Справа № 755/974/19
"10" липня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Виниченко Л.М.,
за участю секретаря Сіренко Д.В.,
розглянувши в приміщенні суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу № 755/974/19 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», треті особи: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «М-Лайф», Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волков Олександр Юрійович, про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,-
Позивачка звернулась до суду з позовом до ПАТ «Банк Михайлівський» про визнання недійсним кредитного договору № 200348707 від 29.09.2015 р.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 29 вересня 2015 р. між сторонами було укладено кредитний договір № 200348707, який складається із заяви (оферти) разом із умовами надання та обслуговування кредитів та тарифів, при цьому основними параметрами заяви є назва продукту кредит готівкою 3,99 NEW; сума кредиту 10 902,54 грн.; розмір процентної ставки: 0,0001% річних; щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості: 0% до 0 місяця строку дії кредитного договору включно, 3,99% з 1 місяця строку дії кредитного договору та до закінчення строку його дії; комісія за видачу кредиту 1,5 %; сукупна вартість кредиту 237,44 % річних; строк кредиту 1096 днів, з 29.09.2015 р. по 29.09.2018 р.
Згідно п. 1.3 заяви (оферти) позичальник побажав в день надання кредиту утримати з рахунку комісію на видачу кредиту в сумі 163,54 грн.
Відповідно п. 1.5 заяви (оферти) позичальник просить банк в безготівковому порядку за рахунок наданого кредиту списати з рахунку та зарахувати на користь: - ПрАТ «СК «Юнісон-Гарант» суму страхової премії у розмірі 1 440 грн. за весь період страхування згідно договору добровільного страхування від нещасних випадків № NS 200348707; - ТДВ «СК «М-Лайф» суму страхової премії у розмірі 450 грн. за весь період страхування згідно договору добровільного страхування жити за пакетом програм страхування «Персональний медичний помічник» № РМР 200348707; - ТДВ «СК «М-Лайф» суму страхової премії у розмірі 799 грн. за весь період страхування згідно договору добровільного страхування життя за пакетом програм страхування «Персональний медичний помічник» № РМР 200348707.
Позивачка вважає, що при укладенні кредитного договору порушені її права, як споживача, згідно з нормами Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про страхування», Закону України «Про банки і банківську діяльність».
У досудовому порядку позивачка неодноразово направляла листи про припинення порушення з боку відповідача, проте такі вимоги були залишені без задоволення, у зв`язку з чим змушена звернутися до суду.
Позивачка зазначає, що працівники банку з умовами кредитування належним чином її не ознайомлювали, оформлення кредитного договору проходило протягом пів години, після чого їй вручили договір, який через дрібний шрифт не прочитавши підписала, надіючись на добросовісність працівників банку.
Таким чином, позивачка вважає, що була введена в оману під час укладання кредитного договору відповідачем.
ОСОБА_1 вказує, що відповідач скористався її необізнаністю, навмисно не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства, що є істотними і необхідними для даного виду договорів, зокрема банк не надав їй, як позичальнику, повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час підписання договору про надання споживчого кредиту. Відповідач їй також не надав для ознайомлення умов по картках та тарифів.
Крім того, сам договір добровільного страхування за пакетом програм страхування «Персональний медичний помічник» № РМР 200348707 їй надано не було, пояснивши, що кредитний договір є типовим і якщо вона не погодиться на послуги з добровільного страхування, то кредит не отримає.
Умови кредитного договору щодо послуг страхування із нав`язаною відповідачем страховою компанією є несправедливими.
Ще за графіком платежів передбачено сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 435,01 грн. щомісячно, що також є підставою для визнання цих положень недійсними, як несправедливі умови договору.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.01.2019 року відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання.
Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву.
Ухвалою суду від 11.05.2019 року залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «М-Лайф» та уповноважену особу Фонду гарантування вкладів на ліквідацію ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» Волкова Олександра Юрійовича.
Про розгляд справи учасники справи були повідомлені належним чином.
Відзив на позов відповідачем та пояснення щодо позову третіми особами суду надано не було.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
З матеріалів справи вбачається, що позивач не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення.
За таких обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що позивачка 29.09.2015 року підписала заяву № 200348707. За умовами даної заяви позивачка запропонувала (зробила оферту) відповідачу укласти з нею кредитний договір на Умовах надання та обслуговування кредитів ПАТ «Банк Михайлівський», затверджених наказом №472 від 29.07.2015 (оферта 1) та договір про надання та використання платіжної картки на Умовах надання та обслуговування платіжних карток ПАТ «Банк Михайлівський», затверджених наказом № 336/1 від 29.05.2015 (оферта 2).
Укладений між сторонами кредитний договір № 200348707 від 29.09.2015 року містить такі умови: назва продукту - кредит готівкою 3,99 NEW; сума кредиту - 10 902, 54 грн; строк кредиту - 1096 днів, з 29.09.2015 по 29.09.2018; розмір процентної ставки за кредитом - 0,0001% річних; щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 0% до 0 місяця строку дії кредитного договору включно і 3,99% з 1 місяця строку дії кредитного договору та до закінчення строку його дії; комісія за видачу кредиту - 1,5 грн; плата за надання послуги «СМС-сервіс» по підтвердженню проведених платежів та стану заборгованості за кредитом - 12,00 грн, за кожен місяць протягом строку надання послуги, строк надання послуги 36 міс.; сукупна вартість кредиту - 237,44% річних; пропущення платежів (поспіль): штраф за кожний несвоєчасно сплачений платіж згідно графіку платежів за кредитним договором - перший 50 грн, другий - 100 грн, третій - 250 грн, четвертий і наступні - 500 грн.
Відповідно до умов оферти 1 позивачка уклала кредитний договір на наступних умовах:
1.1. відкрити рахунок (валюта рахунку - гривня), що буде використовуватись виключно в рамках кредитного договору, номер рахунку НОМЕР_1 ;
1.2. надати кредит у сумі 10 902, 54 грн
1.3. в день надання кредиту утримати з суми кредиту комісію за видачу кредиту у сумі 163,54 грн;
1.4. просила банк активувати послугу «СМС-сервіс» по підтвердженню проведених платежів та стану заборгованості за кредитом;
1.5. просила банк у безготівковому порядку, за рахунок наданого кредиту списати з рахунку і зарахувати на користь:
Згідно абзацу 3 п. 6 заяви, у випадку, якщо у Розділі 3 «Доручення на переказ грошових коштів» ОП Заяви в полі включено вказане значення «НІ», я прошу банк не пізніше, ніж на наступний банківський день за день надання кредиту (зарахування суми кредиту на рахунок), видати через касу банку готівкою з рахунку суму грошових коштів у розмірі суми кредиту, вказаної в графі сума кредиту розділу 2 ОП Заяви, зменшену на суму комісії, вказаної в пункті 1.3. цієї заяви та на суму перерахувань, що вказані у пунктах 1.5-1.6 цієї заяви (у разі наявності).
Відповідно до графіку платежів до кредитного договору, позивачка повинна була сплачувати відповідачу щомісячно суму в розмірі 750,00 грн., починаючи з 24.10.2015 по 29.09.2018 року включно, що складається із суми 302,99 грн. (погашення основної суми кредиту) та платежів за супутні послуги: 435,01 грн. (комісія за обслуговування кредитної заборгованості) та 12,00 грн. (плата за підтвердження проведення платежів та стану заборгованості за кредитом за допомогою послуги «СМС-сервіс»).
Крім того, відповідно до графіку платежів та умов договору, позивачка 29.09.2015 року при отриманні кредиту за рахунок кредитних коштів одноразово сплатила за надані супутні послуги на користь відповідача - 163, 54 грн (комісія за видачу кредиту), 50,00 грн (плата за надання довідки про відсутність кредитної заборгованості за кредитним договором) та плату за супутні послуги на корить третіх осіб, пов`язану зі страхуванням - 2689,00 грн.
Суд також встановив, що сама заява № 200348707, яка містить умови кредитного договору, та графік платежів виконані друкованим способом, шрифтом, який є дрібним. Проте незважаючи на це, дані документи власноручно підписані позивачкою без будь-яких застережень. З позовної заяви та інших матеріалів справи не випливає, що з моменту укладання кредитного договору і до моменту звернення ОСОБА_1 з даною позовною заявою позивачка здійснювала будь-які спроби оскаржити спірний кредитний договір чи визнати його недійсним повністю або частково чи розірвати укладений правочин.
Матеріали справи не містять даних, які б свідчили, що позивачка здійснювала періодичні платежі для погашення кредиту.
Суд також встановив, що на момент подання позовної заяви строк дії кредитного договору, який є предметом даного спору закінчився.
Підставою недійсності кредитного договору позивачка зазначає укладення нею договору під впливом обману та внаслідок помилки.
Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Вирішуючи спір про визнання угоди недійсною, суд з`ясовує наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною, і настання певних юридичних наслідків.
За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.
Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення.
У позовній заяві та доданих до неї матеріалів позивачка не наводить даних, які б свідчили про неправильне сприйняття нею умов правочину, що вплинуло на її волевиявлення або про вплив на позивачку зі сторони відповідача, який можна було б розцінити як обман при укладенні кредитного договору. Також, позивачка не наводить доказів на підтвердження обмеження її у часі працівниками відповідача при ознайомленні з умовами кредитного договору або що вона не могла з фізіологічних причин сприйняти дрібний шрифт тексту кредитного договору, що фактично унеможливило ознайомлення її з цим кредитним договором.
Натомість, оскаржуваний кредитний договір було укладено в письмовій формі, він містить всі суттєві умови передбачені законом для договорів та які мають істотне значення, а також, які були узгоджені сторонами. Текст заяви про надання кредиту із умовами кредитного договору та графік платежів за кредитним договором власноручно підписані позивачкою, що свідчить про те, що остання була з ними ознайомлена належним чином. Матеріали справи не містять жодних доказів, що позивачка, маючи змогу ознайомитись з умовами кредитного договору вдома, без обмеження у часі та ознайомившись з ними, через деякий час робила будь-які зауваження щодо змісту кредитного договору або здійснювала спроби оскаржити умови кредитного договору в процесі його виконання чи розірвати або визнати кредитний договір недійсним повністю або частково.
Таким чином, підстав для визнання вцілому недійсним кредитного договору суд не знаходить.
Послання позивачки на те, що умови кредитного договору про добровільне страхування життя позивачки є несправедливими, а тому теж повинні бути визнані недійсними суд також вважає необґрунтованими.
Відповідно до положень статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором (стаття 983 ЦК України). Страховиком є юридична особа, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності (стаття 984 ЦК України).
Як випливає з умов кредитного договору, позивачка доручила банку автоматично списати з рахунку відповідні суми за договорами добровільного страхування від нещасних випадків та страхування життя, а саме: 1440 грн., 450 грн. та 799 грн. Як вбачається з графіку платежів за кредитним договором, дані суми були списані в день отримання кредиту. Цей факт не заперечує також і позивачка у позовній заяві. Отже, в момент надходження коштів на рахунок страхової компанії договір страхування набув чинності. На цей час строк договору страхування минув, ні у позивачки, ні у страхової компанії претензій щодо його виконання не виникало, страховий випадок з позивачкою не настав, отже, відбулося виконання договору страхування. До того ж, відповідач не є стороною договору страхування, виступав лише як фінансова установа щодо перерахування коштів позивачки на рахунок страхової компанії, жодної вигоди не мав на час його укладання з позивачкою. Ні страховик, ні відповідач не порушували права позивачки під час укладання договору добровільного страхування.
Відповідно до статті 15, частини першої статті 16 ЦК України, які кореспондуються з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Посилання позивачки на те, що в банку працівниками відповідача їй було повідомлено, що у випадку не погодження з послугами добровільного страхування життя не буде виданий кредит, є не підтвердженим жодними належними та допустимими доказами, як і не надано будь яких доказів несправедливості даного пункту договору.
За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
За положеннями частини другої статті 215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також Законом України «Про захист прав споживачів» та Законом України «Про споживче кредитування».
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - є видом кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Тобто, споживчий кредит (кредит) - це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Крім того, пункт 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» визначає що є загальною вартістю кредиту для споживача. Загальна вартість кредиту - це сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом.
Згідно пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.
Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.
За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній на момент укладення спірного договору, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.
Отже, за положеннями зазначених норм матеріального права кредитодавець має право встановлювати крім процентів за користування кредитом, комісії та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги для отримання обслуговування та повернення кредиту, тільки якщо ці дії є послугою у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».
Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).
Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним.
Така правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16 та у постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 766/1497/16-ц і підтверджена у постанові Верховного Суду від 27.02.2019 року у справі № 201/4087/17.
Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.
Згідно Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22 та 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
Як вбачається з умов розділу 2 Основних параметрів заяви кредитного договору, кредитний договір не передбачає комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Сума щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 435,01 грн. наявна лише у графіку платежів до кредитного договору. Крім того, у кредитному договорі відповідач не зазначив перелік послуг при обслуговуванні кредитної заборгованості, які отримує позивачка, сплачуючи комісію або які потреби позивачки задовольняє відповідач, отримуючи дану комісію. Таким чином, суд приходить до висновку, що обслуговування кредитної заборгованості здійснено відповідачем виключно у власних інтересах, а тому умова про комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 435,01 грн не відповідає законодавству і має бути визнана недійсною.
Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частин.
У спростування зазначеного будь яких доказів відповідачем суду надано не було.
З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.
Позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно положень ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та судових витрат у даній справі учасниками судового розгляду не заявлялось.
За нормою частини 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 203, 215, 217, 229, 626, 627, 628, 638, 979, 983, 984, 1054 ЦК України, ст. ст. 11, 18, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», ст. ст. 4, 12, 13, 77-81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273, 274, 280, 282, 353 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», треті особи: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «М-Лайф», Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волков Олександр Юрійович, про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору задовольнити частково.
Визнати недійсною з моменту укладання кредитного договору № 200348707 від 29.09.2015 року, що був укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський», умову про сплату на користь банку щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості у сумі 435 (чотириста тридцять п`ять) грн. 01 коп.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач - Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський», місце знаходження: 01001, м. Київ, пров. Рильський, 10-12/3, ідентифікаційний .

Третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «М-Лайф», місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Михайлівська, 21-Б, Н/П №34, ідентифікаційний .

Третя особа - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волков Олександр Юрійович, місце знаходження: 01032, м. Київ, б-р Тараса Шевченка, 35.

Повне судове рішення складене 10 липня 2019 року.

Суддя Л.М.Виниченко