П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2019року м. Київ

Справа № 761/35556/14

Провадження: № 22-ц/824/1620/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Ратнікової В.М.

секретар Глухенька М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 2 лютого 2015 року, ухвалене під головуванням судді Волокітіної Н.Б.,

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Контракт» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

В грудні 2014 ПАТ «Банк Контракт» (далі по тексту - банк) звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між 28 березня 2011 року між банком та ОСОБА_2 був укладений Договір про відкриття кредитної лінії, відповідно до якого банк надав відповідачці кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з максимальним лімітом в сумі 900 000 доларів США зі сплатою за користування кредитом 14 % річних зі строком повернення до 27.03.2013 року. До кредитного договору неодноразово вносилися зміни та в остаточній редакції його умови передбачали: максимальний ліміт кредитної ліні - 15 000 000 грн., процента ставка - 14 % річних, строк повернення кредиту - 09.10.2014 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за яким останній поручився з виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі. Однак, ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором не виконала, а тому станом на 25 листопада 2014 року утворилась заборгованість по сплаті кредиту у розмірі 18 224 440, 05 грн., з яких 14 794 772,03 грн. - основний борг, 2 621 171,22 грн. - проценти за користування кредитом, 498 912, 59 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 309 584,21 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 2 лютого 2015 року позов ПАТ «Банк Контракт» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ Банк "Контракт" заборгованість за кредитним договором в розмірі 18 224 440,05 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТБанк "Контракт" по1827 грн. судового збору.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючисьна неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просивскасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у позові банку відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не дослідив обставини укладення кредитного договору та його істотні умови, проігнорував клопотання про проведення почеркознавчої експертизи, чим порушив право відповідача на доказування. Суд першої інстанції не надав правової оцінки тому, що у банківській виписці по позичковому рахунку видача коштів почалася 29 квітня 2011 року, в той час, коли додаткова угода датована 2 липня 2012 року, що підтверджує факт видачі кредитних коштів до моменту коли сторони начебто погодили зміну валюти кредитування. ОСОБА_2 умови кредитного договору виконала у повному обсязі, а додаткових угод не підписувала. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука ОСОБА_3 є припиненою.

18 серпня 2015 року Апеляційним судом м. Києва відкрито апеляційне провадження у справі за позовом ПАТ «Банк «Контракт» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 2 лютого 2015 року(т. 1 а.с. 221).

24 березня 2016 року ухвалою Апеляційного суду міста Києва зупинено провадження у справі за позовом ПАТ «Банк «Контракт» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, до набрання законної сили рішенням у справі за позовом ПАТ «Банк «Контракт» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки(т. 2 а.с. 31,32-33).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 1 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18 жовтня 2016 року, відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Банк «Контракт» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки (т. 2 а.с. 39-44, 45-50).

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 14 листопада 2016 року відновлено апеляційне провадження у справі за позовом ПАТ «Банк «Контракт» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 2 лютого 2015 року (т. 2 а.с. 52).

2 лютого 2017 року ухвалою Апеляційного суду міста Києва зупинено провадження у вказаній справі на час касаційного провадження у справі за позовом ПАТ «Банк «Контракт» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки. (т. 2 а.с. 65,66-67).

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року ліквідовані Апеляційний суд міста Києва, Апеляційний суд Київської області та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч.6 ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на відповідній території відповідної адміністративно - територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 березня 2018 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 1 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 жовтня 2016 року скасовано, справу передано на новий судовий розгляд до суду першої інстанції (т. 2 а.с. 88-95).

9 жовтня 2018 року ухвалою Київського апеляційного суду прийнято до провадження та поновлено провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 2 лютого 2015 року, у справі за позовом ПАТ «Банк «Контракт» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором (т. 2 а.с. 104-105).

У судовому засіданні ОСОБА_3 та Єфімов О.М. в інтересах ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просили її задовольнити.

Єгорова Н .М . в інтересах ПАТ «Банк Контракт» заперечувала проти апеляційної скарги, посилаючись на законність та обгрунтованність ухваленого у справі рішення.

Заслухавши пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України).

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 28 березня 2011 року між банком та ОСОБА_2 укладений Договір про відкриття кредитної лінії № 23/2011, відповідно до умов якого банк надав відповідачці кредит, шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з максимальним лімітом у розмірі 900 000 доларів США з відсотковою ставкою у розмірі 14,00 % річних строком до 27.03.2013 року (т. 1 а.с.8-10).

Факт отримання ОСОБА_2 грошових коштів підтверджується заявами на видачу готівки та меморіальними ордерами про перерахування коштів (т. 1 а.с. 26-65). Пунктом 2.3 договору визначено, що процентна ставка за наданими кредитними коштами встановлюється на рівні 14 % річних, проценти за користування кредитними коштами сплачуються позичальником на рахунок№ НОМЕР_1 вБанку.

Згідно із п. 3.1 договору кредит надається банком позичальнику шляхом видачі готівки через касу Банку з позичкового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в Банку та/або у будь-який інший не заборонений чинним законодавством спосіб відповідно до цільового призначення Кредиту.

Відповідно до п. 4.2.1.- 4.2.2. Договору, позичальник зобов`язався своєчасно та у повному обсязі повернути Кредит та своєчасно сплачувати платуза Кредит, неустойку та інші платежі, передбачені цим Договором.

Відповідно до вимог п. 5.2 Договору за несвоєчасну сплату Кредиту та/або Плати за Кредит, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, яка нараховується на суму простроченого платежу із розрахунку фактичної кількості днів існування простроченої заборгованості з дати виникнення обставин, що є підставою для застосування пені, до дати припинення цих обставин включно.

Крім того, 27.04.2011 року, 30.06.2011 року, 04.08.2011 року, 14.10.2011 року, 04.01.2012 року, 06.02.2012 року, 02.07.2012 року, 26.07.2012 року, 13.09.2012 року, 30.07.2013 року, 19.09.2013 року та 10.10.2013 року між банком та ОСОБА_2 були укладені Додаткові угоди до Договору про відкриття кредитної лінії №23/2011 від 28.03.2011 року, відповідно до яких сторонами змінювався ліміт кредитної лінії, валюта кредитування, порядок нарахування відсотків, строк повернення кредитних коштів (т. 1 а.с. 11-24).

В якості забезпечення виконання зобов`язань за Договором № 23/2011 від 28.03.2011 року ОСОБА_3 виступив поручителем на підставі Договору поруки № 23/201-2 від 26.07.2012 року ( т. 1 а.с.25).

Відповідно до п.1.1. Договору поруки поручитель зобов`язується перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Позичальником, яким є ОСОБА_2 , зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, комісій у розмірі та у випадках, передбачених Договором про відкриття кредитної лінії №23/2011 від 28 березня 2011 року, укладеним з Позичальником та додатковими угодами/договорами про внесення змін до нього.

В порушення умов Договору, взятих на себе зобов`язань ОСОБА_2 в повному обсязі не виконувала, а тому станом на 25.11.2014 року у неї виникла заборгованість за договором кредиту, яка становить, згідно наданого банком розрахунку, 18 224 440,05 грн., з яких: 14 794 772,03 грн. - заборгованість за кредитом; 2 621 171,22 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 498 912,59 грн.- пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 309 584, 21 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів.

Задовольняючи позов банку, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачами в односторонньому порядку порушено умови договору, а тому вимоги банку є обґрунтованими та на його користь з відповідачів в солідарному порядку підлягає стягненню сума боргу у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині першій статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У статті 1054 ЦК України передбачено що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив виплату, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, розмір заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 23/2011 станом на 25 листопада 2014 року становить 18 224 440,05 грн., в тому числі основний борг 14 794 772,03 грн., проценти 2 621 171,22 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту 498912,59 грн., пеня за несвоєчасну сплату процентів 309 584,21 грн. (т. 1 а.с.7).

Факт отримання кредитних коштів, наявність заборгованості та її розмір відповідачем не спростовані.

Колегія суддів звертає увагу на той факт, що пеня за простроченими процентами нарахована банком за період з 01 вересня 2013 року, в той час як до суду із позовом банк звернувся 26 листопада 2014року, однак заяви про застосування наслідків спливу спеціальної позовної давності щодо пені до суду не подано, а тому заборгованість в силу вимог ст. 267 ЦК України підлягає стягненню в повному обсязі.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачів суми заборгованості у заявленому розмірі.

З метою перевірки доводів апеляційної скарги колегія суддів відмічає наступне. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією із основних засад судочинства (пункт 3 частина перша статті 129 Конституції України).

За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України (ст. 60 ЦПК 2004 року, що діяла час розгляду справи) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Провадження у даній справі відкрито 11 грудня 2014 року та призначено справу до розгляду на 8 січня 2015 року (т. 1 а. с. 69).

Про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду відповідачі були повідомлені в установленому діючим на той час процесуальним законодавством порядку, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення поштових відправлень ( т.1 а. с. 82,83).

Правом надання заперечень проти позову, передбаченим статтею 128 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній на час вирішення справи), відповідачі не скористались.

Інтереси відповідача ОСОБА_3 в суді першої інстанції представляв ОСОБА_1 на підставі довіреності (т. 1 а.с. 74). За клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 розгляд справи було відкладено на 20 січня 2015 року, про що відповідачі також належним чином були повідомлені (т. 1 а. с. 84,85).

В подальшому призначений судом розгляд справи також було відкладено для повторного виклику відповідача ОСОБА_2 та для витребування письмових доказів на підставі клопотання ОСОБА_1 (т. 1 а. с.89,91).

Про судове засідання 02.02.2015 року відповідачі, в тому числі і ОСОБА_2 , були судом належним чином повідомлені ( т. 1 а. с. 93, 95). В свою чергу, позивачем на вимогу відповідача ОСОБА_3 були надані виписки по рух коштів по особовому рахунку ОСОБА_2 ( т. 1 а. с. 99-118).

Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи відповідачі, діючи на власний розсуд, до суду не з`явились, що відповідно до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній на час вирішення справи) стало підставою для ухвалення заочного рішення у справі.

Оспорюючи рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 посилався на те, що останньою Додаткові угоди № 9 від 13.09.2012 року, № 10 від 30.07.2013 року, № 11 від 19.09.2013 року, № 12 від 10.10.2013 року до Договору № 23/2011 про відкриття кредитної лінії від 28.03.2011 року не підписувалися, дії щодо підписання таких угод вчиненні проти її волі

Обґрунтовуючи такий довід, скаржник посилається на звернення до правоохоронних органів про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

В подальшому, в ході апеляційного перегляду справи представником відповідача було надано висновок експерта № 3-03/717 від 18.06.2015 року (т. 1 а.с. 213-219).

Згідно даного висновку, підписи від імені ОСОБА_2 в договорі про відкриття кредитної лінії № 23/2011 від 28.03.2011 року, додаткових угодах до цього договору №№ 1 від 27.04.2011 року, 2 від 30.06.2011 року, 3 від 04.08.2011 року, 4 від 14.10.2011 року, 5 від 04.01.2012 року, 6 від 06.02.2012 року, 7 від 02.07.2012 року, 8 від 26.07.2012 року, 9 від 13.09.2012 року, 10 від 30.07.2013 року, 11 від 19.09.2013 року, 12 від 10.10.2013 року до Договору № 23/2011 про відкриття мультивалютної кредитної лінії від 28.08.2011 року, а також у заявах на видачу готівки від 04.12.2012 року, 07.05.2013 року, 01.02.2013 року, 04.06.2013 року, 01.11.2012 року, 04.03.2013 року, 03.10.2013 року виконанні не ОСОБА_2 , а іншою особою з наслідуванням її дійсних підписів.

При цьому, слід відмітити, що в ході розгляду справи судом першої інстанції, як зазначалось вище, зі сторони відповідачів будь-якої інформації чи заперечень щодо таких обставин до суду не надходило, попри їх належне повідомлення щодо розгляду даної справи.

На дану обставину ОСОБА_2 стала посилатися лише на стадії оскарження заочного рішення в апеляційному порядку, а тому твердження скаржника в апеляційній скарзі про відмову в призначенні почеркознавчої експертизи колегія суддів оцінює критично, оскільки таке клопотання в суді першої інстанції стороною відповідача не заявлялось.

Як убачається із матеріалів справи, згідно Витягу з кримінального провадження № 0001535 28 квітня 2015 року за заявою ОСОБА_3 Броварським МРВ ГУ МВС України в Київській області до ЄРДР було внесено відомості щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (2001 року) (т. 1 а.с. 198).

4 червня 2015 року ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області клопотання слідчого СВ Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області Ярчака А.С. про тимчасовий доступ до документів, які містять охоронювану законом таємницю за матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001535 від 28.04.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, задоволено.

12 червня 2015 року згідно протоколу тимчасового доступу до речей і документів з приміщення банку «Контракт» були вилучені заяви про видачу готівки від 3 жовтня 2013 року, 7 травня 2013 року, 4 червня 2013 року, 1 листопада 2012 року, 1 лютого 2013 року, 4 грудня 2012 року, Договір № 23/2011 про відкриття кредитної лінії на 4 арк., додаткові угоди до договору № 23/2011 №№ 1,2,3,4,5,6,7,8,9,10,11,12.

18 червня 2015 року на виконання постанови слідчого Ярмачок А.С. про призначення почеркознавчої експертизи від 26.05.2015 року Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при ГУМВС України в Київській області надано висновок експерта № 3-03/717, на який посилається ОСОБА_2 .

Отже, дане експертне досліджене проведене поза межами розгляду даної справи у суді першої інстанції.

Також, слід відмітити, що в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції було встановлено, що після вилучення оригіналів документів кредитної справи для проведення експертного дослідження в рамках кримінального провадження, такі документи до банку повернуті не були.

Як убачається із листа Головного управління Національної поліції в Київській області від 11.12.2018 року оригінал договору № 23/2011 про відкриття кредитної лінії від 28.03.2011 року, додаткові угоди до нього та заяви на видачу готівки, та будь-які документи, які б свідчили про повернення таких документів власнику, тобто банку, чи передачу їх в інше місце в матеріалах кримінального провадження № 0001535 відсутні.

При цьому, починаючи з 2015 року і по теперішній час банком жодних дій щодо з`ясування місцезнаходження цих документів вчинено не було.

Такий висновок експерта, який є письмовим доказом у рамках даної справи, позивачем не спростований.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами встановленими статтею 89 цього Кодексу (ст. 110 ЦПК України).

Клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи в рамках даної цивільної справи під час розгляду справи у суді першої інстанції сторонами не заявлялось, питання щодо недійсності укладення Додаткових угод з підстав відсутності волевиявлення ОСОБА_2 під час розгляду даної справи районним судом стороною відповідачів взагалі не порушувалось, а тому твердження скаржника про ігнорування районним судом такого клопотання колегія суддів відхиляє.

Висновок експерта № 3-03/717, проведений в рамках кримінального провадження майже через три місяці після ухвалення судового рішення у даній цивільній справі, та, зважаючи на достатньо короткий проміжок часу (6 днів) між вилученням у банку оригіналів документів кредитної справи для проведення почеркознавчої експертизи та проведенням відповідного експертного дослідження, на думку колегії суддів викликає сумніви в його правильності та об`єктивності.

Відсутність вилучених у банку оригіналів документів кредитної справи унеможливлює проведення повторної почеркознавчої експертизи в рамках даної цивільної справи.

Крім того, слід відмітити, що у даному висновку експерта вказано і те, що у Договорі № 23/2011 від 28.03.2011 року про відкриття кредитної лінії з максимальним лімітом в сумі 900 000 дол. США, укладеному між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк Контракт», підпис ОСОБА_2 виконаний не нею, а іншою особою з наслідуванням її підпису, попри те, що ні стороною відповідачів, ні банком, укладення такого договору, отримання у банку коштів, погашення такого кредиту не оспорювалось, а тому такі обставини доказуванню не підлягають.

Між тим, факт підписання кредитного договору № 23/2011 від 28.03.2011 року (доларовий кредит) та надання кредиту у доларах США, його виконання у повному обсязі, був підтверджений у апеляційній скарзі та при подальшому розгляді даної справи у суді апеляційної інстанції адвокатом ОСОБА_2 - Єфімовим О.М.

Твердження скаржника про те, що Додаткова угода № 7 до Договору № 23/2011 про відкриття мультивалютної кредитної лінії датована 02.07.2012 року, в той час, як банк самостійно відкрив ОСОБА_2 позичковий рахунок № НОМЕР_2 , по якому видача кредитних кошті у гривнях почалася з 29 квітня 2011 року, тобто раніше на 1 рік і 2 місяці ніж укладення Додаткової угоди № 7, колегія суддів відхиляє як безпідставні з огляду на те, що можливість отримання кредитних коштів у національній валюті була передбачена Додатковою угодою № 1 до Договору № 23/2011, укладеною 27 квітня 2011 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що кредитні кошти у гривнях отримувались іншою особою, а не відповідачкою ОСОБА_2 , колегія суддів вважає неприйнятними з огляду на таке.

Із виписки/особового рахунку ОСОБА_2 за період з 28.03.2011 по 25.11.2014 року убачається що погашення заборгованості по кредитному договору відбувалось до липня 2013 року включно, при цьому, у червні цього ж року таке погашення відбувалось неодноразово.

Оскільки заборгованість за кредитом в національній валюті погашалась відповідачкою неодноразово, ОСОБА_2 такими своїми діями підтвердила наявність зобов`язань перед банком. Вчиняючи такі дії, вона, ОСОБА_2 , оспорювані додаткові угоди за відсутності її підпису не укладеними не вважала, а також не вважала такі угоди недійсними через відсутність її волевиявлення.

Вищенаведені обставини у сукупності свідчать про обізнаність ОСОБА_2 щодо існування таких додаткових угод, та підтверджують виконання нею зобов`язань за кредитним договором до липня 2013 року.

Крім того, слід відмітити, що Додаткові угоди до Договору кредиту № 23/2011, на яких відповідачка ОСОБА_2 заперечує свій підпис, до теперішнього часу в окремому судовому провадженні нею не оспорені.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про пропущення банком 6-ти місячного строку для пред`явлення вимоги до поручителя колегія суддів вважає також безпідставними.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основого зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно п. 4.1 Договору поруки від 26 липня 2012 року, укладеному між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Контракт», строк його дії чітко встановлено, а саме до 20 вересня 2016 року або до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором кредиту.

Не заслуговують на увагу і заперечення скаржника щодо завищення зобов`язань ОСОБА_2 з підстав перенесення заборгованості в сумі 14 794 772,03 грн. з рахунку № НОМЕР_2 на рахунок № НОМЕР_3 , оскільки таке перенесення пов`язане виключно з набуттям вказаної заборгованості статусу простроченої.

Враховуючи межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у апеляційній скарзі, не отримали підтвердження під час апеляційного провадження, не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову, та фактично зводяться до переоцінки доказів і встановлених судом обставин.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За такиї підстав зочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 2 лютого 2015 року є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, атому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 2 лютого 2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 3 липня 2019 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

В.М. Ратнікова