Справа F 357/9983/14-ц;
У Х В А Л А

24 квітня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді F Кошель Б. І. ,

при секретарі F Тодосієнко О. А.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 6 скаргу ОСОБА_1 на дії начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2, старшого державного виконавця Києво-Святошинського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3, боржник: ОСОБА_4,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1В звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з вказаною скаргою мотивуючи тим, що на примусовому виконанні Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебуває виконавчий лист №357/9983/14-ц, 2/357/3236/14, видний на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 18.08.2015 року про стягнення із ОСОБА_4 на користь скаржниці аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку /доходу/, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.09.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що на її численні звернення в листопаді 2018 року вона отримала розрахунок заборгованості зі сплати аліментів на утримання сина, в якому вказано, що станом на 01.10.2018 року переплата по аліментах складає 2 130,61 грн. Вказаний розрахунок не був належно оформлений, а саме не містить вихідного номеру та дати складення. Наступного дня скаржниця отримала ще один розрахунок за той же період, в якому боржник вже має заборгованість по аліментах станом на 01.10.2018 року в сумі 2 982,35 грн. Однак, вказаний розрахунок містить суттєві невідповідності сум аліментів, які вказані у виконавчому документі, сумам аліментів, які підлягають стягненню, розміри сум сплачених боржником аліментів не відповідають фактично сплаченим аліментам, згідно наявної виписки по картковому рахунку, на який ці суми перераховувались.

З метою ініціювання проведення перерахунку заборгованості за аліментами скаржниця звернулась зі скаргою в порядку ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області та до директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України. Однак до даного часу перерахунок не було проведено та жодної відповіді на скою скаргу ОСОБА_1 не отримала. А тому, враховуючи намагання скаржниці вирішити проблему в позасудовому порядку, остання просила визнати причини пропуску строку подачі скарги поважними та поновити їй цей строк. А також, визнати протиправною бездіяльність начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 щодо ненадання відповіді на її скаргу в порядку ст.. 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 07.12.2018 року; зобов’язати начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 розглянути подану нею скаргу та від 07.12.2018 року, прийняти по ній рішення та надати відповідь на скаргу; зобов’язати старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 провести перерахунок заборгованості за аліментами, що стягуються на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 18.08.2015 року, з урахуванням обставин, наведених у скарзі.

Скаржниця, в судове засідання не з’явились, про час та день слухання справи була повідомлена належним чином, направила до суду заяву про розгляд скарги за іі відсутності, скаргу підтримала в повному обсязі.

Начальник Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2В, старший державний виконавець Києво-Святошинського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 в судове засідання не з’явились, про час та день слухання справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Боржник ОСОБА_4 направив до суду свої заперечення до скарги, в яких просив відмовити в задоволенні скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, оглянувши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення скарги з наступних підстав.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії..

Так, з матеріалів зазначеної справи вбачається, що згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі № 357/9983/14-ц, 2/357/3236/14 від 29.09.2014 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_6 про стягнення аліментів, було стягнуто з відповідача ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.09.2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

18.08.2015 року рішенням Апеляційного суду Київської області рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі № 357/9983/14-ц, 2/357/3236/14 від 29.09.2014 року змінено в частині стягнутих аліментів та стягнуто з відповідача ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.09.2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

З матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні у Києво-Святошинському районному відділі державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 357/9983/14-ц від 18.12.2014 року виданого Апеляційним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітнього сина.

Постановою державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_7 від 23 січня 2015 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 357/9983/14-ц виданого Апеляційним судом Київської області від 18.12.2014 року .

Постановою державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_8 від 24 квітня 2015 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 357/9983/14-ц виданого Апеляційним судом Київської області від 27.11.2014 року .

Відповідно до ст. 447-453 ЦПК України - сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду. Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Скаржниця просила поновити їй пропущений строк для подання скарги, у зв'язку з тим, що намагалася вирішити спір в позасудовому порядку, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що клопотання скаржниці про поновлення строку для звернення до суду із вказаною скаргою є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Згідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (чинної на дату виконання рішення суду) - державний виконавець зобов’язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна (ч. 1 ст. 20 Закону).

Відповідно до ч.3 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним Кодексом України.

Стаття 195 СК України передбачає - заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно із п.п. 3,18,23,24 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» - при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Відповідно до ст. 75 вказаного Закону якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом.

З матеріалів справи вбачається, що з 01.09.2015 року ОСОБА_4 було призначено пенсію за вислугу років в розмірі 3 168,04 грн., що підтверджується копією довідки Головного управління ПФУ у Київській області від 24.09.2015 року № 318С-Д. Разом з тим, 10.02.2017 року ОСОБА_4 працевлаштувався в ТОВ «Текстиль Дизайн Комані» за сумісництвом та за період з 2017-2018 р.р. отримав заробітну плату в сумі 38 451,93 грн., що підтверджується листом ТОВ «Текстиль Дизайн Комані» від 22.12.2018 року №5 та довідкою про доходи. Згідно вказаного листа, на виконання постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника з посилання на виконавчий лист №357/9983/14-ц від 18.12.2014 року, проводяться відрахування аліментів із боржника з 01.05.2018 року та відправляються на спеціальний рахунок Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області.

Згідно відповіді Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 02.01.2019 року №7/03, на виконання постанови державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області ВП №52478554 від 03.05.2018 року управлінням здійснюються відрахування з пенсії боржника з 01.06.2018 року по 25% від його пенсії. Відраховані кошти аліментів з пенсії ОСОБА_4 відправляються на рахунок Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області.

29.10.2018 р. заступником начальника відділу Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_9 проведений розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні. Згідно розрахунку від 29.10.2018 р. № 23792 станом на 01.10.2018 року сукупний розмір заборгованості боржника ОСОБА_4 становить 2 982,55 гривень.

Не погодившись з цим розрахунком, 07.12.2018 р. ОСОБА_1 направила свою скаргу листа до начальника управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області та начальника Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області з вимогою провести перерахунок заборгованості зі сплати аліментів боржником ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина, що стягуються на підставі виконавчого листа № 357/9983/14-ц за весь період з 01.09.2014 року з врахуванням доводів та розмірів пенсії та заробітної плати боржника.

Однак, скаржниця відповіді на свою скаргу не отримала та новий розрахунок державним виконавцем не проведено.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься дві постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 357/9983/14-ц про стягнення з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.09.2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Тож, не зрозуміло, згідно якого виконавчого провадження проведений розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 29.10.2018 року за №23792.

З розрахунку вбачається, що за період з 01.04.2015 року по 01.02.2017 року сума розмір доходу/середня заробітна плата працівника для місцевості щомісячно збільшувалась, а сума аліментів, яка підлягає стягненню залишалась незмінною – 792,01 грн.

Крім того, як вже зазначалось, ОСОБА_4 призначено пенсію за вислугу років з 01.09.2015 року, а відрахування з його пенсії проводяться лише з 01.06.2018 року, що підтверджується листом ГУ ПФУ у Київській області від 02.01.2019 року за №7/03, а з заробітної плати – 3 01.05.2018 року, що підтверджується листом ТОВ «Текстиль Дизайн Комані» від 22.12.2018 року №5.

Відповідно до пунктів,3,4 розділу ХУ1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мінюста № 512/5 від 02.04.2012 року у разі , якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із звіту про здійснені відрахування та виплати, квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, виданих стягувачем чи боржником, заяв та (або) розписок стягувача, інформації про середню заробітку плату працівника для цієї місцевості, інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Державний виконавець не врахував вищевказані обставини в порушення вимог статті 195 Сімейного Кодексу України та ч.3 статті 71 закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов’язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов’язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі:

1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача;

2) подання заяви стягувачем або боржником;

3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи;

4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби;

5) закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Обґрунтовуючи вимоги за поданою скаргою, скаржниця вказує на порушення державним виконавцем положень закону України "Про виконавче провадження" щодо перевірки об'єктивності даних щодо сплати аліментів та, відповідно, складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 29.10.2018 року.

Аналізуючи зміст поданої скарги, надавши оцінку наявним у справі доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання неправомірним розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 29.10.2018 року N 23792. При цьому державний виконавець маючи повноваження, передбачені Законом України "Про виконавче провадження", не здійснив жодних дій щодо перевірки даних про наявність або відсутність заборгованості по аліментам. Тому зазначені недоліки у виконанні державним виконавцем посадових обов'язків при проведенні виконавчих дій з примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 призвели до необ'єктивних даних із заборгованості по аліментам, які підлягають до повторної перевірки державним виконавцем та до повторного складання розрахунку заборгованості із сплати аліментів.

Разом з тим, як роз'яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року N 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", що кореспондується із положенням п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" від 07.02.2014 року N 6, у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Згідно положення ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Враховуючи всі обставини справи, суд приходить до висновку, що державний виконавець під час здійснення примусового виконання судового рішення не здійснив всіх необхідних та наданих йому Законом заходів щодо проведення належного розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, а тому дії виконавця слід визнати неправомірними та зобов’язати провести новий розрахунок заборгованості по аліментах.

Відносно заявлених вимог щодо визнання протиправною бездіяльність начальника Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_2 щодо ненадання відповіді на її скаргу в порядку ст.. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» від 07.12.2018 року та зобов’язання начальника Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_2 розглянути вказану скаргу, прийняти по ній рішення та надати їй відповідь на її скаргу, то вони не ґрунтуються на вимогах закону, а тому суд вважає що в їх задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 3, 18, 71, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 447-451, 352, 354 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов’язати старшого державного виконавця Києво-Святошинського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 провести перерахунок заборгованості за аліментами, що стягуються на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 18.08.2015 року у справі № 357/9983/14-ц; 2/357/3236/14, відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

В задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п’ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя

ОСОБА_10