Номер провадження: 22-ц/813/3728/19
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2019 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участі секретаря -Чепрас А.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Державної казначейської служби України на рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2018 року (одноособово суддя Огренич І.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів досудового розслідування,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

27.09.2018 року ОСОБА_1 звернулась із позовом до Головного управління національної поліції в Одеській області (далі-ГУНП) та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (далі-ГУ ДКСУ) про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 гривень.

Позов обґрунтовано наступним.

Слідством Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0001217 від 01.04.2016 року за ознаками ч. 1 ст. 190 КК України.

В заяві про скоєння злочину вказано місце, особу яка вчинила злочин, доведено факт скоєння злочину та надані копії документів на підтвердження скоєння злочину. Постановою 31.08.2017 року слідчий СВ Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області Нагорюк Ю.В. закрив кримінальне провадження, однак ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 06.02.2018 року зазначена постанова слідчого скасована.

Посилаючись на те, що досудове розслідування триває 29 місяців, слідчі дії не проводяться, позивачка просила на відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів досудового розслідування стягнути 5 000 гривень.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.11.2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Суд стягнув з Державного бюджету України, шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську служб України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 3 000 гривень, а також судові витрати у розмірі 704,80 гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

ГУ ДКСУ не погодилось із рішенням суду від 27.11.2018 року і в особі представника подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника ГУ ДКСУ зазначає:

ОСОБА_1 вказує на те, що бездіяльністю посадових осіб Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області їй завдана моральна шкода; правовідносини виникли між ОСОБА_1 та Київським ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області, тому питання стосовно відшкодування моральної шкоди повинно вирішуватися в рамках спору між ОСОБА_1 та Київським ВП у м. Одесі ГУ НП в Одеській області; згідно зі ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає по своїм зобов`язанням; Державна казначейська служба України є окремою юридичною особою, яка самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями, у повному обсязі виконує свої завдання та функції і ніяких прав та законних інтересів позивача не порушувала; відповідно до ст. 43 Бюджетного кодексу України, Державна казначейська служба України здійснює казначейське обслуговування Державного бюджету України, а не уособлює Державний бюджет України або державу; в даному випадку, суд першої інстанції ототожнює орган Казначейства з Державним бюджетом України та з особою яка спричинила шкоду і, на його думку, повинна відповідати за дії органів досудового розслідування, що суперечить матеріалам справи та нормам чинного законодавства України; згідно з положеннями ч. 4 ст. 45 Бюджетного кодексу України, податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на інших рахунках; стягнення з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України моральної шкоди призведе до нецільового використання бюджетних коштів саме Державної казначейської служби України, оскільки кошти, які виділяються на утримання Державної казначейської служби України, як окремої юридичної особи та суб`єкта господарювання, на цілі, визначені чинним законодавством України, не можуть бути стягнуті на користь інших осіб; органи поліції не належать до суб`єктів відповідальності за нормами ст. ст. 1173,1174 ЦПК України, у зв`язку з тим, що не мають статусу органів, які реалізують надані державою функції і повноваження у сфері управління, натомість, такими органами є - державні адміністрації та органи місцевого самоврядування; відповідно до ч. 2 ст. 1176 ЦК України, право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом; шкода, яка нібито завдана позивачу, не підпадає під дію Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», адже цивільний позивач не належить до кола, які мають право на відшкодування шкоди, передбаченої зазначеним Законом; враховуючи те, що перелік наведених у Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», дії є вичерпним, ч. 6 ст. 1176 ЦК України, зазначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльності, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах; при встановленні судом дійсного спричинення шкоди позивачам, стягнення повинно проводитись не за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України, а з рахунків винних органів, як розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів, рахунки яких відкриті в територіальному органі Державної казначейської служби України (тобто, безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти бюджетних установ); органи національної поліції та органи прокуратури, самостійно несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями, є розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня, тому будь-які виплати, зокрема завдана моральна шкода, повинна відшкодовуватись з рахунків таких органів, тобто за рахунок бюджетів, передбачених для даних органів, а останні зобов`язані вжити всіх заходів щодо забезпечення відповідник асигнувань; така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 01.08.2018 при розгляді справи №520/4116/16-ц; позивачка не надала достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів заподіяння їй працівниками Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській ласті моральної шкоди; таким чином, правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 України та відшкодування моральної шкоди, відсутні.

(узагальнення доводів та заперечень інших учасників справи)

Представник ГУНП у відзиві на апеляційну скаргу зазначив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними; позивач у своєму позові посилається на ухвалу слідчого судді щодо бездіяльності посадових осіб, однак з цим неможливо погодитись враховуючи той факт, що ухвала слідчого судді не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України, як це помилково вважає позивач, акцентуючи свої доводи на власному визначенні змісту частини 6 статті 1176 ЦК України; процесуальні рішення, на які посилався позивач, та розцінені ним як бездіяльність, інше визначення слідчим обсягу і характеру дії при перевірці заяви про скоєння злочину, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування; реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача; правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні; із позовної заяви ОСОБА_1 не вбачається якою саме бездіяльністю, яких посадових осіб Київського ВП спричинена моральна шкода, в чому полягає моральна шкода для позивача та з яких міркувань виходив позивач; у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року роз`яснено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування.

Позивачка ОСОБА_1 не скористалась правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

СВ Київським ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР №0001217 від 01.04.2016 року, за ст.190 ч 1 КК України, заведеної за заявою ОСОБА_1 щодо заволодіння невстановленою особою на ім`я ОСОБА_6 шахрайським шляхом грошовими коштами, що належали ОСОБА_1 .

Досудове розслідування триває понад 29 місяців, у зв`язку з чим ОСОБА_1 неодноразово зверталася до суду зі скаргами на дії та бездіяльність слідчого.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 30.01.2018 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого щодо не розгляду її клопотання про видачу постанови про закриття кримінального провадження задоволено. Суд визнав бездіяльність слідчого, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001217, яка полягає у не наданні відповіді на клопотання ОСОБА_1 від 22.04.2018 року, за № Є-154.

Суд зобов`язав слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні, розглянути клопотання ОСОБА_1 22.04.2018 року, за № Є-154 в порядку та у спосіб, визначений КПК України, про що невідкладно повідомити останню (а.с. 7)

Постановою від 31.08.2017 року слідчий СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області Нагорнюк Ю.В. закрив кримінальне провадження.

Ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 06.02.2018 року постанову від 31.08.2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР №0001217 від 01.04.2016 року, за ознаками ч. 1 ст. 190 КК України, скасовано (а.с. 10-10 зворот).

Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.

Між сторонами виникли правовідносини з відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю органів досудового розслідування, які регулюються нормами ЦК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив з того, що ухвалами суддів Київського районного суду м. Одеси неодноразово визнавалася незаконною бездіяльність слідчих органів стосовно кримінального провадження №0001217 у якому позивачка визнана потерпілою і через протиправну поведінку працівників правоохоронних органів позивачка зазнала моральних страждань (а.с. 44,45).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ч.1 ЦК України).

Позивач обґрунтувала вимоги про відшкодування моральної шкоди з підстав ст. 1174 ч.1 ЦК України із посиланням на те, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 30.01.2018 року визнано бездіяльність слідчого щодо нездійснення процесуальних дій у кримінальному провадженні № 0001217, а також наявністю ухвали Київського райсуду м. Одеси від 06.02.2018 року про скасування постанови від 31.08.2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР №0001217 від 01.04.2016 року за ознаками ч. 1 ст. 190 КК України (а.с. 1,7).

Інших доказів, на підтвердження факту визнання бездіяльності слідчого щодо нездійснення процесуальних дій у кримінальному провадженні №0001217, позивач не надала і матеріали цивільної справи не містять.

Наявність ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 30.01.2018 року про визнання незаконною бездіяльність слідчого СВ Київського ВП у м. Одесі ГУНП у зв`язку із не розглядом слідчим заяви ОСОБА_1 від 22.01.2018 року, а також ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 06.02.2018 року про скасування постанови від 31.08.2017 року щодо закриття кримінального провадження, у даному випадку, не є підставою для задоволення позовних вимог.

Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням його прав.

Ухвали слідчих суддів Київського районного суду м. Одеси від 30.01.2018 року та 06.02.2018 року про задоволення скарг ОСОБА_1 свідчить про реалізацію нею, передбаченого КПК України, права на оскарження процесуальних рішень слідчого і не є, у розумінні ст. 1174 ЦК України, безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності посадової особи під час досудового розслідування.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ст. 23 ч.ч.1,2 ЦК України).

Позивачка не надала достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про спричинення їй працівниками слідчих органів моральної шкоди у випадках, передбачених ч. 2 ст. 23 ЦК України.

Таким чином, правові підстави для застосування норм ст. 1174 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.

Зважаючи на викладене, колегія суддів відмовляє ОСОБА_1 у позові за необґрунтованістю вимог.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи представникаГУ ДКСУ у скарзі, а також доводи представника ГУНП у відзивіна скаргу стосовно того, що: процесуальні рішення, на які посилався позивач, та розцінені ним як бездіяльність, інше визначення слідчим обсягу і характеру дії при перевірці заяви про скоєння злочину, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування; реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача, - прийняті до уваги колегією суддів і є підставою для скасування рішення суду та прийняття нового судового рішення.

Доводи представниківГУ ДКСУ у скарзі і ГУНП у відзив стосовно того, що: ДКСУ не повинна відповідати за дії органів досудового розслідування; відсутні підстави для застосування ст. ст. 1173, 1176 ЦК України, - не заслуговують на увагу, оскільки у позові відмовляється через необґрунтованість позовних вимог, заявлених з підстав ст. 1174 ЦК України (а.с.1-3).

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Зважаючи на те, що вимоги позивачки є необґрунтованими, відсутні підстави для ствердження про порушення прав та інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду.

висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ч.1 п.п.1-4 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права призвело до неправильного вирішення спору, має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, висновки суду, викладені в рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, суд порушив і неправильно застосував норми ст. 1174 ЦК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника Державної казначейської служби України - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2018 року - скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 у позові до Головного управління національної поліції в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів досудового розслідування.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 15.07.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська Г.Я. Колесніков