ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 689/1220/17
Провадження № 22-ц/4820/1321/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.

за участю позивачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області Кравчука В.І.

розглянув у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні цивільну справу №689/1220/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 23 квітня 2019 року (суддя Баськов М.М.) про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 про скасування наказів про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись в червні 2017 року до суду позивачі із урахуванням уточнених позовних вимог зазначали, що 20 липня 2000 року на ім`я ОСОБА_17 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був виданий Державний акт Серії НОМЕР_1 на право постійного користування землею площею 15 га, що на території Боднарівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області для ведення селянського/фермерського господарства. На підставі цього акту ОСОБА_17 було створено СФГ «Олена» с. Боднарівка, членами якого є позивачі. Після створення СФГ право користування та володіння вказаною земельною ділянкою перейшло до фермерського господарства і в лютому 2015 року земельній ділянці був присвоєний кадастровий номер НОМЕР_2 . В листопаді 2016 року позивачі звернулись до ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області із заявами про надання дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення їм у власність земельних ділянок із земель фермерського господарства, проте отримали відмову , яка рішенням Ярмолинецького районного суду від 10.03.2017 року була скасована. В подальшому позивачам стало відомо, що наказами ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області протягом 2016 року на ім`я відповідачів надано останнім дозвіл на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку, на яку вони мають переважне право. Позивачі вважають, що накази №22-30661-сг, №22-30660-сг, №22-30664-сг від 17.11.2016 року, №22-30670-сг, №30673-сг, №22-30677-сг, №22-30672-сг від 18.11.2016 року та №22-31058-сг від 25.11.2016 року про надання ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які не є членами СФГ «Олена» дозволу на розроблення документації із землеустрою недійсними та просять їх скасувати.

Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 23 квітня 2019 року провадження у справі закрито.

Ухвалою цього ж суду від 22 травня 2019 року в абзаці першому резолютивної частини ухвали Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 23 квітня 2019 року виправлено описку, а саме виключено повторне зазначення відповідачів.

Не погоджуючись із ухвалою суду про закриття провадження у справі ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, що призвели до постановлення помилкової ухвали. На підтвердження доводів апеляційної скарги апелянтка зазначила, що суд, закриваючи провадження у справі з підстав передбачених п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, не врахував той факт, що підставою звернення до суду із позовом було порушення її прав на отримання земельної ділянки, як члена СФГ, тому суд помилково вважав, що правовідносини пов`язані із прийняттям та реалізацією рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є приватноправовими. ОСОБА_1 також вказує, що суд неповно з`ясував обставини справи та не враховував роз`яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2004 року, згідно яких земельні спори громадян з органами державної влади та органами місцевого самоврядування з питань надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, а також спори з майнових питань, пов`язаних із земельними відносинами, за участю громадян, що є членами фермерського господарства, їхніх спадкоємців тощо розглядаються за правилами цивільного судочинства. Крім того, на думку апелянтки, судом помилково не застосовано до спірних правовідносин висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду у подібних правовідносинах, які визначають, що спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень. Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просила суд скасувати оскаржувану ухвалу.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області погоджується із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на те, що спір як щодо рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою так і оскарження дій суб`єкта владних повноважень щодо надання чи відмови у наданні такого дозволу є публічно - правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Позивачка ОСОБА_1 , її представник ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 підтримали апеляційну скаргу, з підстав у ній наведених.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області Кравчук В.І. заперечив проти доводів апеляційної скарги та просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи до суду не з`явились, хоча про день і час розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника справи та його представника, дослідивши матеріали справи дійшла до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи з наступного.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 7 та 9 листопада 2016 року на адресу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області надійшли заяви відповідачів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 про надання дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність із земель, які перебували у користуванні фермерського господарства із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (т.1 а.с. 163, 166, 169, 172, 175, 178, 181, 184).

Наказами Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-30661-сг, №22-30660-сг, №22-30664-сг від 17.11.2016, №22-30670-сг, №22-30673-сг, №22-30677-сг, №22-30672-сг від 18.11.2016, №22-31058-сг від 25.11.2016 відповідачам надано дозволи на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із зміною виду цільового призначення в межах категорії земель за основним призначенням - землі сільськогосподарського призначення (кадастровий номер НОМЕР_2 ), що розташована за межами населених пунктів Боднарівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області (т.1 а.с. 162,165,168, 171, 174, 177, 180, 183).

В той же час позивачам, заяви яких про надання дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність із земель, які перебували у користуванні фермерського господарства і надійшли до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області 10 листопада 2016 року, було відмовлено у видачі таких наказів з підстав уже надання дозволів на розроблення документації із землеустрою на означені земельні ділянки іншим фізичним особам.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що предметом позову у цій справі є скасування наказів Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про надання відповідачам дозволів на розробку документації із землеустрою і які, на думку позивачів, порушують їх права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України (в редакції, чинній на момент звернення із позовом) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно із ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За визначенням п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України (у зазначеній редакції) суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КАС України (у відповідній редакції) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у чинній редакції), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Натомість, визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Положеннями ч. 1 ст. 116 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

За змістом положень ст. 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

У разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (ч. 2 ст. 123 ЗК України).

Положеннями статті 123 ЗК України визначено, що передача земельних ділянок відбувається шляхом прийняття рішення на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується у порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України.

Згідно з частиною шостою статті 186 ЗК України проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (ч. 10, 13, 14 ст. 123 ЗК України).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та визначені органи, уповноважені розглядати ці питання.

Законодавчі норми передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень.

Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, а відмова особі у наданні земельної ділянки, яка висловлена шляхом відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо її відведення, сама по собі не є порушенням цивільного права цієї особи за відсутності обставин, які свідчать про наявність в неї або інших заінтересованих осіб відповідного речового права щодо такої земельної ділянки.

Конституційний Суд України у рішенні від 01 квітня 2010 року N 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 143 Конституції України, п. "а", "б", "в", "г" ст. 12 ЗК України, п. 1 ч. ст. 17 КАС України вирішив, що:

- положення п. "а", "б", "в", "г" ст. 12 ЗК України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб`єкти владних повноважень;

- положення п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на "спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності" слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб`єктом владних повноважень, пов`язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно зі ст. 151 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Тобто, якщо особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких ці органи приймають відповідні рішення, то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у зазначеній справі позивачі звернулися до суду з позовом на захист свого інтересу в майбутньому отримати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства. Їх право не було реалізовано внаслідок прийняття ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області наказів про надання дозволу ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність із зміною виду цільового призначення в межах категорії земель за основним призначенням - землі сільськогосподарського призначення (кадастровий номер НОМЕР_2 ), що розташована за межами населених пунктів Боднарівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області. Наявність існуючого речового права позивачів або інших осіб на спірні земельні ділянки судом не встановлено.

Також встановлено, що позивачі не порушують питання про визнання за ними права власності на земельні ділянки, а заявляють вимоги про визнання протиправним рішення суб`єкту владних повноважень, що перешкоджає їм в отримання наказів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність із зміною виду цільового призначення в межах категорії земель за основним призначенням - землі сільськогосподарського призначення. І саме приватний інтерес позивачів на час звернення до суду з цим цивільним позовом відсутній.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на вищевикладене, закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскаржувані накази ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області пов`язані із делегованими йому законом повноваженнями, що є публічно-правовими відносинами, які в порядку цивільного судочинства розгляду не підлягають.

Вказані висновки суду першої інстанції узгоджуються із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №536/233/16-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі №820/4149/17 та від 17 жовтня 2018 року у справі №380/624/16-ц.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що підставою звернення апелянтки до суду із позовом було порушення її прав на отримання земельної ділянки, як члена СФГ, тому суд помилково вважав, що правовідносини, пов`язані із прийняттям та реалізацією рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є приватно-правовими колегією суддів не приймаються, оскільки позивачкою оспорюється питання не про право на земельну ділянку, як члена СФГ, а лише оспорюються накази ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області про надання дозволів відповідачам на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність із зміною виду цільового призначення, при затвердженні яких це право у відповідачів може виникнути, а оскаржені дії ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області пов`язані із делегованими йому законом повноваженнями для перевірки правильності необхідних даних при прийнятті рішень цим органом, що є публічно-правовими відносинами, які в порядку цивільного судочинства розгляду не підлягають.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно виходив з того, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є однією із стадій процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак, отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не являється правовстановлюючим актом.

А відтак правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією такого рішення не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих майнових прав та зобов`язань осіб.

При прийнятті такого рішення орган державної влади виконує дозвільну функцію, що притаманна органу державної влади у публічно-правових відносинах.

Тому спір, як щодо рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, так і оскарження дій суб`єкта владних повноважень щодо надання чи відмови у наданні такого дозволу є публічно-правовим, а твердження апелянта щодо розгляду даного спору в порядку цивільного судочинства є помилковими.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд неповно з`ясував обставини справи та помилково не застосував до спірних правовідносин висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у подібних правовідносинах є безпідставними, адже предмет, суть справи, заявлені позовні вимоги, характер спірних правовідносин, зміст та юридична природа даної справи не є подібними правовідносинам, за змістом яких Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок у постанові від 13.02.2019 року у справі №706/563/15-а, на яку посилається апелянтка.

З огляду на вищевикладене судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, а оскаржувана ухвала відповідає нормам права, тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 23 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 липня 2019 року.

Судді (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) І.В. П`єнта

(підпис) О.І. Талалай

Згідно з оригіналом

Суддя апеляційного суду А.П. Корніюк