Житомирський апеляційний суд
Справа F280/1740/18 Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О.
Категорія 50 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г. С., Миніч Т. І.,

за участю секретаря Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу F280/1740/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 07 березня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Василенка Р.О. в м. Коростишеві,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, у якому просила стягнути із відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 2200 грн щомісячно з моменту звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивувала тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 грудня 2011 року, мають спільну дитину F ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час сімейні відносини між сторонами припинилися, вони проживають окремо. Зазначала, що між сторонами не досягнуто згоди з приводу виконання відповідачем свого обовFязку утримувати малолітню дитину.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 07 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1500 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання ОСОБА_3, починаючи з 13.11.2018 і до повноліття дитини та 704 грн 80 коп. судового збору на користь держави.

Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 18 березня 2019 року виправлено описку, допущену у судовому рішенні від 07.03.2019 та вважати правильним написання у мотивувальній та резолютивній частинах судового рішення «судовий збір віднести за рахунок держави».

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити оскаржуване рішення, зменшивши розмір стягнутих із нього аліментів на утримання малолітнього сина до 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування доводі апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, наданих відповідачем, а саме, не взято до уваги розмір пенсії, яку він отримує, як інвалід 2-ї групи, інших доходів він немає, а тому матеріальне становище платника аліментів не дозволяє йому сплачувати присуджену суму аліментів. Окрім того, твердження суду першої інстанції, що відповідач взятий на облік, як фізична особа-підприємець базується на припущеннях, не перевірено чи здійснюється платником аліментів підприємницька діяльність та чи отримує він дохід від такої діяльності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, із наступних підстав.

Судом першої інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 16.12.2011 перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають спільну дитину F ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сторони не заперечують, що син проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 зобов`язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття та при визначенні розміру аліментів врахував, що відповідач на праві власності має 35/100 частин житлового будинку, інших утриманців не має, підприємницьку діяльність припинив лише після предFявлення до нього позову про стягнення аліментів, а тому спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини у сумі 1500 грн щомісяця.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Виходячи із наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення аліментів з відповідача на утримання сина.

Проте, визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції не звернув увагу на вимоги ч.6 ст.81 ЦПК України, яка визначає, що доказування не може грунтуватися на припущення.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини передбачено ст. 183 СК України.

Частиною 1 ст.184 СК України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Позивачка просила стягувати аліменти у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У відповідності до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року становить 2 027 грн.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 перебуває на обліку у Коростишівському обFєднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію по інвалідності (інвалід 2 групи загального захворювання) з 10.10.2016 по 01.11.2019 у розмірі 1452 грн.

Згідно результатів надання адміністративних послуг із єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2, як фізична особа-підприємець, припинив свою діяльність 28.01.2019 року.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач від нерухомого майна отримує доходи та останній спроможний сплачувати аліменти у визначеному розмірі стягуваних аліментів.

Крім того, твердження суду відносно того, що відповідач знявся з обліку як фізична-особа підприємець після отримання позовної заяви, що свідчить про намагання відповідача приховати реальний його дохід грунтується на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи довічно.

Виходячи із наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в цій частині, зменшивши розмір стягнутих аліментів на утримання сина із 1 500 грн до 1 050 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 07 березня 2019 року в частині стягнення аліментів змінити, зменшивши розмір аліментів з 1 500 грн до 1050 грн щомісячно.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 14 травня 2019 року.

Головуючий

Судді