ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 671/1231/18
Провадження № 22-ц/4820/668/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянув в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні справу №671/1231/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Волочиського районного суду від 14 січня 2019 року (суддя Ніколова С.В., повне судове рішення складено 23 січня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю «Т-Стиль» про відшкодування вартості безпідставно набутого майна.

Заслухавши доповідача, пояснення представника учасника справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду ОСОБА_2 вказував, що в грудні 2016 року, здійснюючи підприємницьку діяльність, здійснив поставку для ТОВ "Т-Стиль" будівельних та господарських товарів на загальну суму 18192 грн. через ОСОБА_3 ,однак оплату за наданий товар він не отримав, а при звернені з претензіями до ТОВ "Т-Стиль" щодо виконання зобов`язань товариство повідомило, що ОСОБА_3 не перебував в трудових відносинах з товариством та не був його уповноваженою особою перед третіми особами. ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_3 на його вимогу про повернення безпідставно набутого майна або відшкодування його вартості не реагує. Позивач вказує, що оскільки його волевиявлення було спрямоване на укладення правочину саме з ТОВ "Т-Стиль", а не безпосередньо з ОСОБА_3 , тому з врахуванням ринкової вартості майна на момент розгляду справи ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь 23194 грн. вартості безпідставно набутого майна та понесені ним судові витрати.

Ухвалою Волочиського районного суду від 10.10.2018 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача залучено ТОВ "Т-Стиль".

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 14 січня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку та вказує, що це рішення постановлено з порушенням судом норм матеріального та процесуального права і підлягає до скасування. На підтвердження доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що судом не досліджено фактичних обставин справи у їх сукупності, не проведено повного з`ясування обставин, що мають значення для справи та не застосовано законодавство, яке підлягало застосуванню, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення про відмову в задоволенні позову. Апелянт вважає, що відповідач безпідставно набув майно за накладними на суму 18192 грн., оскільки товар, за інформацією ОСОБА_3 , мав бути переданий ТОВ "Т-Стиль", про що свідчить зміст видаткових накладних. Апелянт не погоджується та вважає помилковим висновок суду про те, що між сторонами у письмовій формі було досягнуто згоди про купівлю-продаж зазначеного у накладних майна, а тому набуття однією з сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. На думку апелянта, в цьому випадку, між сторонами виникли саме правовідносини щодо безпідставного набуття майна, оскільки правова підстава для набуття (збереження) майна ОСОБА_3 була відсутня взагалі, а волевиявлення позивача було спрямоване на укладення правочину поставки товару саме з ТОВ "Т-Стиль", а не з фізичною особою ОСОБА_3 , який представився особою, що діє від імені та в інтересах вказаного товариства. Крім того, апелянт вказує, що в усіх накладних зазначено одержувача (покупця) товару - ТОВ "Т-Стиль", в графі «через кого» - вказано прізвище ОСОБА_3 , його ж підпис та ініціали містяться в графі «прийняв», у зв`язку з чим апелянт вважає, що відносини купівлі-продажу між сторонами не виникли, а відповідач безпідставно збагатився за його рахунок без укладання будь - яких правочинів. У зв`язку з наведеним апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

Представник позивача апеляційну скаргу підтримав з підстав у ній наведених.

Позивач ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_3 та представник третьої особи ТОВ «Т-Стиль» до суду не з`явились, хоча про день і час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Встановлено, що ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 22 липня 2019 року рішення Волочиського районного суду від 14 січня 2019 року в частині відмови у стягненні із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 12000 грн. вартості безпідставно набутого майна визнано нечинним та провадження у справі в цій частині позовних вимог ОСОБА_2 закрито.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга на судове рішення в частині відмови у стягненні з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 11194 грн вартості безпідставно набутого майна підлягає до задоволення.

В силу положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Оскільки суд першої інстанції застосував закон (ст. ст. 202, 205, 655 ЦК України), який не поширюється на спірні правовідносини та не застосував норми ст. 1212 ЦК України, що підлягали застосуванню, тому з підстав неправильного застосування норм матеріального права оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, виходячи з наступного.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підставі, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту.

Тобто, вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Встановлено, що ФОП ОСОБА_2 на підставі накладних за №1 від 26.11.2016 року, №249 від 19.12.2016 року, №3 від 21.12.22016 року, № 4 від 23.12.2016 року, №5 від 27.12.2016 року, №6 від 30.12.2016 року мав намір поставити саме ТОВ «Т-Стиль» будівельні та господарські матеріали на загальну суму 18192 грн.

Ці матеріали були отримані ОСОБА_3 відповідно 26.11.2016 року, 19.12.2016 року, 21, 23, 27 та 30 грудня 2016 року.

Зазначені обставини підтверджуються рахунками - накладними за №1 від 26.11.2016 року, №249 від 19.12.2016 року, №3 від 21.12.22016 року, №4 від 23.12.2016 року, №5 від 27.12.2016 року, №6 від 30.12.2016 року, вимогою ФОП ОСОБА_2 про оплату поставленого товару ТОВ «Т-Стиль», претензією щодо невиконання зобов`язань по сплаті коштів, адресовану ТОВ «Т-Стиль» (а.с. 10 - 14).

Згідно матеріалів справи (а.с. 15, 133) вбачається, що ОСОБА_3 у трудових стосунках з ТОВ «Т-Стиль» станом на листопад - грудень 2016 року не перебував, довіреність на представництво інтересів товариства та на отримання від імені товариства матеріальних цінностей по накладних №1 від 26.11.2016 року, №249 від 19.12.2016 року, №3 від 21.12.22016 року, №4 від 23.12.2016 року, №5від 27.12.2016 року, №6 від 30.12.2016 року товариство не надавало; ТОВ «Т-Стиль» не отримувало та не оприбутковувало зазначених у накладних матеріальних цінностей (листи ТОВ «Т-Стиль» №03/130 від 20.02.2018 року та №03/1562-1 від 03.05.2019 року).

Факт отримання зазначеного у накладних майна визнається ОСОБА_3 , однак матеріалами справи спростовується його твердження про те, що він отримував будівельні та господарські матеріали по зазначених вище накладних саме як представник ТОВ «Т-Стиль», перебуваючи у трудових відносинах із товариством і ці матеріали були використані третьою особою під час проведення ремонтних робіт приміщення швейної фабрики, що перебуває у користуванні товариства.

Також встановлено, що представником позивача та відповідачем як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції заперечувалося наявність між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 будь - яких договірних відносин щодо господарських та будівельних матеріалів, які зазначені у накладних.

З огляду на вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що правовідносини, які склалися між позивачем та відповідачем не є договірними, а сторони знаходяться виключно у позадоговірних зобов`язальних правовідносинах щодо набуття та збереження відповідачем майна набутого без достатньої правої підстави.

А тому висновок суду першої інстанції про наявність між сторонами укладеного в письмовій формі правочину щодо купівлі - продажу зазначеного у накладних №1 від 26.11.2016 року, №249 від 19.12.2016 року, №3 від 21.12.22016 року, №4 від 23.12.2016 року, №5 від 27.12.2016 року, №6 від 30.12.2016 року майна, яке позивач передав відповідачу, а останній зобов`язався його оплатити є помилковим. І доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права є обґрунтованими.

Також, судовою колегією встановлено, що господарські та будівельні матеріали, які отримані ОСОБА_3 на підставі накладних №1 від 26.11.2016 року, №249 від 19.12.2016 року, №3 від 21.12.22016 року, №4 від 23.12.2016 року, №5 від 27.12.2016 року, №6 від 30.12.2016 року в натурі відсутні.

Факт відсутності в натурі зазначеного майна визнавався в суді ОСОБА_3 , який зазначав, що господарські та будівельні матеріали були використані ТОВ «Т-Стиль» під час проведення ремонтних робіт.

Однак, твердження відповідача про використання цього майна саме ТОВ «Т-Стиль» спростовується матеріалами справи (а.с. 15, 133). Інших належних, достатніх та допустимих доказів щодо використання зазначеного майна саме третьою особою відповідачем в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України надано не було, а згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 2 ст. 1213 ЦК України у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Відповідно до звіту №18-06/11 про незалежну оцінку майна від 27.06.2018 року (а.с. 20 -37) вартість об`єкту оцінки, а саме: гіпсової штукатурки стартової «Master» 30 кг в кількості 137 мішків, акрилова фарба «SNIEZKA ULTRA BIEL» 20 кг в кількості 15 відер, пісок в мішках по 50 кг в кількості 25 мішків становить 21 042 грн.

З огляду на вищевикладене, враховуючи межі перегляду оскаржуваного судового рішення, дані звіту №18-06/11 про незалежну оцінку майна від 27.06.2018 року, накладні №3 від 21.12.2016 року на суму 617 грн. та №4 від 23.12.2016 року на суму 1427 грн., відсутність заперечень відповідача щодо вартості набутого майна судова колегія вважає, що з ОСОБА_3 підлягає до стягнення на користь ОСОБА_2 11 194 грн. вартості безпідставно набутого майна.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог внаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача (ч. 2 ст. 142 ЦПК України).

В силу ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи.

Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт (ч. 7 ст. 139 ЦПК України).

З огляду на вищевикладене, враховуючи відсутність заперечень ОСОБА_3 щодо неспівмірності понесених ОСОБА_2 судових витрат, підлягає до стягнення із відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір за подання позовної заяви в сумі 704,80 грн., апеляційної скарги в сумі 1056 грн. та витрати, пов`язані із розглядом справи в сумі 1500 грн., що підтверджується матеріалами справи (а.с. 1, 86, 97).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Волочиського районного суду від 14 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) 11194 грн. вартості безпідставно набутого майна.

Стягнути ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) 1760 грн. судового збору та 1500 грн. за оплату послуг по оцінці майна суб`єкту оціночної діяльності.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 липня 2019 року.

Судді (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) І.В. П`єнта

(підпис) О.І. Талалай

Згідно з оригіналом

Суддя апеляційного суду А.П. Корніюк