ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 року

справа № 707/3306/14-ц повадження № 22-ц/793/920/19
категорія: 301010400

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Єльцова В.О.,

суддів: Гончар Н.І., Карпенко О.В.,

секретаря: Матюхи В.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

представник позивача: адвокат Ліннік М.С.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Ліннік Миколи Сергійовича та ОСОБА_2 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 22 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном та відшкодування спричинених збитків і моральної шкоди.

в с т а н о в и в :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В обґрунтування позову позивач вказала, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.10.1999 року ВР№ 462276 їй на праві власності належить домоволодіння по АДРЕСА_1 , а саме житловий будинок з прибудовою дерев`яний, обкладений цеглою під літ. «А-1,а» та господарські і побутові споруди.

09.02.2011 року КП «Черкаським обласним об`єднане бюро технічної інвентаризації» на домоволодіння видано технічний паспорт, в якому вказано, що всі споруди введено в експлуатацію і на плані показано їх розміщення на земельній ділянці, з вказівкою ширини домоволодіння від АДРЕСА_1 -20,00 м

Згідно рішення Білозірської сільської ради № 11-9/6 від 20.04.2011 року надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою ОСОБА_4 щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,17 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 . Землевпоряднику сільської ради вказано провести відмежування земельних ділянок в натурі та внести відповідні зміни до земельно-облікових документів.

Сусіднє домоволодіння АДРЕСА_2 належить відповідачу - ОСОБА_2 . Раніше між даними домоволодіннями існував дерев`яний паркан. Власник домоволодіння №59 без будь-яких погоджень з власником домоволодіння №57 самовільно побудував з порушенням будь-яких вимог ДБН України по самій межі дві будівлі, а саме: будівлі зазначені в технічному паспорті ОСОБА_2 як сарай під літерою Г і будинок під літерою В. При цьому замість паркану стали служити стіни даних будівель. Вказані будівлі не були узаконені в установленому порядку і є самочинними. Дозволу на їх будівництво та узаконення ніхто не питав і такого дозволу не існує. Згідно ст.376 ЦК України це самовільні будівлі, які підлягають зносу, так як збудовані без належного дозволу, без належно затвердженого проекту і з істотними порушеннями будівельних норм і правил, чим порушують права позивача як власника сусіднього домоволодіння.

Крім того ОСОБА_2 на початку 2013 року зруйнувала залишки старого дерев`яного паркану, самовільно зрізала дерево абрикоси біля будинку позивача і встановила бетонний паркан прямо під будівлю житлового будинку ОСОБА_1 , при цьому зруйнувавши відмостку.

Відповідно до протоколу погоджувальної комісії Білозірської сільської ради від 23.09.2013 року встановлено порушення старих межових знаків між домоволодіннями №57 і АДРЕСА_2 ; перенесення межі громадянкою ОСОБА_2 в сторону домоволодіння № 57 , яке належить ОСОБА_1 - на 28 см, а також встановлення нової бетонної огорожі на новому місці з руйнуванням відмостки біля будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до висновку №66/буд. експертного будівельно-технічного дослідження від 11.12.2013 року при обстеженні будинковолодіння АДРЕСА_1 визначено, що на час огляду частина бетонної відмостки житлового будинку вздовж залізобетонного паркану зі сторони домоволодіння (власник ОСОБА_2 ) зруйнована: мають місце масові прогресуючі наскрізні тріщини, відколи її частин зі здриганням. Згідно висновку відмостка ремонту не підлягає, необхідно її розібрати і виконати нову у відповідності з вимогами ДБН України. Причиною руйнування відмостки житлового будинку АДРЕСА_1 є виконання будівельних робіт по встановленню залізобетонного паркану між земельними ділянками №57 і АДРЕСА_2 безпосередньо поруч з нею, тобто при виконанні котлованів під фундаменти стовпів залізобетонної огорожі та наступних монтажних робіт залізобетонних плит та стовпів. Відповідно до вимог а.3.25 ДБН паркан між земельними ділянками повинен бути встановлений на відстані не менше 1,0 м від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку.

При таких умовах атмосферні води будуть стікати зі стін будинку та з залізобетонної огорожі і через зруйновану відмостку замочувати цоколь та фундаменти будинку, та приведе до розшарування цегли цоколю та вимивання розчину між цеглинами, вимивання ґрунтової або піщаної подушки під підошвою фундаменту, що загрожує руйнуванням будівлі в зв`язку з неоднорідним осіданням фундаментів. Вартість будівельних робіт з відновлення відмостки житлового будинку АДРЕСА_1. пошкодженої при встановленні бетонного паркану між домоволодіннями №57 і АДРЕСА_2 станом на дату виконання експертного дослідження становить 1886,40 гривень.

Самовільно побудувавши будинок В та сарай Г без відповідних дозволів і з порушенням принципів добросусідства, грубо порушивши межу між домоволодіннями і встановивши з порушенням вимог ДБН України залізобетонний паркан ОСОБА_2 порушує право позивача на вільне користування власністю.

У добровільному порядку відповідач вирішити спірне питання не бажає, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулася до суду з відповідним позовом в якому просила суд усунути перешкоди в користуванні її майном шляхом зобов`язання відповідача знести самовільно збудовані будівлі: будинок під літерою В та сарай під літерою Г; демонтувати встановлений залізобетонний паркан між земельними ділянками №57 і АДРЕСА_2 і встановити його з дотриманням вимог норм ДБН України, тобто на відстані не менше 1,0 м від найбільш віддаленої точки житлового будинку АДРЕСА_1 .

До того ж позивач просила стягнути з відповідача в рахунок відшкодування матеріальних збитків по відновленню відмостки біля будинку АДРЕСА_1 кошти в сумі 1886,40 грн. та 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; також стягнути з відповідача судові витрати в сумі 2229,40 грн., які складаються з: судового збору 229,40 грн., оплати за експертне дослідження в сумі 1000 грн. та оплати за юридичні послуги у розмірі 1000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 22.04.2019 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 демонтувати частину залізобетонного паркану, що знаходиться на відстані менше 1 метра від найбільш виступаючої частини будинку за адресою по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 5280,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 114 грн. 70 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати з надання правової допомоги у розмірі 2500,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з проведенням комплексної судової будівельно-технічної та додаткової судової будівельно-технічної експертизи, у розмірі 5500,00 грн.

Рішення суду 1 інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги щодо знесення паркану в частині, що знаходиться на відстані дальше ніж 1,0 м від будинку позивача та знесення та прибудованих до паркану споруд суд вважає недоведеними, оскільки як на підставу задоволення позову в цій частині позивач посилався на ту обставину, що при встановленні паркану та будівлі тимчасових споруд відповідачем були порушені межі земельних ділянок з боку відповідача.

Разом з тим, суд 1 інстанції зазначив, що відповідач ОСОБА_2 при встановленні паркану порушила право ОСОБА_1 щодо належного їй будинку по АДРЕСА_1 , оскільки встановлення паркану було зроблене без дотримання вимоги п. 3.25* ДБН 360-92, відповідно до яких мінімальна відстань від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку до огорожі сусіднього будинку повинна становити не менше 1,0 м. Тобто паркан між земельними ділянками повинен бути встановлений на відстані не менше 1,0 м від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку, разом з тим встановлення паркану на відстані 0,72-0,73 м від будинку призвело до пошкодження відмостки, яка є невід`ємною частиною будинку.

Тому, враховуючи викладені мотиви, суд 1 інстанції дійшов висновку, що є усі підстави для задоволення позову щодо демонтажу частини паркану, що розташована на відстані менше 1.0 м. від найбільш виступаючої частини будинку позивача ОСОБА_4 .

Також, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 спричинені матеріальні збитки внаслідок самочинного встановлення ОСОБА_2 залізобетонного паркану між домоволодіннями №57 та АДРЕСА_2 , що призвело до пошкодження біля житлового будинку відмостки, а тому позовна вимога в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягає до задоволення.

В частині стягнення моральної шкоди, позовні вимоги не були задоволені, оскільки позовні вимоги щодо відшкодування позивачу моральної шкоди недоведені, так як позивач не надала жодних доказів, в чому виразилася завдана їй матеріальна шкода і чому саме 5000,00 грн. є необхідним розміром для її відшкодування.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

У травні 2019 року ОСОБА_2 подала до Апеляційного суду Черкаської області апеляційну скаргу, в якій просить рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 22 квітня 2019 року скасувати, посилаючись на необґрунтованість та незаконність рішення, оскільки судом 1 інстанції не повністю з`ясовано, а позивачем не доведено обставини, що мають значення для справи і які суд визнав встановленими, неправильне застосування судом норм матеріального права, та ухвалите нове, яким відмовити повністю в задоволенні позову.

У травні 2019 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Ліннік М.С. подав до Апеляційного суду Черкаської області апеляційну скаргу, в якій просить рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 22 квітня 2019 року скасувати в частині відмови в задоволенні позову про повний демонтаж залізобетонного паркану між домоволодінням №57 та АДРЕСА_2 по всій його довжині та самочинно прибудованих до паркану споруд, стягнення моральної шкоди, судового збору та ухвалити нове судове рішення, яким:

- позов ОСОБА_1 задовольнити повністю та зобов`язати ОСОБА_2 повністю демонтувати самовільно встановлений залізобетонний паркан між даними домоволодіннями по всій його довжині та самочинно прибудованих до паркану споруд;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000,0грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 19 344,44 гривні, а саме судовий збір при подачі позову в сумі 229,40 грн., оплата експертного дослідження в сумі 1000,00 грн., оплата судового збору при подачі апеляції в сумі 121,80 грн., оплата судового збору при подачі касаційної скарги в сумі 584,64 грн., оплата судової експертизи 8500,00грн., оплата додаткової експертизи 2500,00грн., банківські послуги 64,50 грн., послуги адвоката 6000,00грн., а також 344,10грн. - судовий збір за оплату даної апеляційної скарги;

- судове рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування спричинених матеріальних збитків для відновлення пошкодженої відмостки біля будинку № 57 по АДРЕСА_1 , грошових коштів в сумі 5280,00грн. - залишити без змін.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали апеляційні скарги

Апеляційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що залізобетонний паркан, встановлення якого нібито стало причиною руйнування відмостки на будинку позивача, замінив раніше існуючий дерев`яний паркан, заміна паркану проходила рівно по лінії раніше встановленого старого паркану. Будівельні роботи по заміні паркану проводилися не особисто відповідачем, а будівельною організацією, яка має державну ліцензію на проведення таких робіт, а отже - з нормами ДБН підрядники цією організації знайомі. Також, будинок АДРЕСА_1 , належний позивачеві, побудований самовільно, без дотримання вимог ДБН України, по самій межі. Правовстановлюючі документи як у позивача, так і у відповідача відсутні. Зазначені земельні ділянки знаходяться у власності Білогірської сільської ради Черкаського району, Черкаської області.

Крім того, відповідаючи на поставлені в ухвалі про призначення експертизи питання, судовий експерт ОСОБА_9 всупереч вимогам нормативно-правових актів, якими він ніби-то керувався при проведені вказаної експертизи, керувався відомостями з технічних паспортів, виданих КП «ЧОБТІ», в яких вказуються приблизні дані та які згідно Земельного кодексу України не є правовстановлюючими документами. При цьому експерт залишив поза увагою копію Генерального плану (схеми) присадибної ділянки відповідачки ОСОБА_2 від 17 березня 1959 року, що міститься в матеріалах справи, згідно якого межа між спірними земельними ділянками сторін проходить на значно більшій відстані, ніж та, що вказана у висновку експерта. Таким чином, суд врахував вказаний висновок експерта, адже він будується на відомостях, що містяться в технічних паспортах та замірах, проведених по фактичному користуванню, експерт лише підтвердив позицію позивача, викладену у позовній заяві, яка ґрунтується на висновках експертного будівельно-технічного дослідження №88/буд від 11 грудня 2013 року.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Ліннік М.С. мотивована тим, що виходячи з висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №41/17/буд від 20.01.2018 року, видно, що залізобетонний паркан встановлений самовільно і в довільно визначеному ОСОБА_2 місці з заступом на земельну ділянку, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_1 , при цьому суттєво зменшився її розмір. Крім того, сам паркан виготовлений із суцільних залізобетонних плит, має великі розміри і високий, не відповідає нормам ДБН і тому повинен бути демонтований по всій своїй довжині.

Також зазначає, що суд не обґрунтував свою відмову в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 5000,0грн. та в тексті рішення допустив помилку, вказавши замість моральної шкоди матеріальну. Вважає, що вже сам факт порушення прав позивача з боку відповідача і встановлення даного факту судом являється підставою для відшкодування моральної шкоди. Правопорушення являється тривалим і на протязі більш як п`яти років із-за даного конфлікту існують постійні сварки, що негативно впливають на стан здоров`я позивачки, яке із-за цього значно погіршилось. В результаті чого у позивачки постійно мають місце головні болі, втратився сон.

Крім того, вважає, що так як позивачем одноособово понесено витрати за проведення судових експертиз в розмірах 8500,00грн. та 2500,00грн., а всього 11000,00грн., також 1000,00 грн. за проведення експертного дослідження, то при задоволенні позову в повному обсязі стягнення на користь позивача грошових коштів в рахунок відшкодування матеріальних збитків повинно бути задоволено в повному обсязі.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

20 травня 2019 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Ліннік М.С. подав відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , в якому зазначив, що хоч і вважає, що часткове задоволення позовних вимог позивача судом першої інстанції, а саме відшкодування в повному обсязі завданої моральної шкоди в сумі 5280,00 грн. не в повній мірі відповідає обставинам справи і з іншими висновками суду позивач не погоджується та з цього приводу також оскаржив судове рішення в апеляційному порядку, однак з апеляційною скаргою відповідача не погоджується повністю.

Вказує, що залізобетонний паркан встановлений самовільно і в довільно визначеному ОСОБА_2 місці з заступом на земельну ділянку, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_4 , при цьому суттєво зменшився її розмір, сам паркан виготовлений із суцільних залізобетонних плит, має великі розміри і високий, не відповідає нормам ДБН і тому даний паркан повинен бути демонтований по всій своїй довжині.

Також, зазначає, що не погоджується з рішенням суду щодо часткового відшкодування матеріальної шкоди, відмови в задоволенні у вимозі про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., так як суд фактично не обґрунтував свою відмову в даному випадку і в тексті рішення допустив помилку, частковому задоволенню стягнення витрат на надання правової допомоги.

01 червня 2019 року ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що з апеляційною скаргою представника позивача не погоджується повністю та просить у задоволенні апеляційної скарги представника позивача відмовити у повному обсязі.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах від 22 травня 2019 року за апеляційною скаргою ОСОБА_2 відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах від 23 травня 2019 року за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ліннік Миколи Сергійовича відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах від 03 червня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про її розгляд, але без виклику сторін в судове засідання.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.03.2011 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить домоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_1 /Т.1 , а.с.7/

Дана обставина також підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 16.03.2011 року /Т.1, а.с.7/

Рішенням Білозірської сільської ради від 20.04.2011 року №11-9/VI «Про вилучення земельних ділянок та надання дозволів на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки в межах населеного пункту» вилучено земельні ділянки за добровільною згодою у громадян; надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки ОСОБА_1 - площею 0,17 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 /Т.1 , а.с.21/

Згідно листа Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 28.04.2014 року №445/02-75, вбачається, що на підставі рішення Білозірської сільської ради від 20.04.2011 року №11, ОСОБА_1 виділено земельну ділянку по АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування будинку, господарський будівель і споруд, відповідно внесено зміни в земельно-кадастровій книзі, стосовно межі та межових знаків, також проводились обміри і складено протокол погоджувальної комісії /Т.1, а.с.15/

Відповідно до листа Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 01.04.2014 року №366/02-14, згідно земельно-облікової книги (кадастровий номер 2500) по АДРЕСА_1 обліковується земельна ділянка загальною площею 0,17 га, для будівництва житлового будинку за ОСОБА_1 відповідно до рішення №11-9/VI /Т.1, а.с.21/.

Правовстановлюючі документи на земельні ділянки як у позивача так і у відповідача відсутні.

З Протоколу погоджувальної комісії Білозірської сільської ради по розгляду звернення ОСОБА_5 від 23.09.2013 року вбачається, що комісією виявлено між господарствами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 встановлено бетонну огорожу громадянкою ОСОБА_2 без присутності ОСОБА_1 . Зі сторони по АДРЕСА_1 залишилися старі межові знаки. Розбіжність між старими межовими знаками і існуючою встановленою бетонною огорожею становить 0,28 м. При встановленні бетонної огорожі старі межові знаки між господарствами були зміщенні, що не дає можливості встановити попередні межові знаки. Також комісія виявила факт руйнування відмостки домоволодіння ОСОБА_1 під час встановлення бетонної огорожі ОСОБА_2 /Т.1, а.с.16/

Відповідно до Протоколу погоджувальної комісії Білозірської сільської ради по розгляду звернення ОСОБА_1 від 02.08.2013 року, комісія прийшла до висновку що межа зі сторони господарства ОСОБА_2 , а саме огорожа, встановлена з порушенням /Т.1, а.с.17/

Рішенням Білозірської сільської ради від 01.10.2013 року № 55-9/VI «Про затвердження протоколів погоджувальної комісії з земельних питань», затверджено протокол погоджувальної комісії з земельних питань від 02.08.2013 року та від 23.09.2013 року /Т.1, а.с.18/

З Протоколу погоджувальної комісії Білозірської сільської ради по зверненню ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 30.04.2013 року вбачається, що господарська споруда в домоволодінні ОСОБА_2 (сарай) розташована по межі і раніше оброблялася та обслуговувалася з домогосподарства ОСОБА_1 . При встановленні забору в домоволодінні ОСОБА_1 було порушено відмостку біля хати. Комісія виявила порушення межових знаків між земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і запропонувала межові знаки (забор) перенести по раніше встановленим межовим знакам, у присутності обох сторін /Т.1, а.с.19/ Даний протокол затверджено рішенням Білозірської сільської ради від 23.05.2013 року №49-09/VI /Т.1, а.с.20/

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 01.10.2013 року, посвідчених в установленому законом порядку, останні зазначили, що між домоволодінням №59 та № 57 був дерев`яний забор від вулиці до сараю, а сарай стоїть на межі замість забору. На даний час дерев`яного забору не має. ОСОБА_2 за №59 без дозволу власника ОСОБА_1 за №57 перенесла самостійно бетонний забор під саму хату ОСОБА_1 /Т.1, а.с.22-23/.

Погоджувальна комісія Білозірської ради по розгляду звернення ОСОБА_8 та ОСОБА_2 у своєму Протоколі від 02 листопада 2016 року встановила факт незаконного будівництва/добудови/ з якої під час опадів і проводиться підтоплення господарства по АДРЕСА_2 . Зі сторони ОСОБА_8 гр. ОСОБА_2 проводить земельні роботи, що призводить до руйнування огорожі між господарствами /Т.1, а.с.269-270/

Відповідно до висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №41/17/ буд від 20 лютого 2018 року, проведеної експертами ТОВ «Контакт-Сервіс» площа земельної ділянки та розмір ширини двору з АДРЕСА_1 домоволодіння №57 ( ОСОБА_1 ) по АДРЕСА_1 зменшилися за рахунок зміщення існуючої бетонної огорожі на 0,28-0,40 м. під час її розміщення, що в свою чергу призвело до збільшення площі земельної ділянки та розміру ширини двору з АДРЕСА_2 ( ОСОБА_2 ) по АДРЕСА_1 Встановлений ОСОБА_2 залізобетонний паркан між домоволодіннями №57 ( ОСОБА_1 ) та № 59 ( ОСОБА_2 ) по АДРЕСА_1 не відповідає вимогам п. 3.25 ДБН 360-92 * «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» щодо відстаней від вказаного паркану та споруд до обох земельних ділянок. Причиною руйнування відмостки житлового будинку АДРЕСА_1 є виконання будівельно-монтажних робіт по встановленню залізобетонного паркану вздовж вказаної відмостки.

Виконання будівельних робіт по встановленню залізобетонного паркану між домоволодіннями № 57 та АДРЕСА_2 є причиною руйнування відмостки житлового будинку №57 , що належить ОСОБА_4 / Т.2, а.с. 5-11/

З висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 04 липня 2018 року №24/18/буд. складеної судовим експертом ТОВ «Контакт-Сервіс» ОСОБА_9 вбачається, що матеріальні збитки спричинені ОСОБА_1 самочинним встановленням ОСОБА_2 залізобетонного паркану між домоволодіннями №57 та АДРЕСА_2 , що призвели до пошкодження біля житлового будинку відмостки, в цінах липня 2018 року становить з ПДВ 4309,20 грн. Вартість матеріальних затрат, потрібних ОСОБА_1 для відновлення пошкодженої відмостки, тобто вартість ремонтно-відновлювальних робіт відмостки житлового будинку АДРЕСА_1 в цінах липня 2018 року становить з ПДВ- 5280 грн. /Т.2/.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_9 пояснив, що ОСОБА_2 самовільно встановивши залізобетонний паркан на відстані 72-73 см від будинку по АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 , порушила вимоги ДБН, оскільки паркан може бути встановлений на відстані від 1,0 м до домоволодіння. крім того, встановлення паркану призвело до пошкодження відмостки, яка є невід`ємною частиною будинку. Згідно норм ДБН мінімальна ширина відмостки становить 70 см, а установка стовпів залізобетонного паркану в притул до відмостки стало причиною її пошкодження.

2. Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Ліннік Миколи Сергійовича та ОСОБА_2 не підлягають до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду 1 інстанції відповідає.

Згідно встановлених районним судом обставин справи, між сторонами у справі існує спір з приводу усунення перешкод в користуванні майном та відшкодування спричинених збитків і моральної шкоди.

Сторонами в судовому засіданні не заперечувався факт відсутності правовстановлюючих документів на земельні ділянки. Межі земельних ділянок (розташованих по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 ) в натурі (на місцевості) не встановлювалися, державний акт на право власності на земельну ділянку ані ОСОБА_4 , ані ОСОБА_2 не видавався.

Суд 1 інстанції не прийняв до уваги посилання погоджувальних комісій Білозірської сільської ради на дані технічних паспортів домоволодінь позивача і відповідача щодо ширини їх земельних ділянок, оскільки технічний паспорт на домоволодіння не є правовстановлюючим документом на земельну ділянку і розміри земельної ділянки в останньому вказуються приблизні. Згідно положень ЗК України точні розміри земельних ділянок визначаються відповідною землевпорядною організацією із закріпленням межових знаків в натурі, з подальшим їх визначенням в проекті відведення земельної ділянки та державному акті. Вказані документи сторонами не були оформлені, межі в натурі не визначені. До встановлення нового бетонного паркану, земельні ділянки позивача і відповідача фактично були розділені тимчасовим дерев`яним парканом.

Дані обставини також були встановленні рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 31.07.2013 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 . З викладеного суд прийшов до висновку, що позивач не довів, що порушені межі між земельними ділянками позивача і відповідача.

Однак, відповідач ОСОБА_2 при встановленні паркану порушила право ОСОБА_1 щодо належного їй будинку по АДРЕСА_1 , оскільки встановлення паркану було зроблене без дотримання вимоги п. 3.25* ДБН 360-92 відповідно яких мінімальна відстань від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку до огорожі сусіднього будинку повинна становити не менше 1,0 м. Тобто паркан між земельними ділянками повинен бути встановлений на відстані не менше 1,0 м від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку, разом з тим встановлення паркану на відстані 0,72-0,73 м від будинку призвело до пошкодження відмостки, яка є невід`ємною частиною будинку.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, встановлюючи обставини по справі взяв до уваги вищезазначені факти та в сукупності з наданими сторонами доказами оцінив їх під час постановлення своїх висновків.

По справі була проведена комплексна судова будівельно-технічна та земельно-технічна експертизи №41/17/буд від 20 лютого 2018 року та додаткова судова будівельно-технічна експертизи від 04 липня 2018 року №24/18/буд. Відповідно до яких встановлено, що причиною руйнування відмостки житлового будинку АДРЕСА_1 є виконання будівельно-монтажних робіт по встановленню залізобетонного паркану вздовж вказаної відмостки. Вартість матеріальних затрат, потрібних ОСОБА_1 для відновлення пошкодженої відмостки, тобто вартість ремонтно-відновлювальних робіт відмостки житлового будинку АДРЕСА_1 в цінах липня 2018 року становить з ПДВ- 5280 грн.

Крім того, судом встановлено недопустимість доказів, а саме: матеріали експертного будівельно-технічного дослідження № 66 від 11 грудня 2013 року яке було проведене за клопотанням представника позивача Лінника М.С. , оскільки відповідач з його висновками не погодився, дане дослідження було проведено поза межами розгляду даної справи, при його проведенні експерт не попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, та не було забезпечено дотримання передбачених ЦПК України прав відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. г ч. 1 ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Ч. 1 ст. 103 ЗК України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч.4ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пп. «в» п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено що, вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з такого - з 1 січня 2002 р. відповідно до статті 125 ЗК України, право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди. їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 р. у відповідності із Законом України від 5 березня 2009 р. № 1066-V1 право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно п. 3.25* Державних будівельних норм України ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до сусідньої межі ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни слід приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, які перешкоджають стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що є усі підстави для задоволення позову щодо демонтажу частини паркану, що розташована на відстані менше 1.0 м. від найбільш виступаючої частини будинку позивача ОСОБА_1 , позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди. Також, суд вірно дійшов висновку, що позовні вимоги щодо знесення паркану в частині, що знаходиться на відстані дальше ніж 1,0 м від будинку позивача та знесення та прибудованих до паркану споруд є недоведеними, оскільки як на підставу задоволення позову в цій частині позивач посилався на ту обставину, що при встановленні паркану та будівлі тимчасових споруд відповідачем були порушені межі земельних ділянок з боку відповідача, та недоведеними позовні вимоги щодо відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки позивач не надала жодних доказів, в чому виразилася завдана їй матеріальна шкода і чому саме 5000,00 грн. є необхідним розміром для її відшкодування.

Доводи представника ОСОБА_1 - адвоката Ліннік М.С. про те, що сам факт порушення прав позивача з боку відповідача і встановлення даного факту судом являється підставою для відшкодування моральної шкоди, є помилковим. Оскільки п. п. 3, 4 Постанови Пленум Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Також, інших доводів апеляційних скарг представника ОСОБА_1 - адвоката Ліннік М.С. та ОСОБА_2. судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

В частині вирішення питання розподілу судових витрат судове рішення також є правильним, відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України та принципу пропорційності розподілу в рівних частинах при частковому задоволенні позову.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційних скаргах про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, при неправильному застосуванні норм матеріального права, що призвело до невірного вирішення спору, що, відповідно, є підставою для його скасування, з огляду на викладене, є безпідставними.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скаргах доводами колегія суддів не вбачає, оскільки їх доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Черкаської області, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Ліннік Миколи Сергійовича та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 22 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном та відшкодування спричинених збитків і моральної шкоди, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий

Судді