Справа № 573/506/19
Номер провадження 4-с/573/2/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

14 травня 2019 року

м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Свиргуненко Ю. М.,

з участю секретаря: Федорченко Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність та неправомірність рішення державного виконавця та посадових осіб органу державної виконавчої служби,

ВСТАНОВИВ:

21 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність та неправомірність рішення державного виконавця та посадових осіб органу державної виконавчої служби. Свої вимоги мотивує тим, що у відділі примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Сумській області перебуває зведене виконавче провадження №58061857 про стягнення з неї заборгованості. За цим виконавчим провадженням з її пенсії регулярно відраховуються кошти, які надходять на рахунок ВПВР УДВС у Сумській області. Як стверджує державний виконавець Колос Р. В., відстежити долю вказаних коштів не можливо. На думку скаржника, головною причиною цьому є те, що до зведеного виконавчого провадження входить ряд виконавчих проваджень, в яких декілька років не проводяться виконавчі дії, стягувачі ліквідовані і на запити державних виконавців не відповідають, а їх правонаступники відсутні, а також є такі виконавчі провадження, в яких давно виникли підстави для закриття. Все це створює ситуацію, за якої вона не може погасити борги за іншими виконавчими провадженнями.

Також ОСОБА_1 зазначає, що рішенням Білопільського районного суду від 25 травня 2010 року з неї на користь ПАТ «Сведбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №014/0907/98-629 від 14 вересня 2007 року та в рахунок погашення боргу звернено стягнення на предмет іпотеки - будинок, розташований за адресою: Сумська область, Білопільський район, смт. Жовтневе, вул. Фрунзе, 122. На виконання вказаного рішення видано виконавчі листи та відкриті виконавчі провадження №25094236 та №49585358. У подальшому рішенням Білопільського районного суду від 22 квітня 2011 року з неї на користь ПАТ «Свердбанк» стягнуто заборгованість по відсоткам за вищевказаним кредитним договором та видано виконавчі листи №24661643 та №24662750. Ухвалою Білопільського районного суду від 19 квітня 2013 року в зазначених виконавчих провадженнях замінено сторону стягувача з ПАТ «Свердбанк» на ТОВ «ФК «Вектор Плюс». У грудні 2016 року від ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на її адресу надійшли документи про анулювання боргів, копії яких 14 серпня 2017 року вона передала державному виконавцю Колосу Р. В. разом із заявою про закриття виконавчих проваджень. Зі свого боку державний виконавець направив запит до ТОВ «ФК «Вектор Плюс» про підтвердження анулювання боргу, однак відповіді не отримав та проігнорував її заяву. Скаржник вважає, що станом на 14 серпня 2017 року у державного виконавця Колоса Р. В. були всі підстави для закриття виконавчих проваджень, проте останнім відповідне рішення прийняте не було та на аналогічну заяву її представника від 25 лютого 2019 року 12 березня цього ж року надано відповідь про відмову у закритті виконавчих проваджень.

З огляду на викладені вище обставини ОСОБА_1 вважає, що вищевказаними діями державним виконавцем допущена бездіяльність, а рішення про відмову у закритті виконавчих проваджень є безпідставним та суттєво порушує її права, у зв’язку з цим просить визнати неправомірною бездіяльність і рішення старшого державного виконавця Колоса Р. В. та начальника ВПВР УДВС ГТУЮ у Сумській області ОСОБА_2 в частині невжиття передбачених законом заходів по закінченню виконавчих проваджень №№25094236, 49585358, 24661643, 24662750 та відмови в прийнятті рішення про їх закінчення, а також зобов’язати державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Сумській області Колоса Р. В. винести постанови про закінчення вказаних виконавчих проваджень.

16 квітня 2019 року до суду від старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Сумській області Колоса Р. В. надійшов відзив на скаргу, зі змісту якого вбачається, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Сумській області перебуває зведене виконавче провадження №58061857 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь групи стягувачів. До складу вказаного виконавчого провадження входять виконавчі провадження №№25094236, 49585358, 24661643, 24662750 про стягнення з останньої заборгованості на користь ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК ОСОБА_3». Згідно з листом ТОВ «ФК «Вектор Плюс», який разом з додатками надійшов до відділу примусового виконання рішень 26 липня 2017 року, до вказаної фінансової компанії перейшло право вимоги за виконавчими документами про стягнення зі скаржника заборгованості на користь ПАТ «Сведбанк».

14 серпня 2017 року до відділу надійшла заява ОСОБА_1 про закінчення виконавчих проваджень, в яких стягувачем є ТОВ «ФК «Вектор Плюс», разом з копіями документів про анулювання вказаною фінансовою компанією боргу останньої внаслідок реалізації права на нерухоме майно. Оскільки копії зазначених документів не були завірені належним чином та відповідна інформація від стягувача до відділу примусового виконання рішень ДВС ГТУЮ у Сумській області не надходила, 20 вересня 2017 року державним виконавцем на адресу ТОВ «ФК «Вектор Плюс» направлено запит про підтвердження чи спростування інформації про анулювання боргу ОСОБА_1 Однак відповідь на вказаний запит стягувачем не надана.

25 лютого 2019 року до відділу ПВР повторно надійшла заява представника ОСОБА_1 про закінчення виконавчих проваджень на корить ПАТ «Свердбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на підставі відсутності заборгованості перед вказаними стягувачами. У той же час, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об’єктів нерухомого майна від 06 березня 2019 року №158737913, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було реалізовано право власності на належний боржнику житловий будинок площею 235,80 м. кв., розташований за адресою: Сумська область, Білопільський район, смт. Миколаївка, вул. Центральна, 122. У подальшому, 25 серпня 2018 року в Державному реєстрі іпотек погашено запис про іпотеку на підставі реєстрації права власності за іпотекодержателем відповідно до листа-повідомлення ТОВ «ФК «Вектор Плюс» №И5900-511569 від 09 серпня 2016 року. Надалі, 03 грудня 2018 року право власності ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на вищезгаданий житловий будинок скасовано на підставі рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2017 року, яким встановлено незаконність дій державного реєстратора під час реєстрації за стягувачем права власності на належне ОСОБА_1 майно, яке є предметом іпотеки. Вказані обставини свідчать про наявність у скаржника заборгованості перед ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс». Посилання ОСОБА_1 як на підставу для закінчення виконавчих проваджень, наявність у зведеному виконавчому провадженні виконавчих документів про стягнення заборгованості на користь ліквідованих банків та не проведення по ним виконавчих дій, є таким, що не відповідає вимогам законодавства. Крім того, боржник має можливість погасити заборгованість на користь стягувачів за виконавчим провадженням шляхом внесення грошових коштів на депозитний рахунок відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Сумській області, в той же час остання намагається знайти будь-які шляхи для того, щоб не сплачувати свої борги за виконавчими документами. Посилаючись на вищевикладене, старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ ОСОБА_4 просить відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 у зв’язку з необґрунтованістю (а. с. 32-39).

Ухвалою від 10 квітня 2019 року у ВПР УДВС ГТУЮ у Сумській області витребувані матеріали зведеного виконавчого провадження №5861857 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь групи стягувачів (а. с. 28-29).

У судовому засідання ОСОБА_1 свою скаргу підтримала, просила її задовольнити.

Старший державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ у Сумській області Колос Р. В. проти задоволення скарги заперечував.

Представник стягувача – ТОВ «ФК «Вектор Плюс» у судове засідання не з’явився без повідомлення причин. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 60).

Заслухавши скаржника та державного виконавця, повно, всебічно і об’єктивно дослідивши скаргу, додані до неї матеріали, а також матеріали виконавчого провадження ЄДРВП №49585358 та зведеного виконавчого провадження АСВП №58061857, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Сумській області перебуває зведене виконавче провадження АСВП №58061857 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь групи стягувачів.

Постановами головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Сумській області ОСОБА_5 від 17 травня 2017 року до примусового виконання прийнято виконавчі провадження: №№27662750, 27661643 та №25094236 з примусового виконання виконавчих листів під єдиним №2-100 від 07 липня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованості у розмірі 47 235 грн. 59 коп., 30 936 грн. 78 коп. та 10 474 грн. 85 коп., а також виконавчого провадження №49585358 з примусового виконання виконавчого листа №2-8/10 від 25 травня 2010 року про звернення стягнення на предмет іпотеки – будинок на користь ТОВ «ФК «Вектор Плюс». Вказані виконавчі провадження приєднані до зведеного виконавчого провадження №58061857 (а. з. в. п. 2-6, 16-21, т. 1, 58, 59, 65, 80, т. 2).

Судом також встановлено, що вищевказані виконавчі листи видані Білопільським районним судом на підставі рішень від 25 травня 2010 року та 22 квітня 2011 року відповідно про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованості за кредитним договором №014/0907/98-629 від 14 вересня 2007 року у сумі 10 474 грн. 85 коп. та звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №014/0907/98-629-Z-1 від 14 вересня 2007 року – належний ОСОБА_1 житловий будинок під №122 по вул. Фрунзе в смт. Жовтневе Білопільського району Сумської області, а також стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором №014/0907/98-629 від 14 вересня 2007 року, зокрема по процентам у розмірі 30 936 грн. 78 коп. та пені у розмірі 46 470 грн. 64 коп., а також судових витрат у сумі 764 грн. 95 коп. (а. с. 62-75).

На підставі договору факторингу №15 від 28 листопада 2012 року та договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28 грудня 2012 року до ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відійшло право вимоги за зазначеним вище кредитним та іпотечним договорами, укладеним 14 вересня 2007 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 (а. з. в. п. 55-63, т. 1).

Ухвалою Білопільського районного суду від 19 квітня 2013 року замінено стягувача у виконавчих провадженнях №25094236 та №25099549 з ПАТ «Сведбанк» на ТОВ «ФК «Вектор Плюс» (а. с. 76-77).

14 серпня 2017 року до відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Сумській області надійшла заява ОСОБА_1 про долучення до матеріалів виконавчого провадження документів про анулювання ТОВ «ФК «Вектор Плюс» її боргу за кредитним договором №014/0907/98-629 та закриття виконавчого провадження №49585358 за виконавчим листом №2-8/10 від 25 травня 2010 року як виконаного (а. з. в. п. 106, т. 1).

З долученої до вищевказаної заяви копії повідомлення ТОВ «ФК «Вектор Плюс» про анулювання боргу №И-6179 від 05 грудня 2016 року вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №014/0907/98-629 від 14 вересня 2007 року у розмірі 100 877 грн. 87 коп. пені анульована у зв’язку з реалізацією фінансовою компанією права на нерухоме майно, яким було забезпечено виконання зазначеного вище кредитного договору, на підставі ст. ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку». Право власності на предмет іпотеки зареєстроване за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» 19 серпня 2016 року (а. з. в. п. 107-108, т. 1).

20 вересня 2017 року державним виконавцем до ТОВ «ФК «Вектор Плюс» направлено запит з вимогою надання підтвердження про реалізацію фінансовою компанією права вимоги на нерухоме майно, розташоване за адресою: Сумська область, смт. Жовтневе, вул. Фрунзе, 122, що належить ОСОБА_1, а також про наявність чи відсутність заборгованості у боржника (а. с. 135-136 в. п. т. 1).

21 вересня 2017 року скаржнику надано відповідь на заяву від 14 серпня 2017 року за підписом начальника ВПВР УДВС ГТУЮ у Сумській області ОСОБА_2, за змістом якої питання про закінчення виконавчого провадження про звернення стягнення на предмет іпотеки на користь ТОВ «ФК «ОСОБА_3 плюс» буде вирішено після підтвердження стяувачем інформації про анулювання боргу ОСОБА_1 (а. с. 24-25).

25 лютого 2019 року до ВПВР УДВС ГТУЮ у Сумській області із заявою про закриття виконавчих проваджень про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «ОСОБА_3 плюс» звернувся представник боржника – ОСОБА_6 (а. з. в. 5 97, т. 2).

На вказану заяву начальником ВПВР УДВС ГТУЮ у Сумській області ОСОБА_2 07 березня 2019 року надана відповідь про відсутність підстав для закінчення означених виконавчих проваджень (а. с. 4-7).

Крім того, з наявної у матеріалах зведеного виконавчого провадження інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об’єктів нерухомого майна щодо об’єкта нерухомого майна №158737913 від 06 березня 2019 року вбачається, що на підставі свідоцтва №24, виданого 22 березня 2001 року Жовтневою селищною радою Білопільського району Сумської області, ОСОБА_1 належить право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Сумська область, Білопільський район, смт. Миколаївка (колишня назва смт. Жовтневе), вул. Центральна, 122.

19 серпня 2016 року до Державного реєстру речових прав на підставі іпотечного договору №014/0907/98-629-Z-1 від 14 вересня 2007 року внесено запис про реєстрацію права власності на вищевказаний будинок за ТОВ «ФК «Вектор Плюс». 03 грудня 2018 року на підставі рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2017 року зазначений запис скасовано та внесено запис за №29313149 про реєстрацію права власності на означений будинок за ОСОБА_1

Крім того, постановою державного виконавця Білопільського РВ ДВС від 09 березня 2017 року накладено арешт на належний ОСОБА_1 житловий будинок, що знаходиться за вказаною вище адресою з метою забезпечення виконання грошових зобов’язань останньої перед ТОВ «ФК «Вектор Плюс» (а. з. в. п. 110-114, т. 2).

Як зазначив у судовому засіданні державний виконавець Колос Р. В., на даний час розмір заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Вектор Плюс» за виконавчими документами, які перебувають на примусовому виконанні у ВПВР УДВС у Сумській області, не змінився та становить 47 235 грн. 59 коп., 30 936 грн. 78 коп. та 10 474 грн. 85 коп. відповідно. Доводи боржника про анулювання стягувачем боргу не знайшли свого підтвердження. У зв’язку з цим підстави для закінчення виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчих листів про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У пункті 9 частини 3 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Згідно з ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків, має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п. 33 рішення у справі «Христов проти України» від 19 лютого 2009 року Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду.

У справах «Ромашов проти України» від 27 липня 2004 року (п. 42), «Дубенко проти України» від 11 січня 2005 року (п. 44) ЄСПЛ вказав, що ефективний доступ до суду включає право на своєчасне виконання судового рішення, а виконання судового рішення слід розглядати як невід'ємну складову судочинства, як цього вимагають приписи ст. 6 Конвенції захист прав людини і основоположних свобод.

У рішеннях «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року (п. 43), «Савіцький проти України» від 26 липня 2012 року (п. 147) та «Глоба проти України» від 05 липня 2012 року (пп. 26 -27) ЄСПЛ зазначив, що гарантоване ст. 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Також Суд вказав, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

У силу ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_4 України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтями 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад верховенства права; обов'язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об'єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Статтею 39 означеного закону передбачені випадки закінчення виконавчого провадження. Зокрема, виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; 2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; 3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов’язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; 4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена; 7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; 8) визнання боржника банкрутом; 9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред’явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону; 14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв’язку з цим перераховані до Державного бюджету України; 15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки; 16) погашення, списання згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», її дочірньою компанією «Газ України», Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої цієї статті, разом з виконавчим документом надсилається до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У відповідності з положеннями ст. ст. 12, 13 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч зазначеним вище вимогам, скаржником не надано доказів на підтвердження обґрунтованості своїх вимог.

Зокрема, як вбачається з повідомлення №И-6179 від 05 грудня 2016 року, на яке ОСОБА_1 посилається як на підставу своїх вимог, ТОВ «ФК «ОСОБА_6 плюс» анульовано заборгованість останньої за кредитним договором №014/0907/98-629 від 14 вересня 2007 року у розмірі 100 877 грн. 87 коп. пені. Разом з тим у судовому засіданні сторони підтвердили, що виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 зазначеної вище суми на примусовому виконанні не перебуває. Згідно з матеріалами зведеного виконавчого провадження, сукупна сума заборгованості за виконавчими листами про стягнення з скаржника боргу на користь ТОВ «ФК «ОСОБА_6 плюс» становить 88 647 грн. 22 коп. Крім того судом встановлено, що підставою для анулювання вказаною фінансовою компанією заборгованості скаржника за пенею по вищезгаданому кредитному договору була реалізація права на нерухоме майно, яким було забезпечено виконання зазначеного кредитного договору та реєстрація за стягувачем права власності на предмет іпотеки – належний боржнику житловий будинок, що знаходиться в смт. Жовтневе (нині смт. Миколаївка) Білопільського району, Сумської області по вул. Фрунзе, 122 , яка відбулася 19 серпня 2016 року. Проте, на підставі рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2017 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію за ТОВ «ФК «ОСОБА_6 плюс» права власності на предмет іпотеки скасовано та внесено запис за №29313149 про реєстрацію права власності на означений будинок за ОСОБА_1

При цьому суд також зазначає, що адресоване боржнику повідомлення стягувача про анулювання боргу не є підставою для закінчення виконавчого провадження в розумінні ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», так як відмова стягувача від примусового виконання рішення має бути визнана судом.

На даний час у матеріалах зведеного виконавчого провадження відсутні об’єктивні дані про виконання ОСОБА_1 фінансових зобов’язань перед ТОВ «ФК «ОСОБА_6 плюс» у виконавчих провадженнях №№25094236, 49585358, 24661643 та 24662750. Доводи скаржника про те, що оскільки повідомлення стягувача про анулювання боргу ніким не скасоване, то і боргу не існує, суд розцінює як спосіб останньої уникнути виконання боргових зобов’язань за виконавчими листами. Інших передбачених законом підстав для закінчення вказаних виконавчих проваджень також не вбачається.

З огляду на викладене, суд вважає безпідставним вимоги ОСОБА_1 про визнання неправомірними бездіяльності і рішень старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Сумській області Колоса Р. В. та зобов’язання останнього винести постанови про закінчення виконавчих проваджень №№25094236, 49585358, 24661643 та 24662750.

Також суд не вбачає підстав для визнання неправомірною бездіяльності та рішень начальника ВПВР УДВС ГТУЮ у Сумській області ОСОБА_2, враховуючи наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов’язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Оскільки під час розгляду скарги не було встановлено факту неправомірної бездіяльності старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Сумській області Колоса Р. В., суд не вбачає такої бездіяльності і в діях начальника вказаного відділу ОСОБА_2

За змістом статті ч. 2 ст. 451 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов’язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно з частиною 3 вказаної статті, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини, суд приходить до висновку, що дії державного виконавця відповідають положенням Закону України «Про виконавче провадження» та не свідчать про порушення прав боржника у зведеному виконавчому провадженні №58061857, а тому не знаходить підстав для задоволення вимог скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 19, 129, 129-1 Конституції України, п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції з захисту прав та основоположних свобод, ст. ст. 1, 2, 13, 18, 39,74 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 4, 12, 13, 18, 447, 451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність та неправомірність рішення державного виконавця та посадових осіб органу державної виконавчої служби відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом п’ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали якщо апеляційна скарга подана протягом п’ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя:

Справа № 573/506/19

Номер провадження 4-с/573/2/19

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна і резолютивна частина)

14 травня 2019 року

м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Свиргуненко Ю. М.,

з участю секретаря: Федорченко Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність та неправомірність рішення державного виконавця та посадових осіб органу державної виконавчої служби,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність та неправомірність рішення державного виконавця та посадових осіб органу державної виконавчої служби відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом п’ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали якщо апеляційна скарга подана протягом п’ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: