Справа № 638/8522/18
Провадження № 2/638/2178/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

10.07.2019 Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Штих Т.В.,

за участю секретаря - Тарасової О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: відділ реєстрації місця проживання у Шевченківському районі м. Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 подала до суду позовну заяву, в якій просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позивач зазначає, що вона, ОСОБА_1 , є власниками квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.05.2011 року. У вказаній квартирі зареєстровані наступні особи: син позивача ОСОБА_3 , онука ОСОБА_5 , колишня дружина сина ОСОБА_2 . ОСОБА_2 була одружена з ОСОБА_3 , але у жовтні 2014 року вони розлучилися та ще до розірвання шлюбу почали проживати окремо. Таким чином відповідач - ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_5 вже більше чотирьох років (приблизно з червня 2014 року) не проживають у вищевказаній квартирі. ОСОБА_2 зі своєю донькою проживають окремо, в АДРЕСА_2 . Як вбачається з довідки Асоціації «Управління Будинками № 52 Житлових кооперативів Оазіс», в квартирі зареєстровано дуже багато осіб. При цьому, зареєстровані фактично там не проживають та не сплачують комунальні послуги за квартиру, зокрема - ОСОБА_2 Оскільки на даний час відбувається подорожчання вартості комунальних послуг та позивачу як власнику квартири складно сплачувати ці послуги, тим більше за людей, які в квартирі не проживають.

Самостійно знятись з реєстрації Відповідачі - ОСОБА_2 не бажає.

Відповідачі у вказаній квартирі, як вказувалось вище, не проживають та її особистих речей там немає.

Той факт, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані особи, які в ній не проживають, завдає позивачу, як власнику перешкоди в користуванні вказаною квартирою.

В судове засідання представник позивача не з`явилась, надала до суду заяву. Де просила розглянути справу за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог. не заперечувала проти заочного розгляду.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала.

Представник третьої особи та третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали.

Суд розглядає справу в порядку ст. 280 ЦПК України.

У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

З`ясувавши дані у справі, дослідивши докази, суд приходить до висновку про не обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , є власниками квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.05.2011 року, спадкова справа № 568/10.

Згідно довідки №582 від 28.11.2017 року Асоціації «Управління Будинками № 52 Житлових кооперативів Оазіс» у вказаній квартирі зареєстровані наступні особи: син позивача ОСОБА_3 , онука ОСОБА_5 , колишня дружина сина ОСОБА_2 .

Згідно рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.2014 р. по справі № 638/15472/14-ц, провадження 2/638/6227/14 шлюб укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - розірвано.

Як вбачається з акту складеного сусідами та засвідчений головою ЖК «Оазіс-9» відповідач - ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_5 вже близько чотирьох років (приблизно з червня 2014 року) не проживають у вищевказаній квартирі .

Як вбачається з повідомлення Шевченківського відділу поліції ГУНП в Харківської області, гр. ОСОБА_2 , 1982 р.н., яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 у період з липня 2014 року по теперішній час зі скаргами, заявами про усунення перешкод у проживанні за місцем реєстрації до відділу поліції не зверталася.

Той факт, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровани особи, які в ній не проживають, завдає позивачу, як власнику перешкоди в користуванні вказаною квартирою.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 150 Житлового Кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже та обставина, що відповідач зареєстрований у належній мені квартирі, порушує моє право як власника розпоряджатися належною мені квартирою.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку.

Обґрунтування позовних вимог позивача підтверджується доданими письмовими доказами до матеріалів справи.

Відповідно до Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання», зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентними, уповноваженими на це органами, зокрема, на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням і лише в разі відмови цього органу здійснити зняття особи з реєстраційного обліку на підставі рішення суду, такі дії можуть бути оскаржені до суду із залученням компетентного органу в якості відповідача.

Рішення про визнання особи такою, що втратила право користування є підставою для зняття його реєстрації за спірною адресою, а тому додаткового рішення з цього приводу не вимагається.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 141, 259, 263, 265, 280-282ЦПК України, ст.72 ЖК України, ст. 150 ЖК, ст. 321, 391 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: відділ реєстрації місця проживання у Шевченківському районі м. Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, судовий збір за звернення з позовом в сумі 704 гривни 80 копійок ( сімсот чотири гривни 80 копійок.)

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Роз`яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий