ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/557/19 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участі секретаря -Кантицької О.І.

та сторін - представника ОСОБА_1 адвоката Баранець О.А. та представника ТзОВ "Кредитні ініціативи" адвоката Панченко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/17097/15 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 березня 2019 року, ухваленого суддею Ромазан В.В., повний текст рішення виготовлений 5 квітня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестаційний банк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання договору про іпотечний борг недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

у жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестаційний банк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про іпотечний борг №03-2/694 від 16.10.2007 року, який укладений між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестаційний банк" та ОСОБА_1

В обґрунтування позову посилається на те, що 16.10.2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство), правонаступником якого є ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ним був укладений договір про іпотечний борг № 03-2/694 за умовами якого банк надав позичальнику кошти у сумі 250 000 доларів США зі сплатою 11% річних у валюті кредитування та кінцевим терміном повернення - 11 жовтня 2027 року. Зазначив, що вказаного договору він не підписував, коштів згідно договору не отримував, а відтак не знав про його існування, а тому вважає, що спірний договір слід визнати недійсним у зв`язку із відсутністю волевиявлення на його укладення. Також зазначив, що підпис на заяві про видачу готівки №1 від 17.10.2007 р., вчинений не ним особисто, а іншою особою. Крім того, додатково зазначив, що окремою підставою визнання недійсним зазначеного договору є відсутність у банку станом на 16.10.2007 р. повноважень на укладення кредитних договорів у іноземній валюті (доларах США), а також невиконання банком своїх зобов`язань щодо видачі кредитних коштів в сумі 250 000,00 доларів США на умовах, передбачених цим договором. Позивач стверджує, що ПАТ «Промінвестбанк» не мав повноваження надавати фінансовий кредит іноземною валютою та здійснювати будь-які валютні операції на валютному ринку України, які належать до фінансових послуг згідно зі статтею 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Відповідно до п. 2.1. Договору про іпотечний борг, банк надає позичальнику кредит в сумі 250 000,00 доларів США на умовах, передбачених цим Договором. Для укладення кредитних договорів, валютою яких є іноземна валюта, зокрема долар США, обіг якої на території України є обмеженим, сторони договору повинні мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а саме генеральну (або індивідуальну у передбачених законом випадках) ліцензію НБ України на здійснення операцій з іноземною валютою, в тому числі з валютними цінностями. ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» була надана генеральна ліцензія на здійснення валютних операцій № 1 лише 05 жовтня 2011 року. Також зазначає, що згідно документів первинного бухгалтерського обліку, договір про іпотечний борг є не укладеним, оскільки банк не видавав позивачу кошти в сумі 250 000,00 доларів США. Відповідно до п.2 глави 3 розділу III «Інструкції про касові операції в банках України» №337 від 14.08.2003 р. за заявою на видачу готівки видача кредитних коштів фізичним особам може проводитись тільки в національній валюті - гривні. Отже, за даним документом банк може видавати готівку в іноземній валюті фізичній особі тільки в разі відкриття їй поточного або депозитного (вкладного) рахунку, або здійснення переказу без відкриття рахунку, або ж видача кредитних коштів може проводитись лише в гривнях. Таким чином, згідно документів первинного бухгалтерського обліку банком не надався кредит у доларах США, а саме визначений п. 2.1 Кредитного договору в сумі 250 000,00 доларів США. Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що оскільки банком не видано кредит, договір є не укладеним та таким, що не породжує жодних юридичних наслідків (такий, що не відбувся).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестаційний банк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання договору про іпотечний борг недійсним - відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 27 березня 2019 року по справі №607/17097/15-ц та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що однією із підстав позову було те, що ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» не було виконано умов договору, а саме надано кредиті кошти в сумі 250 000 доларів США.

Згідно п. 2.1 договору про іпотечний борг № 03-2/694 від 16.10.2007 банк надає позичальнику кредит у сумі 250 000,00 (двісті п`ятдесят тисяч) дол. США на умовах, передбачених цим договором.

Валюта в якій надається кредит є істотною умовою кредитного договору та не може змінюватись в односторонньому порядку.

У відповідності до ч.1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Той факт, що банком не видавався кредит в іноземній валюті підтверджується сукупністю доказів, а саме заявою на видачу готівки № 1 від 17 жовтня 2007 року та висновком експерта від 28.09.2017 року.

Із заявки на видачу готівки №1 від 17 жовтня 2007 року вбачається, що банком було видано кошти в сумі 1 262 500,00 гривень (один мільйон двісті шістдесят дві тисячі п`ятсот гривень).

Згідно висновку експертизи та вимог чинного законодавства за заявкою на видачу готівки ОСОБА_1 могла надаватися лише гривня.

Так, на сторінці 7 в останньому абзаці висновку судово-економічної експертизи від 28 вересня 2017 року вказано наступне: «Отже, за заявою на видачу готівки, видати готівку в іноземній валюті фізичній особі можливо лише у разі відкриття їй поточного або депозитного рахунку або здійснення переказу без відкриття рахунку, а видача кредитних коштів може проводитися тільки у гривнях».

Відповідно до п.2 глави Розділу III Інструкції № 337 за заявою на видачу готівки видача кредитних коштів фізичним особам може проводитися тільки в національній валюті - гривні.

Відповідно до п. 4 глави 3 розділу III «Інструкції про касові операції в банках України» №337 від 14.08.2003р. (зі змінами і доповненнями), видача готівки іноземної валюти здійснюється фізичним особам з їх поточних, вкладних (депозитних) рахунків та переказу без відкриття рахунку, а також за операціями з відшкодування банкнот іноземної валюти, прийнятих на інкасо.

Згідно до п.2.3 «Інструкції з бухгалтерського обліку операцій з готівковими коштами та банківськими металами в банках України», затвердженої постановою Правління НБУ №495 від 20.10.2004р. (зі змінами і доповненнями) операції з видачі клієнтам готівки в національній та іноземній валютах з кас банків відображаються в бухгалтерському обліку на підставі відповідних видаткових документів, визначених Інструкцією про касові операції в банках України №337 від 14.08.2003р., такими бухгалтерськими проводками: видача готівки фізичним особам з поточних, вкладних (депозитних) рахунків: Дебет-2620, 2630, 2635; Кредит - 1001, 1002.

У відповідності до вищевказаної Інструкції дебет 2620 «Кошти на вимогу фізичних осіб», 2630 «Короткострокові вклади (депозити) фізичних осіб», 2635 «Довгострокові вклади (депозити) фізичних осіб».

Проте, згідно заявки на видачу кредиту № 1 від 17 жовтня 2007 року видача кредитних коштів відображена по дебету рахунку № НОМЕР_1 .

Відповідно до «Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України», затвердженої постановою Правління НБУ №280 від 17.06.2004р. (зі змінами і доповненнями) рахунок 2233 «Довгострокові іпотечні кредити, що надані фізичним особа» призначений для обліку довгострокових іпотечних кредитів, що надані фізичним особам. За дебетом даного рахунку проводяться суми наданих кредитів, за кредитом - проводяться суми погашення заборгованості, суми заборгованості, що перераховані на відповідні рахунки простроченої та сумнівної заборгованості.

Відтак, рахунок № НОМЕР_1 є позичковим рахунком, який відкривається банком самостійно для обліку заборгованості позичальника, даний рахунок не є поточним або вкладним (депозитним) рахунком, як того вимагає п. 4 глави 3 розділу ІІІ «Інструкції про касові операції в банках України» №337 від 14.08.2003р..

Із вищевказаного рахунку з дебетом 2233 кошти ОСОБА_1 в іноземній валюті видаватися не могли, що підтверджується висновком експертизи.

Банком не надано жодних доказів, що згідно кредитного договору ОСОБА_3 було надана саме іноземна валюта, як передбачено договором 250000,00 (двісті п`ятдесят тисяч) доларів США 00 центів, а також не надано доказів, що відкривався поточний або вкладний рахунок.

Тому, банк не спростував доводів, що ОСОБА_1 надавалися кошти у гривні, а не в доларах США.

Крім того, відсутність у банку повноважень на видачу валюти у доларах США, а саме індивідуальної чи генеральної ліцензії НБУ на здійснення валютних операцій є підставою для визнання такого правочину недійсним.

Зважаючи на вищенаведене, є недійсним п. 2.1 Договору про іпотечний борг № 03-2/694 від 16.10.2007, згідно якого банк надає позичальнику кредит у сумі 250 000,00 (двісті п`ятдесят тисяч) дол. США на умовах, передбачених цим договором, як істотна умова договору, що є підставою для визнання недійсним всього договору про іпотечний борг № 03-2/694 від 16.10.2007р..

Представник ТзОВ "Кредитні ініціативи" адвокат Панченко Д.В. подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у якому зазначив, що посилання апелянта на порушення банком вимог Інструкції "Про касові операції в банках України", затвердженої постановою Правління НБУ №337 від 14.08.2003 року щодо видачі коштів в іноземній валюті не заслуговують на увагу з огляду на наступне:

Відповідно до п. 3.1. кредитного договору банк надає позичальнику іпотечний кредит одноразово у повному обсязі шляхом видачі йому готівкою з рахунку НОМЕР_1 на рахунок НОМЕР_2 на протязі десяти банківських днів після підписання договорів забезпечення.

Пунктом 4 Інструкції передбачено, що видача готівки іноземної валюти здійснюється за такими видатковими документами: за заявою на видачу готівки-юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, а також підприємцям з їх поточних рахунків на цілі, передбачені нормативно-правовими актами; фізичним особам з їх поточних, вкладних (депозитних) рахунків та переказу без відкриття рахунку, а також за операціями з відшкодування банкнот іноземної валюти, прийнятих на інкасо.

Таким чином, чинна на той час інструкція цілком передбачала можливість видачі іноземної валюти фізичній особі за заявою на видачу готівки.

Враховуючи, що заява на видачу готівки, яка містить суму у валюті кредиту та еквівалент у гривні та яка повністю відповідає додатку № 8 Інструкції, кредитні кошти видавались саме в гривні по курсу еквівалентному долару США, який було зазначено в даній заяві, жодних порушень Інструкції та жодних звернень з цього приводу апелянта не було, оскільки умовами кредитного договору був передбачений такий порядок видачі коштів.

Крім того, підтвердженням отримання кредиту свідчить внесення останнім платежів по погашенню кредиту. Доказів про проведення оплати по кредиту іншою особою позивачем не представлено.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Баранець О.А. апеляційну скаргу підтримала з мотивів, викладених в ній.

Представник ТзОВ "Кредитні ініціативи" Панченко Д.В. апеляційну скаргу не визнав, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Представник ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка, що у відповідності до вимог ст.372 ч.2 ЦПК України не позбавляє можливості апеляційний суд слухати справу у їх відсутність.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що доказів про те, що позивач не підписував спірного договору та заяви про видачу готівки, а також не отримання ним коштів позивач суду не надав.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів.

Судом встановлено, що 16 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство), в особі філії «Відділення Промінвестбанку у м. Тернопіль та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний борг № 03-2/694 за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кошти у сумі 250 000 доларів США зі сплатою 11% річних на придбання квартири на строк до 11.10.2027 року.

Відповідно до пункту 2.1 зазначеного договору, банк надає позичальнику кредит у сумі 250 000 доларів США на умовах передбачених Договором. Пунктом 3.1 даного договору сторони передбачили, що банк надає позичальнику іпотечний кредит одноразово в повному обсязі шляхом видачі йому готівкою з рахунку НОМЕР_1 на рахунок НОМЕР_2 на протязі десяти банківських днів після підписання договорів забезпечення. (т. 1 а.с.10-12)

Також, як вбачається із додатку №1 до зазначеного кредитного договору банком було надано позичальнику розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, а також сторонами у ньому було узгоджено графік погашення кредиту. (т. 1 а.с. 13-14)

Заявою на видачу готівки №1 від 17 жовтня 2007 року підтверджується, що ОСОБА_1 отримав від Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку (закрите акціонерне товариство), в особі філії «Відділення Промінвестбанку у м. Тернопіль кредитні кошти в розмірі 250 000,00 доларів США (еквівалент 1 262 500,00 грн.) за угодою №03-2/694 від 16.10.2007 року, про що свідчить підпис останнього. (т. 1 а.с. 102)

З метою забезпечення виконання вказаного договору, 17 жовтня 2007 року між АК «Промінвестбанк» та ОСОБА_2 , що виступила майновим поручителем по зобов`язаннях ОСОБА_1 , було укладено Іпотечний договір, згідно з умовами якого в іпотеку був наданий житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, загальною площею 403,6 кв.м. та житловою площею 176,4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Тернопільською районною державною нотаріальною конторою 24.01.1996 року за реєстром №13, зареєстрованого в Тернопільському РБТІ 29.01.1996 року за №340 та договору дарування, посвідченого Тернопільською районною державною нотаріальною конторою 07.02.1996 року за реєстром № 258, зареєстрованого в Тернопільському РБТІ 18.03.1996 року за №340. Даний факт сторонами не заперечується.

17 грудня 2012 року між ПАТ «АК «Промінвестбанк», як правонаступником АК «Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір про відступлення права вимоги, згідно умов якого всі вимоги до ОСОБА_1 за договором про іпотечний борг №03-2/694, укладеним 16.10.2007 року між АК «Промінвестбанк» та ОСОБА_1 , передано ТзОВ «Кредитні ініціативи». (т.1 а.с.49-60)

Як вбачається із висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №1049/16-22 від 28 вересня 2017 року, наданого в порядку виконання ухвали суду від 26.12.2016 року, в результаті дослідження представлених документів, встановлено, що видача кредиту ОСОБА_1 по заяві на видачу готівки №1 від 17 жовтня 2007 року в готівковій іноземній валюті, проведено з недотриманням п.4 глави 3 розділу ІІІ та п.2 глави 3 Розділу ІІІ Інструкції "Про касові операції у банках України" №337, якими передбачено, що банк приймає іноземну валюту від фізичних осіб виключно на поточні, вкладні рахунки та переказу без відкриття рахунків, видачу іноземної валюти здійснює виключно з їх поточних вкладних (депозитних) рахунків та переказу без відкриття рахунку; за заявою на видачу готівки видача кредитних коштів фізичним особам може проводитися тільки в національній валюті - гривні. За заявою на видачу готівки, видати готівку в іноземній валюті фізичній особі можливо лише у разі відкриття їй поточного або депозитного рахунку або здійснення переказу без відкриття рахунку, а видача кредитних коштів може проводитися тільки у гривнях.

Також, із даного експертного висновку вбачається, що видача готівки ОСОБА_1 відбулася в іноземній валюті з позичкового рахунку № НОМЕР_1 , по якому відображається заборгованість позичальника за отриманим кредитом, зазначений рахунок не є поточним або вкладним (депозитним) рахунком. (т. 1 а.с.136-140)

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу вимог ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно до ст. 627 ЦК України, підписанням вказаного кредитного договору позивач засвідчив, що всі умови спірного договору йому зрозумілі та підтвердив свою здатність виконувати його умови.

Волевиявлення сторін було вільним та направленим на отримання реальних наслідків договору, тобто з боку позивача - отримання кредиту, а з боку відповідача - повернення наданих коштів та отримання прибутку у вигляді плати за користування кредитом.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що у банку на час укладення спірного договору була відсутня індивідуальна чи генеральна ліцензія НБУ на здійснення валютних операцій, а тому це є однією із підстав для визнання такого правочину недійсним.

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", який був чинний та діяв на момент видачі кредиту позивачу, регламентовано, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ.

Згідно частини 2 ст. 5 вказаного Декрету, генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв`язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Відповідно до п.п. в), г) ч. 4 ст. 5 Декрету, індивідуальної ліцензії потребують, в тому числі, операції щодо: надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави.

Як вбачається із матеріалів справи (т. 1 а.с. 46-48) Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство) на час укладення із ОСОБА_1 договору про іпотечний борг № 03-2/694 від 16.10.2007 року мав право на здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України "Про банк і банківську діяльність", а саме на здійснення валютних операцій з надання коштів в іноземній валюті у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту з 20 січня 2006 року на підставі Дозволу №1-3 від 20 січня 2006 року Національного банку України та згідно із додатком №1-3 до цього дозволу.

Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України "Про банк і банківську діяльність" і в редакції закону, яка діла на час видачі кредиту позивачу) банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року №3024-VІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання).

Враховуючи вищенаведене, ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу НБУ, укладаючи кредитний договір з позивачем в іноземній валюті та нараховуючи платежі за цим договором, діяв в межах своїх повноважень та згідно вимог чинного законодавства.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Надуманим є посилання апелянта на те, що банком при оформленні спірного Договору було порушено вимоги Інструкції "Про касові операції в банках України" затвердженою Постановою Правління НБУ №337 від 14.08.2003 року щодо видачі коштів в іноземній валюті, що теж є підставою для визнання даного договору недійсним.

Так, відповідно до п. 4 Глави 3 Інструкції видача готівки іноземної валюти здійснюється за такими видатковими документами: за заявою на видачу готівки-юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, а також підприємцям з їх поточних рахунків на цілі, передбачені нормативно-правовими актами; фізичним особам з їх поточних, вкладних (депозитних) рахунків та переказу без відкриття рахунку, а також за операціями з відшкодування банкнот іноземної валюти, прийнятих на інкасо.

Чинна на той час Інструкція передбачала можливість видачі іноземної валюти фізичній особі за заявою на видачу готівки.

Видача кредиту в іноземній валюті була надана ОСОБА_1 з поточного рахунку НОМЕР_2 за заявою на видачу готівки.

Документ, що підтверджує видачу кредиту - це первинний бухгалтерський документ з підписом позичальника - "заява на видачу готівки", оформлена відповідно до вимог Постанови НБК № 337 ( проводка 2233-2620).

Як вбачається із матеріалів справи судом першої інстанції ухвалою від 12 квітня 2016 року було задоволено клопотання позивача та призначено почеркознавчу експертизу підписів ОСОБА_1 у договорі про іпотечний борг №03-2/694 від 16 жовтня 2007 року та на заяві на видачу готівки № 1 від 17 жовтня 2007 року, однак її не було проведено у зв`язку із попередньою несплатою коштів, яка покладалась ухвалою на позивача.

Також, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції надано обґрунтовану оцінку висновку судово-економічної експертизи від 28 вересня 2017 року, про те, що видача кредиту ОСОБА_1 по заяві на видачу готівки № 1 від 17 жовтня 2007 року в готівковій іноземній валюті, проведено з недотриманням п. 4 глави 3 розділу ІІІ та п. 2 глави 3 Розділу ІІІ Інструкції "Про касові операції іу банках України" № 337, може бути підставою для застосування НБК чи іншими контролюючими органами відповідних санкцій до банку, а не доказом того, що кредитні кошти ОСОБА_1 не видавались та як наслідок визнання спірного правочину не дійсним.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач був ознайомлений з умовами договору про іпотечний борг, інформацією щодо сукупної вартості кредиту, порядком погашення основної суми, процентів за користування кредитом, графіком платежів, про що свідчить його особистий підпис без будь яких застережень, не відмовився від його виконання. Також встановлено, що ці кошти використанні для придбання житлового будинку. Позивач тривалий час користувався кредитними коштами, а також частково проводив його погашення, що в сукупності свідчить про його згоду з умовами договору.

Крім того, колегія суддів вважає, що дії позивача щодо оспорення договору про іпотечний борг через дев`ять років після його укладення - 16.10.2007 року, є нічим іншим, як намаганням позичальника уникнути належного виконання взятих на себе зобов`язань.

Порушення прав та законних інтересів позивача при укладенні оспорюваного договору не встановлено.

Голослівними є твердження апелянта на те, що йому не було відомо про кредитний договір, який був оформлений його тестем ОСОБА_4 на нього і те, що його погашення проводилось не ним, оскільки спростовуютться вище згаданими матеріалами справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що немає передбачених статтями 203,215 ЦК України(заявлених позивачем) підстав для визнання недійсним вищевказаного договору про іпотечний борг.

Доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи, які були предметом дослідження в суді першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 березня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 липня 2019 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.М. Храпак