АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа F 22-ц/793/724/19
Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 305010900
Доповідач в апеляційній
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

суддів Пономаренка В.В., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Торопенко Н.М.

за участю:

позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ПАТ «Державний ощадний банк України» - ОСОБА_5 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 березня 2019 року (ухваленого суддею Мельник І.О., повний текст складено 19 березня 2019 року) у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Державний ощадний банк України», треті особи: ОСОБА_6, ПрАТ «Страхова компанія «Країна», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

:

в с т а н о в и л а :

16 жовтня 2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України», треті особи: ОСОБА_6, ПАТ «Страхова компанія «Країна», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16.01.2018 року о 18 год. 01 хв. в м. Черкаси на перехресті вул. Пушкіна та бул. Шевченка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ВАЗ 211120 д.н.з. НОМЕР_1 (власником ТЗ є Державний ощадний банк) під керуванням ОСОБА_6 та легкового автомобіля NISSAN QASHQAІ Д.H.З. СА 2973 АІ під його керуванням.

В результаті ДТП належний йому автомобіль зазнав технічних ушкоджень. Згідно постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.04.2018 року винним в ДТП визнано ОСОБА_6, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПрАТ СВК «Країна» згідно полісу № АК/4324890.

ОСОБА_3 зазначив, що 01.03.2018 року ним було письмово повідомлено ПрАТ «СК «Країна» та направлено заяву на виплату страхового відшкодування. Згідно висновку експерта ОСОБА_7 розмір матеріального збитку складає 144 132,43 грн. Страховою компанією було відшкодовано 90 000 грн., тобто залишок страхового відшкодування складає 54 132,43 грн., які просить стягнути з відповідача.

Внаслідок ДТП була спричинена шкода його здоров'ю, а саме він перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КНП «ПЧМЛ» ЧМР, розмір витрачених коштів на лікування складає 1116,90 грн., які також підлягають стягненню з відповідача. Крім того, в результаті ДТП ним були понесені фізичні та душевні страждання, які він зазнав у зв'язку із ушкодженням здоров'я та пошкодженням автомобіля, а тому моральну шкоду оцінив у 20000,00 грн.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь невиплачене страхове відшкодування у розмірі 54 132,43 грн., витрати за проведення експертного дослідження в сумі 1800,00 грн., моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 1 409,60 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Державний Ощадний банк України» на користь ОСОБА_3 невиплачене страхове відшкодування у розмірі 54 132,43 грн., витрати за проведення експертного дослідження в сумі 1 800,00 грн., моральну шкоду в розмірі 8 000,00 грн., сплачений судовий збір в розмірі 1 409,60 грн., а всього: 65342,03 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представника ПАТ «Державний ощадний банк України» - ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу вважає, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм процесуального та матеріального права, що призвело до невірного вирішення справи по суті. А тому оскаржуване рішення підлягає до скасування.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт наголошує на тому, що позивачем в порушення ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_6 спричинив ДТП о 18 год. 01 хв. під час виконання трудових обов'язків.

Та таким чином, суд першої інстанції в порушення ч. 1 ст. 263 ЦПК України визнав вста¬новленою обставину, не доведену належними, допустимими, достовірними та достатніми до¬казами.

Зокрема апелянт вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права (ч. 1 ст. 78; ч. 2 ст. 106 ЦПК України) та не застосував норму матеріального права, яка підлягала застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 1192 ЦК України; п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092). Мотивуючи це тим, що було порушено порядок проведення експертизи Пунктом 5.2. Методики, у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з вико¬навцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.

Однак, AT «Ощадбанк» не було повідомлено про проведення технічного огляду пош¬кодженого транспортного засобу Позивача, чим порушено законне право AT «Ощадбанк» на участь в експертному дослідженні і пересвідченні у реальності завданих збитків.

Апелянт в апеляційній скарзі наголошує, що відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідаль¬ності власників наземних транспортних засобів №АК/4324890 від 19.04.2017 р. відповідаль¬ність власника джерела підвищеної небезпеки ВАЗ 211120 д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована на суму 100 000 грн. при франшизі нуль у ПАТ «Страхова Компанія «Країна» ().

Як зазначено у позовній заяві, не заперечувалось Позивачем, підтверджено наявними в матеріалах справи доказами та було встановлено судом першої інстанції, Позивачем до ПрАТ «СК «Країна» було подано заяву щодо погодження розміру страхового відшкодування за вх. №13867/18 від 02.07.2018 року.

Даною заявою Позивач погодився на виплату страховою компанією ПАТ «Страхова Компанія «Країна» () суми відшкодування 90000,00 грн., тобто меншої на 10000,00 грн., а ніж передбачено умовами договору.

Так відповідно до ст.1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшко¬дування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Позивач не використав право на повне страхове відшкодування від ПАТ «Страхова Компанія «Країна», що в силу ст. 1194 ЦК України виключає можливість стягнення коштів з Відповідача.

Таким чином, на думку апелянта питання відшкодування шкоди за даним позовом входить у протиріччя із ст. 1194 ЦК України щодо відшкодування суми, що перевищує ліміт відшкодування.

В судовому засіданні позивачем ОСОБА_3 подано відзив на апеляційну скаргу, з якого можливо зробити висновок про те, що ОСОБА_3 погоджується з рішенням суду першої інстанції.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постановлене рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно до вимог ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Позивачем рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування шкоди, нанесеної здоровю в розмірі 1116,90 грн. та зменшення розміру відшкодування моральної шкоди з 20000 грн. до 8000 грн. - не оскаржується, а тому колегія суддів переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги позивача суд першої інстанції виходив з того, що 16 січня 2018 року о 18 год. 00 хв. в м. Черкаси на перехресті вул. Пушкіна та бул. Шевченка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ВАЗ 211120 д.н.з. НОМЕР_1 (власником ТЗ є Державний ощадний банк) під керуванням ОСОБА_6 та легкового автомобіля NISSAN QASHQAІ д.н.з. CA2973AI під керуванням ОСОБА_3. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.03.2018 року в справі № 712/785/18 ОСОБА_6 було визнано винним у скоєному ДТП, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. З постанови вбачається, що ОСОБА_6 16.01.2018 року о 18 год. 00 хв. керував автомобілем НОМЕР_2 (належний «Державному ощадному банку») в м. Черкаси по вул. Пушкіна, при виїзді на нерегульоване перехрестя з бульваром Шевченка, не надав переваги у русі автомобілю НОМЕР_3, який рухався по головній дорозі, який у свою чергу здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_4.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що 19.04.2017 року між ПрАТ СК «Країна» та відповідачем було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/4324890, з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну 100000 грн.

Відповідно до висновку судового експерта ОСОБА_7 № 13 від 25.01.2018 року розмір матеріальних збитків, заподіяних ОСОБА_3 в результаті пошкодження в ДТП автомобіля НОМЕР_3 складає 242174,00 грн., ринкова вартість автомобіля після пошкоджень складає - 98041,57 грн., тобто понесений матеріальний збиток, визначений і самим позивачем, складає 144132,43 грн.

01.03.2018 року ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «СК «Країна» із заявою про належне відшкодування завданої шкоди. (а.с.27).

02.07.2018 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ «СК «Країна» із заявою щодо погодження розміру страхового відшкодування, відповідно до якої погодився з розміром страхового відшкодування в сумі 90000 грн., що є частиною матеріального збитку, визначеного висновком №13 автотоварознавчого дослідження, складеного 25.01.2018 року судовим експертом ОСОБА_7 (а.с.31).

Як зазначив у судовому засіданні позивач, страховою компанією здійснена виплата страхового відшкодування у розмірі 90000 грн.

Таким чином, різниця між нарахованою сумою страхової виплати та виплаченою складає 54132,43 грн. (144132,43 - 90000)

Згідно зі ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

До сфери обов'язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом № 1961-IV.

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22-28, 35 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпіла чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

При цьому в Законі № 1961-IV визначено порядок розрахунку шкоди, пов'язаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до статті 29 цього Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 .

Страховик не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу ( ст.32.7 Законі № 1961-IV).

З огляду на зазначене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування шкоди, пов'язаної з пошкодженням транспортного засобу, - це виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми, з урахуванням зносу транспортного засобу та в разі якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Також згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність.

Отже, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої потерпілому шкоди, то страховик, який виплатив страхове відшкодування, на підставі статті 1194 ЦК України має право звернутися безпосередньо до страхувальника з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що ОСОБА_6 в період трудових відносин з відповідачем керував на момент ДТП належним останньому автомобілем НОМЕР_2, тому саме ПАТ «Державний Ощадний банк України» є особою, відповідальною за завдану шкоду позивачу.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_6 не в період трудових відносин з відповідачем керував на момент ДТП належним останньому автомобілем.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, з чим погоджується і колегія суддів, про відхилення тверджень відповідача щодо необгрунтованості наданого позивачем ОСОБА_3 за результатами експертного автотоварознавчого дослідження висновоку судового експерта ОСОБА_7 від 25.01.2018 за № 13.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Згідно зі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що розмір матеріальної шкоди позивача підтверджений Висновком № 13 за результатами експертного автотоварознавчого дослідження від 25.01.2018 року, який наданий у встановленому Законом № 1961-IV порядку та узгоджується зі ст. 1192 ЦК України, в ході судового розгляду не спростований відповідачем належними та допустимими доказами.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що отримання позивачем, як потерпілим, страхового відшкодування за договором не припинило деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування в межах передбаченої полісом страхування цивільно-правової відповідальності 90000 грн. недостатньо для повного покриття шкоди, а тому особа, яка завдала шкоди (відповідач) залишається зобов'язаною.

Суд першої інстанції виходив з того, що оскільки після звернення до страховика позивачем одержано страхове відшкодування в сумі 90000 грн., якого не достатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання відповідачем свого обов'язку згідно із ст. 1194 ЦК України (відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка ним одержана від страховика) і прийшов до висновку, що сума матеріальної шкоди позивача у розмірі, не покритому страховим відшкодуванням складає 54132,43 грн. (144132,43 - 90000 = 54132,43), а тому позовні вимоги підлягають до задоволення в частині відшкодування вказаної суми матеріальних збитків.

З даним висновком не погоджується колегія суддів і вважає, що сума матеріальної шкоди позивача у розмірі, не покритому страховим відшкодуванням складає 44132,43 грн. (144132,43 - 100000 =44132,43).

При цьому колегія суддів виходить з того, що відповідно до укладено договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/4324890 від 19.04.2017 року між ПрАТ СК «Країна» та відповідачем - ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну складає 100000 грн.

Встановлено, що 02.07.2018 року ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «СК «Країна» із заявою щодо погодження розміру страхового відшкодування, відповідно до якої погодився з розміром страхового відшкодування в сумі 90000 грн., а не 100000 грн., з чого можна зробити висновок, що він погодився і не отримав від страховика 10000 грн., передбачених договором страхування і даний розмір відшкодування не може бути стягнутий з відповідача.

Вирішуючи позовні вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з п.3 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з із знищенням чи пошкодження її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В судовому засіданні вірно встановлено, що з вини відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних переживаннях та стражданнях внаслідок ушкодження належного йому на праві власності транспортного засобу та пов'язаних з цим нервових переживань, що істотно порушило нормальні життєві зв'язки, та спричинило душевні переживання з приводу втрати товарної вартості автомобіля, необхідності відновлення пошкодженого майна, неможливості повноцінно його використовувати в особистих цілях. Крім того, згідно виписного епікризу № 648, ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КНП «ПЧМЛ» ЧМР з 18.01.2018 року по 27.01.2018 року з діагнозом - після травматичний торакалгічний больовий синдром (травма ДТП) при остеохондрозі, тому суд першої інстанції, з урахуванням принципів справедливості та доцільності, з урахуванням часткового відшкодування завданих збитків страховою компанією, вірно визначився, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача підлягають до задоволення в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 8000 грн.

Вірним є визначення суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесені витрати по оплаті експертного дослідження в сумі 1800 грн., разом з тим помилково стягнув судові витрати в повному обсязі по оплаті судового збору в сумі 1409,60 грн., оскільки позовні вимоги позивача були задоволенні частково і не дотримався принципу пропорційності.

З огляду на викладене, оскільки судом першої інстанції ухвалено оскаржуване рішення при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи з порушенням норм процесуального права, колегія суддів у відповідності до вимог ст.376 ЦПК України, апеляційну скаргу представника ПАТ «Державний ощадний банк України» - ОСОБА_5 задовольняє частково. Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 березня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Державний ощадний банк України», треті особи: ОСОБА_6, ПАТ «Страхова компанія «Країна», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди – змінює в частині розміру невиплаченого страхового відшкодування зменшивши його з 54 132,43 грн. до 44 132,43 грн. та в частині розміру судових витрат, зменшивши з 1 409,60 грн. до 1 149,25 грн., а всього стягує 55081,68 грн.. а в решті рішення залишає без змін.

У зв’язку з частковим задоволення апеляційної скарги відповідача, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, колегія суддів стягує з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» судові витрати в сумі 364,31 грн.

Керуючись ст.ст.141,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу представника ПАТ «Державний ощадний банк України» - ОСОБА_5 – задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 березня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Державний ощадний банк України», треті особи: ОСОБА_6, ПАТ «Страхова компанія «Країна», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди – змінити в частині розміру невиплаченого страхового відшкодування зменшивши його з 54 132,43 грн. до 44 132,43 грн. та в частині розміру судових витрат, зменшивши з 1 409,60 грн. до 1 149,25 грн., а всього стягнути 55081,68 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» судові витрати в сумі 364,31 грн.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та на умовах передбачених ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 15 травня 2019 року.

Судді Пономаренко В.В.

ОСОБА_8

ОСОБА_9