ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року м. Чернівці

Справа F715/2720/18

Чернівецький апеляційний суд у складі суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Кулянди М.І., Перепелюк І.Б.

секретар Скрипка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 04 лютого 2019 року, (головуючий у 1-й інстанції Григорчак Ю.П.),

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що є власником житлового будинку F20 по вул. Корольова в с. Молодія Глибоцького району Чернівецької області, де й проживає.

Крім неї у вказаному будинку зареєстрована без її згоди колишня невістка ОСОБА_2, яка там не проживає з 20 жовтня 2017 року, добровільно знятися з реєстрації відмовилася.

Вважає, що відповідач втратила право користування житлом, оскільки без поважних причин більше року не проживає в даному будинку та не є членом її сім`ї. Реєстрація відповідача у спірному будинку перешкоджає в оформленні субсидії на оплату вартості енергоносіїв.

Просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком F20 по вул. Корольова в с. Молодія Глибоцького району Чернівецької області.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 04 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

____________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/403/19 Категорія 46

На вказане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Скарга мотивована тим, що належними доказами, які містяться у матеріалах справи, доведено факт не проживання відповідача у спірному будинку без поважних причин. Вважає, що її право власності порушено та підлягає захисту, що є підставою для задоволення позову.

Просить скасувати рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 04 лютого 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно зFясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності того, що відповідач ОСОБА_2, будучи колишнім членом сім`ї позивача, без поважних причин понад один рік не проживає у житловому будинку останнього.

Однак колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку F20 по вул. Корольова в с. Молодія Глибоцького району Чернівецької області (а.с.21).

Відповідно до довідки про склад сім'ї F1633 від 23 серпня 2016 року, виданої Молодійською сільською радою Глибоцького району Чернівецької області, за вищевказаною адресою зареєстровані та проживають: ОСОБА_1, ОСОБА_3 (чоловік), ОСОБА_4 (син, не проживає), ОСОБА_5 (син), ОСОБА_2 (невістка), ОСОБА_6 та ОСОБА_6 (внуки) (а.с.5).

Заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 28 грудня 2017 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.4).

Факт не проживання відповідачки у спірному будинку з 20 жовтня 2017 року підтверджується довідкою Молодійської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області F374 від 05 березня 2018 року (а.с. 6) та показами свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Відповідно до положень частини першої статті 316, частини першої статті 317, частини першої статті 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

За приписами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, в тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні своєю власністю.

Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом установлено, що відповідач проживала в будинку позивача як член сім'ї власника, за власним бажанням, добровільно виселилася з будинку у жовтні 2017 року, забрала свої речі, тобто добровільно визначила собі інше місце проживання, спірним житлом не користується, не бере участі в його утриманні та оплаті комунальних послуг.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач ОСОБА_2 посилалася на те, що вона припинила проживання у будинку позивача на її вимогу, вживала заходів щодо вселення.

Частиною третьою статті 12 та частиною першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підтвердження обставин про те, що відповідач з поважних причин не проживає у спірному будинку у вигляді обFєктивних перешкод ОСОБА_2 не надано будь-яких доказів, матеріали справи також не містять даних про те, що вона зверталася до правоохоронних органів щодо захисту своїх житлових прав.

Апеляційний суд критично оцінює покази неповнолітнього свідка ОСОБА_6, який є сином відповідача, про те, що ОСОБА_1 вигнала з дому його матір, оскільки його допит відбувся з порушенням вимог ст. 232 ЦПК України у присутності матері ОСОБА_2, яка є заінтересованою особою у справі.

Висновки суду першої інстанції стосовно наявності особистих речей, одягу та меблів ОСОБА_2 у житловому будинку F20 по вул. Корольова в с. Молодія, є необґрунтованими, оскільки докази на підтвердження цього в матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладені обставини справи апеляційний суд приходить до висновку, що відповідач втратила право на користування спірним житлом у зв'язку з її відсутністю без поважних причин понад один рік.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, яким позов необхідно задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід сягнути витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 1762 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 04 лютого 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням F будинком F20 по вул. Корольова в с. Молодія Глибоцького району Чернівецької області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1762 гривні витрат зі сплати судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 травня 2019 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: М.І. Кулянда

ОСОБА_10