Провадження № 2/520/4274/19
Київський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого - судді Куриленко О.М.,
за участю секретаря - Баранової Ю.О.,
представника третьої особи Гайдай Я.Ф.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Приватного підприємства «БІЛІ ШАТРИ» до державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова Ігоря Олександровича, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про скасування рішення державного реєстратора,
Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою судді від 05.06.2019 року справу було прийнято до провадження суду та призначено підготовче судове засідання.
Протокольною ухвалою суду від 29.07.2019 року було закрито підготовче засідання та призначено судове.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.
Представник позивача Приватного підприємства «БІЛІ ШАТРИ» у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, 27.06.2019 року від директора підприємства Карапетян О.В. до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з жодними клоптаннями до суду не звертався.
Відповідач Державний реєстратор КП «Реєстраційна служба Одеської області» Махортов Ігор Олександрович в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від нього до суду не надходило.
Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» - Гайдай Яніна Федорівна у судовому засіданні у задоволені позову просила відмовити, вказуючи на його безпідставність та необґрунтованість.
Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі
Суд, вислухавши представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є недоведеними, а від так задоволенню не підлягають , виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що 08 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 010/2-0-1/08-045, відповідно до умов якого, Банк надав Позичальнику кредит розмірі 123 000 доларів США з строком до 08 лютого 2018 року включно зі сплатою 13,0% відсотків річних.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.І ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до 4.2. ст.1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч.І ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умова, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти
Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 13 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Приватним підприємством «Білі шатри» було укладено договір іпотеки, який забезпечує вимоги іпотекодержателя за кредитним договором №010/2-0-1/08-045 від 08.02.2008 року, який укладено між іпотекодержателем та боржником, а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів у повному обсязі.
Вказаний правочин було посвідчено державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Петрушенко Т.А., реєстраційний номер 5-319.
Пунктом 1.2 договору іпотеки передбачено, що предметом іпотеки є нерухоме майно: нежитлова будівля, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що складається в цілому з нежитлової будівлі, площею 166,6 кв.м. та пивного павільйону площею 24,2 кв.м., загальною площею 190, 8 кв.м.
Вказана нежитлова будівля належала «Іпотекодавцю» на підставі Рішення Господарського суду Одеської області від 19.07.2006 року по справі № 17/165-06-6467.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотеко держатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
На підставі ст.. 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку з посвідченням вищевказаного договору іпотеки державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Петрушенко Т.А. було накладено заборону відчуження на зазначене вище нерухоме майно за реєстровим № 5-320.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує, що у порушенням умов Іпотечного договору та Закону України «Про іпотеку» Відповідачем було прийнято спірне рішення без дотримання вимог Закону та без документів передбачених п. 6.4 Іпотечного договору.
Суд вважає, що дані твердження позивача є необґрунтованими та не заслуговують на уваги з огляду на наступне.
Розділом 6 Договору іпотеки визначений порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.
Так, відповідно до п. 6.2 договору «Іпотекодержатель» набуває права звернути стягнення на «Предмет іпотеки» та задовольнити всю суму зобов`язання на момент звернення стягнення, у тому числі суму заборгованості за кредитом та відсотками, штрафними санкціями, комісією винагородою незалежно від настання строку виконання Боргового зобов`язання, який зазначено у Кредитному договорі у наступних випадках:
якщо у момент настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому не поверненні у встановлені Кредитним договором строки суми кредиту; та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум процентів; та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум неустойки (пені, штрафних санкцій)
Пунктом 6.3 Договору передбачено, що "Іпотекодержатель" має право вимагати дострокового виконання зобов`язання за Кредитним договором забезпеченого цією іпотекою, а якщо його вимога не буде задоволена - звернути стягнення на "Предмет іпотеки":
- у разі надання "Іпотекодавцем" недостовірної інформації "Іпотекодержателю" згідно пункту 2.1. цього Договору, в тому числі при не попередженні "Іпотекодержателя" про всі відомі "Іпотекодавцю" права та вимоги інших осіб на "Предмет іпотеки" (в т.ч. ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку);
- у разі порушення "Іпотекодавцем" обов`язків, встановлених цим договором
Відповідно до п. 6.4 звернення стягнення на "Предмет іпотеки" здійснюється: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог "Іпотекодержателя" (пункт 4.5 цього договору).
При цьому витрати "Іпотекодержателя", пов`язані з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням та зверненням стягнення на "Предмет іпотеки", також забезпечуються цією іпотекою, тобто ці витрати бере на себе "Іпотекодавець" та вони підлягають відшкодуванню "Іпотекодержателю" в повному обсязі.
Відповідно до пункту 6.5 адоволення вимог "Іпотекодержателя": у випадку невиконання "Іпотекодавцем" письмової вимоги "Іпотекодержателя" про усунення порушених зобов`язань за цим або Кредитним договором у встановлений "Іпотекодержателем" ; строк, такі вимоги "Іпотекодержателя" задовольняються за рахунок "Предмету іпотеки",
Пунктом 6.5.1 визначено, що у відповідності до статті 36 Закону України "Про іпотеку" цей договір є договором про задоволення вимог "Іпотекодержателя", на підставі якого "Іпотекодержатель" на власний розсуд може: згідно статті 37 Закону України "Про іпотеку" набути право власності на "Предмет іпотеки" в рахунок виконання зобов`язань "Іпотекодавця" за Кредитним договором
В цьому випадку цей Договір (застереження п.5.5.1.) є правовою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що є „Предметом іпотеки" - згідно статті 38 Закону України "Про іпотеку" продати "Предмет іпотеки" будь-якій особі- покупцеві, при цьому ціна продажу "Предмета іпотеки" може бути встановлена за вибором "Іпотекодержателя", або в розмірі заставної вартості "Предмета іпотеки", визначеної в п.1.3. цього договору або на підставі оцінки майна, що підготовлена незалежним суб`єктом оціночної діяльності.
Відповідно до п. 6.5.2 "Іпотекодержатель" має право організувати продаж "Предмета іпотеки" шляхом укладання договору купівлі-продажу між "Іпотекодавцем" та покупцем, який укладається за письмовою згодою "Іпотеходержетеля" в порядку, визначеному статтею 6 Закону України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати". При цьому кошти за придбану нерухомість покупець сплачує на банківські рахунки "Іпотекодержателя".
У пункті 5.6.3 зазначено, що реалізація "Предмета іпотеки", на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, може проводитись, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкова ціна продажу "Предмета іпотеки" прилюдних торгів встановлюється за рішенням суду або за згодою між "Іпотекодавцем" та "Іпотекодержателем" якщо така згода не досягнута - спеціалізованою організацією, що проводить прилюдні торги на підставі оцінки "Предмета іпотеки". При цьому початкова ціна не може бути нижчою за 90 відсотків вартості "Предмета іпотеки", визначеної шляхом його оцінки.
У випадку оголошення повторних публічних торгів такими, що не відбулись, „Іпотекодержатель" має право прийняти "Предмет іпотеки" у власність без згоди "Іпотекодавця".
Право вибору способу задоволення вимог "Іпотекодержателя", встановлених пунктом 5 цього Договору належить "Іпотекодержателю". (п. 6.6.)
У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).
Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону.
Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).
З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20 липня 2018 року вбачається, що державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим Ігорем Олександровичем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42166884 внесено запис до Державного реєстру речових прав № 27140638 про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на нежитлову будівлю, пляж «Курортний-3», загальною площею 190, 8 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_2 .
В силу положень ст. 37 Закону України «Про іпотеку», рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем в суді.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.
Разом з тим, розглядаючи справу по суті суд бере до уваги, що позивач будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи до суду не з`явився, з буд-якими клопотаннями, в тому числі витребування копій матеріалів реєстраційної справи щодо реєстрації спірного нежитлового приміщення не звертався та взагалі не надав суду самого оскаржуваного рішення, у зв`язку з чим, враховуючи диспозитивність процесу, справа розглядається за наявними у ній документами.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 13 ч. 3 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У відповідності до частини 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивач не надав суду належних і допустимих доказів в обґрунтування заявлених ним позовних вимог, а саме: не надав доказів порушення державним реєстратором Махортовим І.О. умов Іпотечного договору та Закону України «Про іпотеку», оскільки вказане можна було б встановити лише з матеріалів реєстраційної справи.
Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача
Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.
У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, через їх безпідставність та необґрунтованість.
Керуючись ст. ст. 11, 16, 203, 379, 382 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 5, 34, 50 Закону України «Про нотаріат», Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження»,ст.ст. 4, 12, 76, 81, 89, 133, 137, 141, 263, 264, 265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
У задоволенні позову Приватного підприємства «БІЛІ ШАТРИ» до державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова Ігоря Олександровича, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про скасування рішення державного реєстратора - відмовити в повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема до Київського районного суду м. Одеси.
Суддя Куриленко О. М.