Постанова

Іменем України

08 липня 2019 року

м. Київ

справа № 201/15256/16-ц

провадження № 61-29147св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати

Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - державний вищий навчальний заклад «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2017 року, ухвалене колегією у складі суддів: Пономарь З. М., Бараннік О. П., Посунся Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» (далі - ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури») про стягнення не нарахованої та недоплаченої суми стипендії та інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він є студентом ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури». Його батько має стаж роботи на підземних роботах з повним робочим днем більше 15 років, у зв`язку з чим він має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Проте, йому стипендію нараховували та виплачували в розмірі, який нижче прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та за період з 01 вересня 2012 року по 01 липня 2016 року відповідачем не донараховано та невиплачено грошові кошти у розмірі 18 163,79 грн.

З урахуванням викладеного, просив суд стягнути з відповідача 18 163,79 грн невиплаченої стипендії, інфляційні збитки у розмірі 9 899,73 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 551,21 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня

2017 року, ухваленим у складі судді Антонюка О. А., у задоволенні позову

ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем належними і допустимими доказами того, що він є студентом Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури», отримував стипендію, є сином шахтаря і на нього поширюються положення Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», а дії відповідача є неправомірними.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2017 року скасовано рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2017 року та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Стягнуто з ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» на користь ОСОБА_1 16 066,30 грн недоплаченої стипендії,

8 896,14 грн інфляційних втрат та 1 157,54 грн у відшкодування судових витрат.

Задовольняючи позов апеляційний суд виходив з того, що позивач має право на отримання стипендії відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому позовні вимоги підлягають задоволенню

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури», посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2017 року та залишити в силі рішення Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська від 11 січня 2017 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано з Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська матеріали цивільної справи № 201/15256/16-ц та зупинено виконання рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2017 року.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

05 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 201/15256/16-ц передано судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» мотивована порушенням апеляційним судом норм процесуального права, зокрема щодо не розгляду клопотання представника позивача про повернення апеляційної скарги, ненадання представнику заявника можливості дати пояснення в судовому засіданні та прийняття нових доказів судом апеляційної інстанції від позивача.

Також заявник вказує на неврахування апеляційним судом того, що держава не встановила правовий механізм для реалізації положень статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», тому у відповідача були відсутні підстави для нарахування та виплати стипендії позивачу. Вважав, що навчальний заклад є неналежним відповідачем у справі, оскільки не може нести відповідальність за державу.

Відповідачем відзив на касаційну скаргу не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 навчався у Державному вищому навчальному закладі «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» на денній формі навчання з вересня 2012 року та отримував стипендію: з вересня 2012 року по березень 2014 року щомісячно по 730 грн, у квітні 2014 року - 840,22 грн, у травні - 756,28 грн,

у червні - 781,83 грн, у липні - 811,76 грн, у серпні - 811,76 грн,

у вересні - 823,44 грн, у жовтні - 823,44 грн, у листопаді - 854,10 грн,

у грудні - 1 274,54 грн, у січні 2015 року - 890,60 грн, у лютому - 917,61 грн,

у березні - 946,08 грн, у травні - 1 103,76 грн, у червні - 917, 61 грн,

у липні - 917,61 грн, у серпні - 917,61 грн, з вересня по грудень щомісячно по 1 055,63 грн, з січня по червень 2016 року по 825 грн.

Апеляційний суд встановив, що згідно свідоцтва про народження батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

За відомостями трудової книжки та довідки Виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління Павлоградське» Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» ОСОБА_2 працював підземним начальником дільниці, стаж його роботи на підземних роботах з повним робочим днем у шахті склав 22 роки.

ОСОБА_1 , як сину шахтаря, ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» не було нараховано та виплачено стипендію у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційним судом здійснено розрахунок, в якому враховано розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у вересні 2012 року - 1 044 грн, з 01 жовтня 2012 року по 30 листопада

2012 року - 1 060 грн, з 01 грудня 2012 року по 31 грудня 2012 року - 1 095 грн, з 01 січня 2013 року по 30 листопада 2013 року - 1 108 грн, з 01 грудня

2013 року по 31 серпня 2015 року - 1 176 грн, з 01 вересня 2015 року по

30 червня 2016 року - 1 330 грн, з 01 травня 2016 року по червень

2016 року - 1 399 грн та фактично нараховану ОСОБА_1 стипендію, різниця між якими за період з вересня 2012 року по червень 2016 року включно складає

16 066,30 грн та інфляційні втрати в розмірі 8 896,14 грн.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до статті 213 ЦПК України (в редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено апеляційним судом позивачу не виплачувалася стипендія в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, відповідно до статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про вищу освіту» (чинного на час вступу позивача до вищого навчального закладу) держава гарантує надання особам, які навчаються у вищих навчальних закладах пільг та соціальних гарантій у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини другої статті 54 Закону України «Про вищу освіту» студенти вищих навчальних закладів мають право на отримання стипендій відповідно до законодавства.

Згідно з частиною другою, п`ятою статті 62 Закону України «Про вищу освіту»

(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, мають право на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку. Розмір академічної та соціальної стипендій, порядок їх призначення і виплати встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці» спрямований на підвищення престижності шахтарської праці, надання додаткових гарантій у виплаті та підвищенні заробітної плати і розв`язанні соціально-побутових проблем шахтарів.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Ухвалюючи рішення у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час апеляційного перегляду справи, встановивши, що позивач належить до категорії студентів, які є дітьми шахтарів, та має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, проте фактично відповідачем йому виплачувалась стипендія, яка була нижчою за цей розмір, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача грошових коштів у зазначеному розмірі з урахуванням інфляційних втрат у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

До аналогічних висновків у подібних справах дійшов Верховний Суд ухвалюючи постанови від 11 березня 2019 року (справа № 201/14229/16-ц),

від 13 лютого 2019 року (справа № 201/4529/17), від 04 липня 2018 року (справа № 757/31638/16-ц).

Висновки апеляційного суду також узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 13 квітня 2016 року в справі № 6-2981цс15, від 01 червня 2016 року в справі № 6-1044цс16,

від 01 червня 2016 року в справі № 6-929цс16.

Заперечення відповідача щодо відсутності бюджетних асигнувань на виплату студентам стипендій у розмірі прожиткового мінімуму згідно зі статтею 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», є безпідставними, оскільки вказаною нормою виплата зазначених стипендій не поставлена у залежність від наявності на це коштів у бюджеті чи кошторисі навчального закладу, в якому навчається студент. Реалізація особою права, пов`язаного з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань, про що вказано в Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України».

Доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом норм процесуального права, які є підставою для скасування оскаржуваного рішення, не знайшли свого підтвердження.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків апеляційного суду по суті вирішення спору та не дають підстав вважати, що судом неправильно застосовано норми матеріального права та допущено порушення норм процесуального права, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення апеляційного суду, оскільки апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, ухвалив судове рішення із правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Щодо розподілу судових витрат

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат немає.

Щодо поновлення оскаржуваного судового рішення

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 вересня 2017 року було зупинено виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 18 серпня 2017 року до закінчення касаційного провадження, тому виконання вказаного рішення на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України необхідно поновити.

Керуючись статтями 400, 401, 415, 416, 418, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 18 серпня 2017 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта