Провадження № 6/761/885/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Мальцева Д.О.

при секретарі Чугаєва І.В.

за участю заявника ОСОБА_1

представник заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи Відділ примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ПуАТ «Альфа -Банк», про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі заявник) із заявою про скасування тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України, яке встановлено ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.06.2014р. Заява обґрунтована тим, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.06.2019р. було задоволено подання старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кеди М.В. про тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України громадянина України, без вилучення паспортного документа до виконання зобов`язань покладених на нього рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05.11.2013р. у справі № 757/12810/13-ц. Заявник вказує, що з дня відкриття виконавчого провадження він не ухиляється від виконання зобов`язань покладених на нього рішенням суду, а наявність лише невиконаного зобов`язання не є підставою про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон. Зазначає, що у ході виконавчого провадження державним виконавцем направлялись запити до органів реєстрації рухомого, нерухомого майна. Згідно відповідей цих органів у заявника відсутнє майно. Заявник працює директором ТОВ «Поверхность Інвест». Але, державним виконавцем з метою виконання рішення суду не була винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату. Окрім укладеного договору поруки, кредитні зобов`язання були забезпечені заставою рухомого та нерухомого майна. З метою виконання вищевказаного судового рішення, державним виконавцем на заставлене майно було звернено стягнення. За рахунок цього у 2015 році був частково погашений борг перед стягувачем. Крім цього, підставою для настання солідарної відповідальності за кредитним договором є договір поруки. Відтак вказані зобов`язання не є зобов`язаннями підприємств, з якими заявник перебував у трудових відносинах. Ці кредитні кошти не використовувались для своїх особистих цілей й не переходили у особисту власність заявника, а були використані у господарській діяльності підприємства, з яким він не перебував на той час у трудових правовідносинах.

У судовому засіданні заявник та його представник повністю підтримали подану заяву та просили її задовольнити.

Державний виконавець відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та представник ПуАТ «Альфа -Банк» у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності державного виконавця та представника стягувача, за наявних у справі матеріалів.

Вислухавши пояснення заявника та його представника, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку

Судом встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.06.2019р. було задоволено подання старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України М.В.Кеда про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до виконання ним своїх зобов`язань покладених рішенням Печерського районного суду м. Києва по справі № 757/12810/13-ц по стягненню солідарно з ТОВ «Поверхность ТВ» та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором починаючи з дня набуття чинності ухвали суду.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України була постановлена 20.06.2014 року, тобто при її постановленні суд керувався чинними на той час ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження».

За умовами ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

У відповідності до ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Крім цього, ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Подання держаного виконавця повинно бути обґрунтованим, тобто містити зазначення обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України. Під час розгляду заяви про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України відповідно до ст. 441 ЦПК України доказуванню підлягають факти ухилення боржника від виконання рішення суду, можливість виїзду за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду, вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду відповідно розділам VII, VIII, IX Закону України «Про виконавче провадження».

Водночас чинне законодавство не містить визначення поняття «ухилення», практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

В академічному тлумачному словнику української мови слово «ухилення» тлумачиться так: 1) відступати, відхилятися, вивертатися; 2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону, позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення. Таким чином, особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Верховний Суд України у постанові від 19 травня 2015 року №667/4594/14-а дійшов висновку, що відсутність відповідного фінансового забезпечення може вважатися поважною причиною невиконання судового рішення.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 12 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

У зв`язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону, зокрема, утримання від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допуск в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; подання виконавцю декларації про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб; повідомлення виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надання пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хлюстов проти Росії» від 11 липня 2013 року (скарга № 28975/05), яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2013 року, Судом зазначено, що обмеження щодо заборони у праві виїзду за межі країни повинні бути обґрунтовані та пропорційні відповідно із частинами 2,3 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(свобода залишати свою країну та обмеження цього права лише на підставі закону та якщо це необхідно в демократичному суспільстві).

Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні не встановлено обставин умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов`язань згідно рішення суду, при цьому, останній працевлаштований - є керівником ТОВ «Поверхность - Інвест», має постійний дохід та його робота потребує частих відряджень за кордон, враховуючи, що мета такого заходу є саме тимчасове обмеження у праві виїзду, а не «пожиттєвим покаранням» фізичної особи внаслідок неможливості своєчасного виконання взятих на себе зобов`язань, оскільки внаслідок дії вказаної ухвали боржник фактично був позбавлений можливості вільного перетинання кордону України на протязі 5 років, керуючись принципом верховенства права та пропорційності, суд приходить до висновку, що заява про скасування такого обмеження підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 441 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи Відділ примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ПуАТ «Альфа - Банк» - задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, і.п.н. НОМЕР_1 ) застосоване ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2014року.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя