Справа № 589/1914/18
Провадження № 2/589/316/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Курбанової А.Р.

за участю секретаря судового засідання Нагорної Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

06 травня 2018 року акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту - АТ КБ "Приватбанк", Банк) звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 23833 грн. 92 коп. заборгованості за кредитним договором №DNH4KS60550383 від 28.01.2006р., що утворилася за період з 23.03.2013 р. по 23.03.2018р.. В обгрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань.

В свою чергу 17.07.2018р. відповідач надала до суду відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що кредитних коштів від Банку вона не отримувала та кредитного договору не підписувала, що підтверджується висновком почеркознавчої експертизи, яка була проведена під час розгляду цивільної справи № 589/662/13, зазначила, що незадовго до укладення кредитного договору №DNH4KS60550383 загубила свій паспорт та вважає, що ним скористалась якась стороння особа з метою отримання кредитних коштів, а тому вважає, що будь-які зобов`язання перед позивачем у неї не виникли.

29.01.2019р. позивач надав до суду відповідь на відзив, у якій заперечуючи проти цих доводів, вказував, що кредитний договір №DNH4KS60550383 від 28.01.2006р. є дійсним, підлягає виконанню його сторонами, а тому з відповідача має бути стягнута заборгованість, що утворилася внаслідок неналежного виконання нею прийнятих на себе за цією угодою зобов`язань.

Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач в позовній заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує, не заперечуючи проти розгляду справи без участі представника Банку.

Відповідач звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що позовні вимоги не визнає, оскільки за її втраченим паспортом невідомі особи оформили на її ім`я кредит, та підтримала інші доводи, викладені у відзиві на позов.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

За змістом ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25.09.2013р. у справі № 589/662/13 Банку було відмовлено в позові про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № DNH4KS60550383 від 28.01.2006р. в сумі 51314 грн. 89 коп. (нарахованої станом на 29.01.2013р.), в свою чергу зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнено та визнано недійсним кредитний договір № DNH4KS60550383 від 28.01.2006р., на підставі якого заявлено даний позов.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 21.11.2013 року рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25.09.2013р. в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до Банку про визнання кредитного договору недійсним, а також в частині стягнення судових витрат скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін /а.с. 30, 31/. Вказане судове рішення апеляційного суду набрало законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так вищевказаними судовими рішеннями встановлено, що кредитний договір №DNH4KS60550383 від 28.01.2006р. ОСОБА_1 не підписувався, підписи від імені ОСОБА_1 у заяві позичальника №DNH4KS60550383 від 28.01.2006 року на двох аркушах виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням її справжнього підпису (зміненим почерком). Також встановлено, що 21.02.2006р. ОСОБА_1 зверталась до сектору громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб з заявою про втрату паспорта серії НОМЕР_1 , виданого Шосткинським МВ УМВС України в Сумській області 22.07.1996 року. При цьому, саме втрачений відповідачем паспорт зазначений в заяві позичальника №DNH4KS60550383 як документ, який засвідчує особу позичальника.

Встановивши ці обставини, місцевий суд відмовив у стягненні заборгованості з відповідача і з цими висновками погодився суд апеляційної інстанції, залишаючи вказане рішення суду першої інстанції в цій частині без змін.

При цьому, встановивши, що ОСОБА_1 заяву позичальника № DNH4KS60550383 від 28.01.2006 року не підписувала, а тому такий договір є неукладеним, тобто не породжує для його сторін жодних правових наслідків, суд апеляційної істанції в своєму рішенні відмовив у задоволенні вимог про визнання кредитного договору № DNH4KS60550383 від 28.01.2006р. недійсним.

Дані судові рішення мають преюдиційне значення при вирішенні цього спору, який стосується стягнення заборгованості за цим же кредитним договором, але за інший період.

За вимогами ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства в установлений строк відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України). При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦК України фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу).

Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Разом з тим, Пленум Верховного Суду України у п.8 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 розяснив, що не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами.

Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись.

Між тим, судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили встановлено, що ОСОБА_1 заяву позичальника № DNH4KS60550383 від 28.01.2006 року не підписувала, а кредитний договір є неукладеним, тобто не породжує для його сторін жодних правових наслідків, що, в свою чергу, дозволяє суду дійти висновку про відсутність правових підстав для стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача за кредитним договором №DNH4KS60550383.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 серпня 2017 року у справі № 6-490цс17.

У цьому контексті, слід зазначити, що Банком з дотриманням вимог ч. 3 ст.12, ст.ст. 76-79, 81 ЦПК України не надано суду жодних доказів на підтвердження фактичного отримання відповідачем кредитних коштів та визнання нею кредитних зобов`язань перед Банком (наприклад, шляхом здійснення платежів на погашення заборгованості).

При цьому судом критично оцінюються доводи Банку про те, що вказаний кредитний договір не визнавався недійсним в судовому порядку, оскільки такі не мають правового значення для вирішення даного спору, з огляду на приведені вище висновки суду.

Разом з тим не підлягає задоволенню і клопотання відповідача від 16.07.2018р. про закриття провадження у справі, обгрунтоване доводами про те, що дані вимоги вже були предметом судового розгляду у справі № 589/662/13 і є відповідне рішення, яке набрало законної сили. З цього приводу, суд звертає увагу відповідача, що в межах даної справи предметом судового розгляду є вимоги про стягнення заборгованості, нарахованої за період з 23.03.2013 р. по 23.03.2018р., в той час як у справі № 589/662/13 вирішувалися вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, нарахованої за інший період, а саме станом на 29.01.2013р., а тому підстав для застосування положень, передбачених п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України, на які посилається відповідач в обгрунтування цього клопотання, у суду не має.

Підсумовуючи наведене, у задоволенні позову Банку про стягнення з ОСОБА_1 23833 грн. 92 коп. заборгованості за кредитним договором №DNH4KS60550383 від 28.01.2006р. за період з 23.03.2013 р. по 23.03.2018р. слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 11, 629, 638, 640, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 76-83, 141, 223, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 08.07.2019р.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області А.Р.Курбанова