головуючий Половінкіна Н.Ю.

Судді Кулянда М.І.

Одинак О.О.