РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/15976/18

Провадження № 22-ц/4815/872/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Шимківа С.С., Боймиструка С.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянула в порядку письмового провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 квітня 2019 року, ухваленого в складі судді Смолій Л.Д. в м. Рівне, у справі № 569/15976/18,

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання

Позов обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі від якого мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час син ОСОБА_5 продовжує навчання у Національному університеті водного господарства та природокористування за спеціальністю «Менеджмент» Навчально-наукового інституту економіки та менеджменту, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги. Зазначила, що відповідач матеріальну допомогу у зв`язку з продовженням сином навчання у добровільному порядку не надає, що зумовило подання даного позову. Просить стягувати аліменти з відповідача на її користь на утримання сина ОСОБА_4 у зв`язку з продовженням ним навчання, у розмірі ј частки всіх видів доходу відповідача щомісячно до досягнення сином 23 років.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання задовольнити частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який продовжує навчання в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу ОСОБА_2 щомісячно, починаючи з 01.09.2018 року до закінчення ним навчання, але не більше як до досягнення 23-річного віку.

Вирішено питання про розподіл судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення суду мотивовано наявністю у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу сину який навчається.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що судом не враховано те, що він є постраждалим внаслідок аварії на ЧАЕС та потребує постійного лікування, на його утриманні перебувають малолітня дитина та непрацездатна матір, а також постійно надає матеріальну допомогу дітям від першого шлюбу. Крім того, він передав у власність позивача квартиру де проживають його діти.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Встановлено, що відповідач є рідним батьком, ОСОБА_4 , який є студентом 1 курсу спеціальності «Менеджмент» навчально-наукового інституту економіки та менеджменту НУВГП. Форма навчання - денна, бюджетна, термін навчання - з 01.09.2018 року по 30.06.2020 року. (а.с. 19).

На утриманні у відповідача ОСОБА_2 знаходиться його неповнолітній син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Відповідач працює у головному управлінні Пенсійного Фонду України в Рівненській області, його заробітна плата становить 10000 гривень.

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Зокрема, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги та спосіб сплати аліментів (ст.199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Аналіз ст.ст.199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Убачається, що ОСОБА_4 досягнувши повноліття, продовжує навчання, власного доходу не має, стипендії не отримує, проживає разом із матір`ю, та перебуває на повному її матеріальному забезпеченні, яка забезпечує одягом, продуктами харчування та всіма необхідними для навчання знаряддями.

Встановивши вказані обставини та врахувавши, що відповідач як батьком дитини що продовжує навчання має змогу надавати матеріальну допомогу, якої потребує позивачка, суд прийшов до правильного висновку, що в силу зазначених положень СК України останній зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею двадцяти трьох років.

Визначаючи розмір аліментів у розмірі ј частини зі всіх видів заробітку (доходу) суд виходив з того, що останній має можливість виплачувати аліменти у такому розмірі.

Відповідач не подав доказів, які б підтверджували його неможливість надавати матеріальну допомогу у визначеному судом розмірі.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд при визначенні розміру аліментів не врахував матеріальне становище відповідача у зв`язку з необхідними витратами на своє лікування та матері, перебування на його утриманні малолітньої дитини є безпідставними, оскільки саме ці обставини і враховані судом, на підставі яких суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 18 липня 2019 року.

Головуючий

Судді