Житомирський апеляційний суд
Справа №287/387/18-ц Головуючий у 1-й інст. Ковальчук М. В.
Категорія 2 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Григорусь Н.Й.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №287/387/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння та виділ частки із спільного майна, шляхом стягнення грошової компенсації

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Олевського районного суду Житомирської області від 23 квітня 2019 року, постановлену головуючим суддею Ковальчуком М.В. у м. Олевськ,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння та виділ частки із спільного майна, шляхом стягнення грошової компенсації.

Ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 23 квітня 2019 року позовну заяву було залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач оскаржила її в апеляційному порядку. Вважає, що ухвала постановлена судом з порушенням норм процесуального права, а тому просить її скасувати, а справу направити для продовження розгляду.

У судове засідання позивач не з`явилася, подала клопотання про розгляд апеляційної скарги без її участі. Представник відповідача - адвокат Халімончук Р.М. заперечив проти доводів апеляційної скарги і просив її залишити без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам ухвала суду не відповідає.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що належним чином повідомлена позивач повторно не з`явились в судове засідання, заяв про розгляд справи у її відсутність або клопотань про відкладення розгляду справи суду не надала.

Однак такі висновки суду є помилковими і не відповідають обставинам справи.

Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, та при повторній неявці сторін.

Частиною 5 ст. 223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України).

Неявка у судове засідання - це відсутність особи в залі судового засідання під час розгляду справи, незалежно від причин, або залишення зали судового засідання.

Законодавець передбачив право осіб, які беруть участь у справі, брати участь у судових засіданнях, а також гарантії реалізації цього права. Це право витікає з вимог таких принципів цивільного судочинства, як змагальність, диспозитивність, процесуальна рівноправність сторін, змагальність сторін, законність тощо.

Таким чином підставою для залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання є наявність у сукупності таких обставин: належне повідомлення позивача про час та місце розгляду справи та його повторна, тобто двічі поспіль, неявка у судове засідання у призначений для розгляду справи час без поважних на те причин або неповідомлення ним причин неявки.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 27 лютого 2019 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та її призначено до розгляду на 03 квітня 2019 року.

03 квітня 2019 року на електронну адресу районного суду надійшло клопотання позивачки про відкладення розгляду справи у зв`язку з її перебуванням на стаціонарному лікуванні, на підтвердження чого надано копію направлення про госпіталізацію (а.с.129). В подальшому на підтвердження даної обставини, 11.04.2019 року, позивачкою надано виписку з медичної карти стаціонарного хворого (а.с.133).

Протокольною ухвалою суду розгляд справи, призначений на 12-00 год. 03.04.2019 відкладено до 23.04.2019 року 11-30 год. (а.с.130).

Частина 2 ст.223 ЦПК України встановлює вичерпний перелік підстав відкладення розгляду справи.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у зв`язку з першою неявкою в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

З наведеного вбачається, що відкладаючи розгляд справи 03 квітня 2019 року суд своїми діями визнав причини неявки позивачки поважними.

В судове засідання 23.04.2019 позивач ОСОБА_1 не з`явилася, заяви про розгляд справи за її відсутності не подавала.

При цьому, із доданих до апеляційної скарги матеріалів встановлено, що ОСОБА_1 у період з 10.04.2019 по 30.04.2019 проходила санаторне лікування у м. Одеса (а.с.164,165). Діагноз - захворювання периферійної нервової системи.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (Perez de Rada Cavanilles v. Spain (Перес де Рада Каванилес проти Іспанії); Beles and others v. the Czech Republic (Белеш та інші проти Чеської Республіки; RTBF v. Belgium (RTBF проти Бельгії).

Право на доступ до суду не є абсолютним і може бути обмежено рішеннями суду. Однак, застосовані обмеження не можуть обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права. Більш того, обмеження не входить у сферу застосування статті 6 § 1, якщо не переслідує «законну мету» і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою», якщо доступ до суду обмежений законом чи практикою суду (Ashingdane v. the United Kingdom (Ашинґдейн проти Сполученого Королівства).

Суд досліджує, чи впливає таке обмеження на сутність права, а саме, чи переслідує обмеження законну мету і чи забезпечується при цьому належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою (Ашинґдейн проти Сполученого Королівства).

З урахуванням наведеного, а також того, що позивач у своєму клопотанні про відкладення розгляду справи 03.04.2019 повідомила причини неявки у судове засідання і судом першої інстанції це засідання було відкладене, а відтак згідно п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України визнано й поважність причин неявки, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про залишення позовної заяви без розгляду з підстав, визначених ч. 5 ст. 223, п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

При цьому, як вбачається зі змісту ухвали суду, додатковою умовою залишення позову без розгляду стала неможливість розгляду справи у відсутність позивачки або ж її представника.

За наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зосередившись на нормах процесуального закону, що регламентують наслідки неявки позивача в судове засідання, залишив поза увагою дотримання принципів цивільного судочинства, визначених ст. 2 ЦПК України, та не сприяв реалізації процесуальних прав заявниці.

З метою уникнення порушення ст.6 Європейської конвенції з прав людини, апеляційний суд вважає, що надмірний формалізм у вказаній справі, може позбавити заявника права на належний захист його прав та інтересів.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи наведене, оскаржувана ухвала суду не може бути визнана законною і обґрунтованою, перешкоджає подальшому провадженню у справі, а тому, з огляду на положення пункту 4 частини 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Олевського районного суду Житомирської області від 23 квітня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 16 липня 2019 року