Єдиний унікальний номер справи 235/1874/13-ц
Номер провадження 4-с/235/10/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді: Клікунової А.С.,

за участю секретаря судового засідання: Ліпскіс О.О.,

заявника (боржник): Харчевного ОСОБА_1 ,

державного виконавця: Філатової В.М.,

заінтересованої особи (стягувач): Харчевної О ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 на рішення державного виконавця Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Філатової В.М. у виконавчому провадженні № 46721093 за виконавчим листом Красноармійського міськрайонного суду Донецької області № 2/235/830/13 від 22.04.2013 року про стягнення аліментів на користь ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В :

На розгляд суду пред`явлено вказану скаргу, в якій Харчевний О ОСОБА_2 просить:

1) поновити пропущений строк для подання скарги на рішення державного виконавця;

2) визнати неправомірним розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з 01.04.2013 року по 31.03.2019 року, здійснений державним виконавцем Покровського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області Філатовою В.М. по виконавчому листу № 2/235/830/13, виданим 22.04.2013 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.04.2013 року і до досягнення дитиною повноліття;

3) визнати неправомірними та скасувати постанови державного виконавця Покровського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області, прийняті 09.04.2019 року в рамках ВП № 46721093, а саме про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії.

Заявлені вимоги обґрунтованого наступним. 12 квітня 2019 року ОСОБА_3 від Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області отримано поштове відправлення з таким вмістом довідка-розрахунок про заборгованість аліментів на користь ОСОБА_3 станом на березень 2019 року в сумі 174233,07 гривень, постанови державного виконавця від 09.04.2019 року про встановлення заявнику (боржнику) тимчасових обмеженнь у праві виїзду за межі України, у праві керування транспортними засобами, у праві полювання та у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії до погашення заборгованості зі сплати аліментів. З проведеним розрахунком заявник не згоден, оскільки від виконання визначеного судовим рішенням обов`язку щодо надання матеріального утримання неповнолітній дитині не ухилявся, та саме державним виконавцем ОСОБА_5 не було вжито максимальні заходи з використанням всіх наданих прав і можливостей для примусового стягнення грошових коштів в рахунок сплати аліментів. Так, ОСОБА_6 ОСОБА_1 про факт відкриття в лютому 2015 року виконавчого провадження за заявою колишньої дружини ОСОБА_3 дізнався лише в квітні 2019 року після подачі останньою позову про стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів. Не оспорюючи обізнаність про рішення суду щодо стягнення в 2013 році аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , 2010 року народження, - ОСОБА_6 ОСОБА_1 зазначає, що з ОСОБА_3 було досягнуто усної домовленості про відмову останньої від права на отримання аліментів в рахунок залишення заявником (скаржником) після розлучення у володінні колишньої дружини та сина спільно нажитого майна (житловий будинок з земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 з наявним в домоволодіння майном, транспортні засоби легковий автомобіль марки «Infiniti», вантажний автомобіль марки «Man»). Після звернення в серпні 2014 року ОСОБА_3 до суду з позовом про поділ майна та ухваленням 26 березня 2015 року рішення про визначення по 1/2 частці частки у спільному майні подружжя на вказані будинок та земельну ділянку, - ОСОБА_6 ОСОБА_1 , розцінюючи такі дії колишньої дружини як порушення домовленості, з початку 2015 року вирішив добровільно сплачувати аліменти у розмірі не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, загальна сума перерахованих коштів за 2015 2019 роки, які підтверджуються чеками склала 45740,00 гривень, крім того без документальної фіксації заявником (боржником) надавалися кошти на купівлю дитині одягу, іграшок, пам`ятний подарунок з нагоди дня народження. Разом з тим, надані фіскальні чеки на перерахуванням вказаних грошових коштів державним виконавцем враховано не було, перерахунок заборгованості по аліментам не здійснено. Крім того, заявник зазначає, що державним виконавцем Філатовою В.М. при вчиненні процесуальних дій у виконавчому провадженні відкритому в 2015 році лише в липні 2018 року здійснено запити до пенсійного фонду та отримавши відомості про перебування в трудових відносинах з АТ «Імексбанк» в січні 2019 року прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, однак на той час заявник вже звільнився з вказаного місця роботи. За таких посилань, ОСОБА_6 ОСОБА_1 вважає, що в нього відсутня будь-яка заборгованість зі сплати аліментів, тому спірна довідка-розрахунок державного виконавця не відповідає дійсності та не може бути належною для винесення в порядку ст. ст. 11, 71 Закону України «Про виконавче провадження» постанов від 09.04.2019 року про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, керуванні транспортним засобом, полюванні, користуванні зброєю.

Заявник (скаржник) Харчевний О ОСОБА_2 у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні письмово викладеним, крім того зазначив наступне. Так, з 2002 по 2013 роки перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , мають спільного неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу за позовом колишньої дружини заявнику рішенням суду від 22.04.2013 року встановлено обов`язок сплати аліментів на утримання дитини. Однак фактично від права на отримання аліментів ОСОБА_3 відмовилась в рахунок не претендування заявником на спільне нажите майно в шлюбі (будинок з земельною ділянкою, транспортні засоби). Саме тому заявник, розраховуючи на порядність ОСОБА_3 не мав жодних хвилювань про обов`язковість щомісячного перерахування аліментів. При цьому, такі обставини заявник пояснює зовсім не свідомим ухиленням від батьківського обов`язку матеріальної підтримки неповнолітнього сина, а викладає позитивну характеристику своєї особи з позиції чоловіка, який після розлучення залишив колишній дружині та сину нажиті в шлюбі блага, а також бізнес, який по суті був сімейним за час спільного проживання. В березні 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_3 виникли спірні відносини на підставі поданого останньою позову про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, та саме тоді заявник дізнався про пред`явлення колишньою дружиною виконавчого листа, на підставі якого постановою державного виконавця від 26.02.2015 року відкрито виконавче провадження. В порушення ч. 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону № 606-XIV від 21.04.1999 року) копію постанови про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем на адресу заявника як боржника рекомендованим листом надіслано не було, - що було встановлено при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження. Також заявником відмічено, що державним виконавцем ОСОБА_5 . взагалі не вжито мір для щонайскорішого повідомлення про щомісячні нарахування аліментів, що попередило б утворення заборгованості. Заявник зазначає, що державним виконавцем не прийнято рішень про опис та арешт майна (рухомого, нерухомого), своєчасно не встановлено місця роботи (через чотири роки здійснено перший запит до пенсійного фонду про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи), а постанова державного виконавця від 09.01.2019 року про звернення стягнення на заробітну плату винесена всупереч ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки направлена на адресу АТ «Імексбанк» після звільнення заявника з цього місця роботи. Отримавши 12.04.2019 року поштовим зв`язком довідку-розрахунок заборгованості заявник невідкладно звернувся до державного виконавця Філатової В.М. з наданням чеків про перерахування на користь ОСОБА_3 аліментів в 2015 році в сумі 3440 гривень, в 2016 році 5500,00 гривень, в 2017 році 14800,00 гривень, в 2018 році 12000,00 гривень, в 2019 році 10000,00 гривень. Однак, перерахунок заборгованості державним виконавцем здійснено не було. Заявник акцентує увагу, що у разі перерахування заборгованості та з огляду на положення ч. 4 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», - законні підстави для застосування заходів, передбачених п. п. 1 4 ч. 9 ч. 14 ст. 70 Закону № 1404-VIII відсутні, тому оскаржувані постанови є неправомірними. Також увагу суду звернуто, що при визначенні розміру заборгованості за аліментами за період, коли ОСОБА_3 не працював, - державний виконавець виходив із середньої заробітної плати працівника по м. Покровськ, разом з тим зареєстрованим місцем проживання заявника є с. Гнатівка Покровського району Донецької області.

Держаний виконавець Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Філатова В.М. (суб`єкт оскарження) у судовому засіданні проти доводів, викладених в скарзі ОСОБА_3 заперечувала, надала пояснення аналогічні письмово викладеним, зокрема зазначила наступне. Так, в провадженні державного виконавця перебуває виконавче провадження, відкрите 26.02.2015 року на підставі виконавчого листа Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22.04.2013 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_3 аліментів на неповнолітню дитину у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму, починаючи з 01.04.2013 року до повноліття дитини. Зі сплати аліментів утворено заборгованість розмір якої державним виконавцем визначено на підставі витребуваної довідки про доходи боржника (на той час працював в ПАТ «ІмексБанк») та заяви стягувача ОСОБА_3 про часткове отримання аліментів за період з 2015 року по жовтень 2018 року. Станом на 31.03.2019 року заборгованість склала 174233,07 гривень, тобто сукупний розмір перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, - тому в порядку ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження виготовлено постанови від 09.04.2019 року про встановлення тимчасових обмежень боржника. За таких обставин, державний виконавець просить суд відмовити в скарзі.

Заінтересована особа (стягувач) ОСОБА_3 у судовому засіданні проти викладених в скарзі та особисто наданих ОСОБА_3 пояснень заперечувала. В цілому пояснення зведено, що оцінку заявленим вимогам скаржника в частині оспорювання довідки про розмір заборгованості вже було надано Красноармійським міськрайонним судом Донецької області в рішенні від 22.05.2019 року, яким з ОСОБА_3 стягнуто неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, належно з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено такі факти та відповідні правовідносини.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 квітня 2013 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту предявлення позову, тобто з 01.04.2013 і до досягнення дитиною повноліття (справа № 235/1874/12-ц).

На виконання вказаного судового рішення судом виданий виконавчий лист від 22.04.2013 року, який стягувачем ОСОБА_3 предявлено до виконання (а.с. 96), державним виконавцем Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області Філатовою В.М. постановою від 26.02.2015 року відкрито виконавче провадження ВП № 46721093 (а.с. 97).

Відповідно до довідки-розрахунку № 46721093/2, складеної державним виконавцем Філатовою В.М., заборгованість боржника ОСОБА_3 перед стягувачем Харчевною ОСОБА_1 по аліментам за вказаним виконавчим листом за період з 01.04.2013 року по 31.03.2019 рік становить 174233,07 гривень; при цьому за період з 01.04.2013 року по 01.12.2015 року заборгованість по аліментам нараховано відповідно до ч. 2 ст. 195 СК України, з 02.12.2015 року по 19.12.2018 року згідно отриманої заробітної плати (на підставі довідки про доходи з АТ «Імексбанк»), з 20.12.2018 року по 31.03.2019 року відповідно до ч. 2 ст. 195 СК України (а.с. 22 23).

Оскільки станом на 01.04.2019 року сукупний розмір заборгованості по аліментам склав 174233,07 гривень, що перевищує сукупний розмір заборгованості за три місяці, державний виконавець Філатова В.М., посилаючись на приписи ст. ст. 11, 71 Закону України «Про виконавче провадження», прийняла 09.04.2019 року оскаржувані постанови:

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (а.с. 25);

2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (а.с. 27);

3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (а.с. 31);

4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (а.с. 28).

Копії вказаних постанови направлено ОСОБА_3 до відома, при цьому на адресу боржника надіслано довідку-розрахунок про розмір заборгованості по аліментам. За матеріалами справи оспорювані рішення державного виконавця заявником (скаржником) отримано 12.04.2019 року (а.с. 20, 21).

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Так, у урахуванням визначених ст. ст. 123, 124 ЦПК України правил перебігу процесуальних строків останнім днем звернення ОСОБА_3 до суду зі скаргою на рішення державного виконавця, про які заявник дізнався 12.04.2019 року є 22.04.2019 року. Скаргу ОСОБА_3 подано 06.05.2019 року (згідно вхідного штампу). Згідно ч. 2 ст. 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом. Заявник (скаржник) в обґрунтування заявленого клопотання про поновлення строку на подачу скарги посилається на хворобливий стан здоров`я, а саме перебування на лікуванні в неврологічному відділенні Покровської центральної лікарні (підтверджено довідкою а.с. 15). Суд приймає до уваги такі доводи заявника, вважає, що строк на подачу скарги пропущено з поважних причин, тому забезпечуючи право на доступ до правосуддя, - вважає наявними законні підстави для поновлення строку для звернення до суду.

Розглядаючи по суті порушені ОСОБА_3 в скарзі питання, з наданням правової оцінки заявленим вимогам про визнання неправомірним розрахунок заборгованості зі сплати аліментів та скасування постанов державного виконавця про встановлення тимчасових обмежень, - суд зазначає наступне.

Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначається законом - ст. 79-91, 194-197 СК України та статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Згідно ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», державний виконавець та приватний виконавець повинні здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників. Особливості виконання рішень про стягнення аліментів передбачені розділом XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року за № 512/5, відповідно до якої - виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника; розрахунок заборгованості - обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 26 постанови від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» звертає увагу судів на те, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, або у позовному провадженні.

В площині розгляду скарги ОСОБА_3 перебуває вимога судового контролю за виконанням судового рішення, - заявлені вимоги зводиться до незгоди боржника з механізмом обчислення державним виконавцем заборгованості по аліментам, заявником (скаржником) оскаржуються дії посадової особи ОСОБА_5 щодо законності та вірності складеного нею розрахунку, - тому судова оцінка таких дій державного виконавця має бути надана лише у порядку визначеному розділом VII ЦПК України. Можливість, правильність та правомірність розгляду по суті скарг на дії державного виконавця, зокрема щодо законності здійсненого ним обрахунку заборгованості за аліментами, підтверджується і практикою касаційної інстанції (постанова Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі № 2-1071/05, провадження № 61-1512св17).

Суд акцентує увагу, що в межах провадження скарги на дії державного виконавця щодо механізму обчислення заборгованості у даній справі не визначається певний розмір, оскільки незгода з нарахуванням заборгованості в конкретній грошовій сумі, тобто оспорювання цієї суми заборгованості, є підставою для звернення особи із позовом в порядку позовного провадження

Так, згідно змісту скарги однією з підстав для визнання розрахунку заборгованості по аліментам неправомірним, - Харчевний О ОСОБА_2 зазначає неналежне повідомлення як боржника про відкриття виконавчого провадження. В судовому засіданні з пояснень учасників процесу, матеріалів справи встановлено, що виконавчий лист за яким аліменти з ОСОБА_3 було стягнуто починаючи з 01.04.2013 року ОСОБА_3 було пред`явлено на примусове виконання до відділу ДВС 26 лютого 2015 року. Суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено процесуального строку чи обмежень строками позовної давності пред`явлення стягувачем виконавчого листа про стягнення аліментів на примусове стягнення. За змістом ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Отже, доводи ОСОБА_3 в частині прив`язки правомірності дій державного виконавця щодо нарахування аліментів до безпосередньої обізнаності боржника про відкриття виконавчого провадження є помилковими.

За змістом ст. 129, 129-1 Конституції України, та у відповідності до ст. 18 ЦПК України, судове рішення, що набрало законної сили, обов`язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Виходячи з наведеного, законодавець не ставить обов`язок по сплаті аліментів, у разі обізнаності платника аліментів про їх стягнення, в залежність від стягнення таких за виконавчим листом шляхом відрахування із заробітної плати чи іншого доходу, оскільки судові рішення, що набрали законної сили, підлягають обов`язковому виконанню. Судом встановлено, що ОСОБА_3 знав про судове рішення про стягнення з нього аліментів, однак належно допустимі докази (квитанції, чеки, розписки) виконання обов`язку утримання дитини шляхом надання стягувачу ОСОБА_3 щомісячних грошових коштів у присудженому розмірі починаючи з квітні 2013 року державному виконавцю надано не було.

Приймаючи такий висновок, суд враховує, що ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27.021991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами - першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд звертає увагу, що фактично доводи ОСОБА_3 в цій частині скарги (несвоєчасна обізнаність про відкриття виконавчого провадження, надання стягувачем невірної інформації про місце проживання) зводяться до спростування вини в утворенні заборгованості по аліментам. Разом з тим, такі докази можуть мати правове значення та підлягають оцінці у спірних відносинах боржника та стягувача при розгляді спору про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів (в розумінні ст. 196 СК України, встановлення строку сплати заборгованості, звільнення від сплати заборгованості за аліментами (в порядку ч. 2 або ч. 3 ст. 197 СК України). Об`ємне викладення в скарзі пояснень ОСОБА_3 щодо наявності усної домовленості з ОСОБА_3 про відмову від права на аліменти та не пред`явлення виконавчого листа на примусове виконання не має правового значення при розгляді скарги, разом з тим це не є обмеженням для звернення за судовим захистом, зокрема в порядку ст. 190 СК України. Суд акцентує увагу ОСОБА_3 , що державний виконавець при розрахунку заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості (п. 26 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п. 26 постанови № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах»).

По суті посилань заявника (скаржника) ОСОБА_3 в частині утворення заборгованості з причини неналежного, поверхового вчинення виконавчих дії державним виконавцем Покровського міськрайонного відділу ДВС Філатовою В.М., - суд зазначає наступне. Згідно матеріалів виконавчого провадження ВП № 46721093 з метою виявлення джерел отримання доходів та належного майна боржника, державним виконавцем направлені відповідні запити до обліково-реєстраційних установ, та за отриманими відомостями з ПФ України встановлено, що ОСОБА_3 отримує дохід від АТ «ІмексБанк» (а.с. 103). Заявник в скарзі зазначає, що несвоєчасність, в супереч ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» направлення постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату після припинення трудових відносин з АТ «ІмексБанк» - також вплинуло на виникнення заборгованості. Суд звертає увагу, що відповідно до записів в трудовій книжці заявника ОСОБА_3 період роботи на АТ «ІмексБанк» на посаді заступника начальника адміністративно-господарського управління департаменту з організації та забезпечення процедури ліквідації з 02.12.2015 року по 16.12.2015 року (а. с. 57). З довідки-розрахунку № 46721093/2 від 08.04.2019 року, яку заявник просить визнати неправомірною, вбачається, що заборгованість по аліментам з 02.12.2015 року по 16.12.2015 року нарахована державним виконавцем згідно отриманої довідки АТ «ІмексБанк» про заробітну плату (копія довідки а.с. 105). За таких обставин ті порушення державним виконавцем, на яких наполягає ОСОБА_3 жодним чином не вплинули на визначення розміру заборгованості, тому не пов`язуються із вимогою усунути порушення, допущені при розрахунку цієї заборгованості.

Що стосується обґрунтування заявником ОСОБА_3 вимог скарги посиланням, що розрахунок заборгованості по аліментах здійснювався державним виконавцем без урахування добровільно сплачених заявником аліментів, - суд зазначає наступне.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у Постанови № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», - судам необхідно враховувати, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами Закону про виконавче провадження, відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 (з наступними змінами) «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб».Особливості виконання рішень про стягнення аліментів передбачені розділом XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року за № 512/5, відповідно до якої - виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника; розрахунок заборгованості - обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Під час розгляду скарги суд прийшов до переконання, що зазначені положення законодавства державним виконавцем при розрахунку заборгованості ОСОБА_3 по сплаті аліментів було враховано, зокрема, всі самостійно здійснені платником аліментів платежі відображено державним виконавцем у поданому розрахунку. Так, з копій фіскальних чеків вбачається, що ОСОБА_3 було перераховано на користь Харчевної аліменти в таких сумах: за 2015 рік 3440,00 гривень, за 2016 рік 5500,00 гривень, 2017 рік 14800,00 гривень, 2018 рік 12000,00 гривень, 2019 рік 10000,00 гривень (а. с. 63-93). З оспорюваної довідки-розрахунок № 46721093/2 від 08.04.2019 року вбачається, що державним виконавцем в колонці № 4 «сплачено боржником / стягнуто виконавцем» зазначено про аліменти, які добровільно перераховані ОСОБА_3 : грудень 2015 року 3400,00 гривень, грудень 2016 року 5500,00 гривень, грудень 2017 року 14400,00 гривень, грудень 2018 року 12000,00 гривень (а.с. 22-23). Також про сплачені суми аліментів зазначено державним виконавцем в довідці-розрахунок від 16.07.2019 року (надана державним виконавцем в судовому засіданні), - а саме лютий 2019 року 2000,00 гривень, квітень 2019 року 8000,00 гривень, червень 2019 року 4000,00 гривень (а.с. 133-134). За таких обставин доводи скарги в цій частині спростовано.

Судом також надається оцінка мотивам для визнання рішень державного виконавця Філатової В.М. у виконавчому провадженні № 46721093 неправомірними, які заявником ОСОБА_3 викладено в доповненні до скарги (а.с. 115-117). ОСОБА_3 вважає, що заборгованість по аліментам за період коли заявник не працював розраховано виходячи із середньої заробітної плати працівника по м. Покровську, а не по Покровському району, оскільки заявник є мешканцем с. Гнатівка Покровського району Донецької області. З довідки-розрахунку № 46721093/2 від 08.04.2019 року, яку заявник просить визнати неправомірною, вбачається, що заборгованість по аліментам з 01.04.2013 року по 01.12.2015 року, з 20.12.2018 року по 31.03.2019 року нарахована відповідно до ч. 2 ст. 195 СК України.

В редакції Закону України від 04.11.2010 року частина даної норми вказує, що якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної працівника для даної місцевості. Аналогічним є викладення даної норми і в подальшому до внесення змін Законом України № 2037-VIII від 17.05.2017р. - заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Зі змісту довідки-розрахунку вбачається, що, за період з 01.04.2013 року по 01.12.2015року державний виконавець визначає ОСОБА_3 заборгованість за аліментами, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, що узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 195 СК України. Розмір середньої заробітної плати працівника для м. Покровськ та Покровського району визначений на офіційному сайті Головного управління статистики Донецької області (відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування). Нарахований державним виконавцем розмір аліментів у довідці-розрахунку відповідає 1/4 частині відповідної середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Відповідно до п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року N 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах роз`яснено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби необхідно враховувати, що Законом України "Про виконавче провадження" передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом України "Про виконавче провадження" заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 вказаного Закону), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч. 8 ст. 19 вказаного Закону).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що державний виконавець Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області при складанні довідки-розрахунку № № 46721093/2 від 08.04.2019 року діяла відповідно до вимог закону, у зв`язку з чим вимоги скарги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Відсутні законні підстави також для визнання неправомірними та скасування постанов державного виконавця Покровського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області від 09.04.2019 року про вжиття заходів примусового характеру (тимчасове обмеження у праві: виїзду за межі України, керування транспортними засобами, полювання, користуванні зброєю).

За змістом оскаржуваних постанов від 09.04.2019 року про вжиття заходів примусового характеру вбачається, що підставою для їх застосування є визначений державним виконавцем розмір заборгованості станом на 09.04.2019. в розмірі 174233,07 гривень, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців (а.с. 25, 27, 29, 31)

Відповідно до ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

За таких обставин, постанови державного виконавця від 09.04.2019 року по ВП № 46721093 прийнято правомірно, оформлені відповідно до вимог пункту 7 розділу 1 «Загальні положення», пункту 6 розділу 15 «Про особливості виконання рішень про стягнення аліментів» Інструкції з організації примусового виконання рішень (містить відомості про дату пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання, розмір суми заборгованості, яка утворилась після пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання).

Інші доводи обґрунтування вимог для скасування постанов державного виконавця від 09.04.2019 року про вжиття заходів примусового характеру (зокрема, в частині встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України з підстави п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України»; в частині встановленого тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом з підстави ч. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»), - заявником (скаржником) не заявлено. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, сумуючи вищевикладене, перевіривши чи діяв державний виконавець відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України; з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення відповідних дій; безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямована ця дія, своєчасно, тобто протягом розумного строку, - приходить до переконання, що скарга ОСОБА_3 є безпідставною, такою, що не підлягає задоволенню за викладених вище обставин.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановлює ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 14 постанови Пленуму ВСС «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 № 6, враховуючи, що виконання судових рішень є завершальною і невід`ємною частиною (стадією) судового провадження у конкретній справі, в якій провадження за скаргою не відкривається, а за подання позовної заяви сплачено відповідний судовий збір, ні ЦПК, ні законом «Про судовий збір» не передбачено необхідності сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Такий висновок також викладено Верховним судом в постанові № 589/6044/2013 від 14.02.2018 року.

На підставі ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 195 СК України, ч. 3, ч. 8 ст. 71, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись 449, 450, 451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Поновити ОСОБА_3 строк для звернення до суду зі скаргою на рішення державного виконавця Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Філатової В.М. у виконавчому провадженні № 46721093 за виконавчим листом Красноармійського міськрайонного суду Донецької області № 2/235/830/13 від 22.04.2013 року про стягнення аліментів на користь ОСОБА_3 .

В задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовити. Визнати, що оскаржувані дії та прийняті 9 квітня 2019 року державним виконавцем Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Філатовою В.М. у виконавчому провадженні № 46721093 постанови про встановлення заявнику (боржнику) ОСОБА_3 тимчасових обмежень у праві виїзду за межі України, у праві керування транспортними засобами, у праві полювання та у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями відчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі - вчинені відповідно до закону, в межах повноважень посадової особи.

Ухвала суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п"ятнадцяти днів з дня його проголошення (відповідно до ст. 355 ЦПК України, п. п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України)

Вступну та резолютивну частини ухвали надруковано в нарадчій кімнаті, оголошено учасникам процесу в судовому засіданні.

Дата складання повного тексту ухвали суду - 22.07.2019 року (з урахуванням положення ч. 6 ст. 259 ЦПК України).

Суддя: