ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/533/19
Номер провадження 22-ц/814/1279/19
Головуючий у 1-й інстанції Парахіна Є.В.
Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року

м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Одринська Т.В.

за участю секретаря Ачкасової О.Н.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу судді Ленінського районного суду м.Полтави від 15 березня 2019 року (час ухвалення судового рішення і дата виготовлення поновного тексту судового рішення невідомі) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту повного розрахунку за договором.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою судді Ленінського районного суду м.Полтави від 15 березня 2019 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту повного розрахунку за договором направлено до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області на підставі ч.9 ст.187 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як таку що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження слухання справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції при постановленні ухвали безпідставно застосував норми ст.27 ЦПК України, оскільки нерухоме майно, щодо якого виник спір, розташоване на території Ленінського району м.Полтави, тобто суд мав керуватися ст.30 ЦПК України.

Окрім того, суд не виконав вимоги ч.9 ст.187 ЦПК України F не витребував інформацію про місце проживання (перебування) відповідача.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав:

Відповідно п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, у березні 2019 року ОСОБА_2 предFявила у суд позов до ОСОБА_3 про встановлення факту розрахунку повного виконання договору, просила встановити факт розрахунку за договором купівлі-продажу від 07.03.2014 року квартири за F 42 корп. 1 у будинку F5, що знаходиться по бульвару Богдана Хмельницького в м.Полтаві, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.3-7).

Ухвалою судді Ленінського районного суду м.Полтави від 07 березня 2019 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху з підстав невідповідності вимогам ст.175,177 ЦПК України, а саме: позивачем не викладено обставини, якими вона обґрунтовує позовні вимоги до відповідача про встановлення факту повного розрахунку за договором з зазначенням, якими саме діями чи бездіяльністю та які саме права та інтереси позивача, пов'язані з предметом спору, порушено, не визнано чи оспорено відповідачем, як не зазначено доказів, що підтверджують вказані обставини, та доказів існування спору з вказаного питання, тоді як сама ж позивач посилається на нотаріально посвідчену заяву про те, що ОСОБА_3 матеріальних претензій до неї не має, в прохальній частині позову не наведено зміст позовних вимог до відповідача F не конкретизовано які саме дії відповідач має вчинити чи від яких дій утриматись з метою відновлення порушеного, невизнаного чи оспореного права позивача, за захистом якого вона звернулася до суду; до позовної заяви не додано документу, що підтверджує сплату судового збору в повному обсязі, розміри ставок якого встановлені ЗУ "Про судовий збір" F 3674-УІ від 08.07.2011 року для фізичних осіб з позовних вимог немайнового характеру у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що з урахуванням норм ЗУ "Про Державний бюджет України на 2017 рік" становить 768 грн. 40 коп., тоді як до позовної приєднано квитанцію F 0.0..1 від 29.11.2018 року на суму 352 грн. 40 коп. та квитанцію F 0.0..1 на суму 414 грн. 00 коп. та в загальному розмірі 766 грн. 40 коп.(а.с.73-74).

14.03.2019 року на виконання вимог ухвали судді суду першої інстанції від 07 березня 2019 року ОСОБА_2 подала заяву про усунення недоліків (а.с.77) з позовною заявою (з усунутими недоліками) (а.с.78-82) та квитанцією про сплату судового збору (а.с.76).

Постановляючи ухвалу про направлення справи до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, суддя суду першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з таких міркувань.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Визначити підсудність суду - означає з'ясувати коло цивільних справ, які компетентний вирішувати по суті даний суд.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання відповідача, місце заподіяння шкоди, місце знаходження спірного майна, місце виконання договору, місце розгляду первісного позову тощо.

За загальним правилом (ч.1 ст.27 ЦПК України) позови до фізичної особи предFявляються в суд за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Приписами ч.1 ст.30 ЦПК України встановлено: позови, що виникають із приводу нерухомого майна, предFявляються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо повFязані між собою позовні вимоги предFявлені одночасно щодо декількох обFєктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням обFєкта, вартість якого є найвищою.

Як розFяснено в п.41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» F3 від 01.03.2013 року, перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об'єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Згідно п.42 цієї ж Постанови виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

З позовної заяви і долучених до неї документів, вбачається, що спір між сторонами виник з приводу нерухомого майна, зокрема позивач просить встановити факт розрахунку і повного виконання договору купівлі продажу квартири F 42, розташованої за адресою: м.Полтава, бульвар Богдана Хмельницького 5, що територіально відноситься до юрисдикції (підсудності) Ленінського районного суду м.Полтави.

Окрім того, матеріали справи не містять підтвердження виконання суддею суду першої інстанції вимог ч.6, ч.7, ч.8 ст.187 ЦПК України, зважаючи на те, що в оскаржуваній ухвалі суддя посилається на приписи зазначених норм закону.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, ухвала судді суду першої інстанції підлягає скасуванню, а матеріали справи F направленню до Ленінського районного суду м.Полтави для продовження розгляду.

Керуючись ст.367, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Полтави від 15 березня 2019 року скасувати, матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту повного розрахунку за договором направити до Ленінського районного суду м.Полтави для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 13 травня 2019 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

ОСОБА_6