ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01 жовтня 2015 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", яке з 21 травня 2018 року змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", (далі - АТ КБ "ПриватБанк") звернулось до суду з позовом до публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" (далі - ПАТ "Акцент-Банк"), ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що 11 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №CNXRRC01810012, за умовами якого останньому було надано 6.776 грн., зі сплатою відсотків у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості, на строк до 11 грудня 2010 року.

Вказували, що з метою забезпечення належного виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 20 жовтня 2010 року між банком та ПАТ "Акцент-Банк" укладено договір поруки №167.

Зазначали, що умови договору виконали у повному обсязі, надавши обумовлені ним грошові кошти.

Посилаючись на те, що позичальник допустив порушення умов договору та станом на 15 березня 2013 року за кредитним договором наявна заборгованість у загальному розмірі 73.415 грн.66 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 4.878 грн.61 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 854 грн. 48 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 3.415 грн.16 коп., заборгованість за пенею у розмірі 60.295 грн.24 коп. а також штраф (фіксованої частини) - 500 грн. та штраф (процентної складової) - 3.472 грн.17 коп., а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 63.415 грн.66 коп. та судові витрати; стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ПАТ "Акцент-Банк" 10.000 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційні скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким їх позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що боржник допустив порушення взятих на себе зобов'язань, останнє погашення здійснив у 2011 році, а кредитний договір у судовому порядку недійсним не визнавався, а тому він повинен повернути наявну суму заборгованості.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2016 року апеляційна скарга банку задоволена частково. Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01 жовтня 2015 року в частині обґрунтування змінено. В іншій частині залишене без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні шляхом викладення його мотивувальної частини в іншій редакції.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 11 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір №CNXRRC01810012, відповідно до умов якого, останній отримав кредит у розмірі 6.776 грн зі сплатою 12% річних строком до 11 грудня 2010 року.

На забезпечення належного виконання ОСОБА_2 умов укладеного договору 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» укладено договір поруки №167 з розміром відповідальності поручителя 10. 000 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги банк посилався на неналежне виконання відповідачем ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку із чим станом на 15 травня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 73.415 грн.66 коп., з яких - заборгованість за кредитом в розмірі 4.878 грн.61 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 854 грн.48 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 3.415 грн.16 коп.,заборгованість за пенею у розмірі 60.295 грн.24 коп. а також штраф (фіксованої частини) - 500 грн. та штраф (процентної складової) - 3.472 грн. 17 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" суд першої інстанції виходив з того, що позивачем на надано доказів отримання відповідачем будь-яких коштів за кредитним договором, як і не надано доказів сплати ОСОБА_2 грошових коштів, а тому вважав позовні вимоги недоведеними.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції у зв'язку з наступним.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом (ст.ст.610,612 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Позивач, як сторона по справі, зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.10 ЦПК України ( у відповідній редакції чинній на час звернення з позовом та ухвалення оскаржуваного судового рішення ).

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Положення ст.11 ЦК України визначають, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Нормами ст.58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.27,46 ЦПК України).

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Предметом доказування у даному спорі є факт укладання кредитного договору та як наслідок утворення заборгованості за ним.

Під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

За способом утворення докази поділяються на первинні (відомості про факти одержують із першоджерела - з оригіналу документа, від свідка-очевидця і т.п.) і похідні (відомості про факти одержують із джерела, що відтворює інший доказ, - з копії документа).

За відношенням до шуканого факту докази поділяються на прямі (прямо вказують на наявність або відсутність шуканого факту) і непрямі (дозволяють зробити припускаємий висновок про шуканий факт)

Звертаючись до суду з даними вимогами позивачем було надано копію заяви позичальника №CNXRRC01810012, яка і складає кредитний договір.

З тексту даної заяви вбачається, що позичальнику надано строковий кредит у розмірі 6.776 грн. на строк з 11 грудня 2007 року по 11 грудня 2010 року (а.с.8) та надано розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором (а.с. 4).

Колегія суддів наголошує на тому, що спірний кредитний договір було укладено за волевиявленням ОСОБА_2 про що свідчить його особистий підпис в заяві позичальника, оскільки це не було спростовано відповідачем.

ОСОБА_2 в судовому порядку не оспорював вказаного договору та не порушував питання про визнання його недійсним з тих підстав, що він його не підписував.

В той час коли стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 10 червня 2015 року у справі №6-449цс15, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Факт укладання кредитного договору та отримання грошових коштів за ним підтверджується також рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 19 серпня 2011 року, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 15.648 грн.25 коп. заборгованості, яка виникла за договором від 11 грудня 2007 року №CNXRRC01810012.

Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що відмова суду першої інстанції у задоволенні позову банку саме з підстав недоведеності надання грошових коштів за спірним кредитним договором оформленим у вигляді заяви позичальника є необґрунтованою.

Втім зважаючи на те, що рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 19 серпня 2011 року, яке набрало законної сили ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 22 вересня 2011 року (а.с. 30,31-32), з ОСОБА_2 було стягнуто заборгованість за договором від 11 грудня 2007 року №CNXRRC01810012, яка станом на 08 червня 2011 року складала у загальному розмірі 15.648 грн., колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позовним вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентами, комісією, пенею та штрафів, нарахованих банком після закінчення строку дії кредитного договору та після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, у зв'язку з тим, що вони пред'явлені не за ст.625 ЦК України та не передбачені нею.

Та звертає увагу, що зобов'язання ОСОБА_2 перед АТ КБ «ПриватБанк», що випливають із договору №CNXRRC01810012 від 11 грудня 2007 року, саме за ст.ст.526,527,530 ЦК припинилися.

Після спливу строку кредитування, банк мав право на стягнення з відповідача тільки сум, передбачених положенням частини другої статті 625 ЦК України.

Так, за змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження 14-154цс18), наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням наведеного, у вказаній справі колегія суддів приходить до висновку про відсутність у банку правових підстав нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, комісію за користування кредитом та пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за спірним кредитним договором, оскільки банк у 2011 році заявляв вимоги до ОСОБА_2 шляхом пред'явлення відповідного позову.

Вказання в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року про наявність підстав для закриття провадження в частині позовних вимог до ПАТ "Акцент Банк" колегією суддів до уваги не приймаються у зв'язку з наступним.

Позовна вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором солідарно з боржника та поручителя могла бути предметом розгляду у порядку як цивільного, так і господарського судочинства, оскільки стаття 15 ЦПК України та стаття 12 ГПК України (у редакціях, чинних на час розгляду справи судом першої інстанції) не встановлювали відповідної заборони.

Стаття 1 ГПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обмежувала участь фізичних осіб у господарському судочинстві окремими категоріями спорів, до яких не було віднесено спори щодо виконання умов кредитного договору між кредитором, фізичною особою - боржником за основним зобов'язанням і поручителем, який є юридичною особою.

Водночас ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин та розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій) не містив обмежень щодо розгляду спорів з таким предметом залежно від суб'єктного складу учасників процесу.

Обов'язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об'єктивності з'ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з'ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв'язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Вирішення за правилами цивільного судочинства такого спору в частині позовних вимог до боржника, який є фізичною особою, а за правилами господарського судочинства - у частині позовних вимог до поручителя, який є юридичною особою та несе солідарну з боржником відповідальність, порушуватиме принцип повноти, всебічності й об'єктивності з'ясування обставин справи, що вбачається, зокрема, зі змісту частини четвертої статті 10 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій), оскільки дослідження одного і того ж предмета, а також одних і тих самих підстав позову здійснюватиметься судами різних юрисдикцій у різних провадженнях, що не гарантує дотримання принципу правової визначеності.

Позовні вимоги до кількох відповідачів, серед яких є хоча б одна фізична особа, заявлені до 15 грудня 2017 року, мають розглядатися в одному провадженні, якщо такі вимоги однорідні, нерозривно пов'язані між собою та від вирішення однієї з них залежить вирішення інших.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду зміні шляхом викладення мотивувальної частину в іншій редакції.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01 жовтня 2015 року змінити, виклавши мотивувальну частину в іншій редакції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.