Справа № 490/9589/18
н/п 2/490/3727/2018
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

13 травня 2019 р. м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва

у складі головуючого - судді Черенкової Н.П.,

за участю секретаря - Янкевич В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Центрального районного суду м. Миколаєва клопотання позивача ОСОБА_1 про відвід судді Черенковій Н.П. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, третя особа - ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Ухвалою суду від 03.01.2019 рок відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 11.03.2019 року на 09.00 год.

Ухвалою суду від 11.03.2019 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 04.04.2019 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 20.05.2019 року на 09.30 год.

03.05.2019 року на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді Черенкової Н.П., оскільки, на думку позивача, судді відомо, що вона отримує аліменти на малолітніх дітей, хоча у позовній заяві про це не зазначено; суддя негативно відзивалася в адресу юриста, який готував дану позовну заяву, а також, не зважаючи на її заяву про розгляд справи у відсутності позивача, суддя відклала розгляд справи, хоча аліменти є єдиним джерелом доходу для утримання дитини, а тому є сумніви в неупередженості та об'єктивності судді.

Суд вважає заявлений відвід таким, що не підлягає задоволенню.

Підстави для відводу (самовідводу) передбачені статтею 36 ЦПК України, відповідно до якої, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді.

Частиною 4 ст. 36 ЦПК передбачено, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

З системного аналізу підстав, які наведені у ст. 36 ЦПК України вбачається, що особа, яка заявляє відвід судді, має навести конкретні обставини, які можуть викликати сумнів у неупередженості. Водночас, для того, щоб ці обставини лягли в основу заяви про відвід, вони повинні бути доведеними.

Законодавство України визначає основами здійснення правосуддя, перш за все законність, об'єктивність і неупередженість. Подібні гарантії закріплені в ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини. Таким чином, Конвенція гарантує право на розгляд справи незалежним і неупередженим судом. Однією з можливостей учасників процесу реалізувати зазначені гарантії є інститут відводу судді.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 р було певним чином уніфіковано порядок застосування інституту відводу судді.

Серед підстав для подачі заяви на відвід судді можна виділити: участь в процесі під час прийняття попереднього рішення по цій справі в якості суб'єкта, залученого судом для сприяння правосуддю; пряма або непряма зацікавленість в прийнятті того чи іншого рішення; знаходження в родинних зв'язках з ким-небудь зі сторін або учасників процесу; наявність інших обставин, які можуть свідчити про відсутність об'єктивності та неупередженості в діях судді.

Аналогічні підстави для відводу судді вказані і в Цивільно-процесуальному кодексі.

Отже, перелік підстав не є вичерпним і це концептуально правильно, оскільки різноманітні дії, висловлювання і, в цілому, поведінки судді можуть мати наслідком його відвід від розгляду справи.

Наприклад, Бангалорськими принципами поведінки суддів, схваленими резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН, встановлено об'єктивність судді як необхідну умову належного виконання ним своїх обов'язків. Також Принципи передбачають прояв об'єктивності не тільки в змісті винесеного рішення, а й у всіх процесуальних діях, пов'язаних з подальшим прийняттям даного рішення.

Вищенаведене свідчить про те, що підстави для відводу судді можуть бути оціночною категорією. З одного боку, це дозволяє реалізувати конституційний принцип незалежного розгляду справи суддею, а з іншого боку, є площиною для зловживань з боку недобросовісних учасників. Мають місце випадки, коли використання інституту відводу судді спрямований на свідоме, невиправдане затягування процесу, що порушує права інших учасників і суперечить вимогам Конвенції щодо права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Однак, всі обставини, на які посилається особа, яка заявляє відвід судді, слід обґрунтувати. З рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лендон, Очаківський-Лоран і Жюлі проти Франції» від 22.10.2007 року, № 21279/02 і 36448/02 вбачається, що презумпція особистої неупередженості судді діє, поки немає доказів протилежного (п. 76 рішення Суду).

Рішення ЄСПЛ також мають важливе значення в розробці критеріїв неупередженості та справедливості суду. Так, можна помітити цікаві висновки з цього приводу в рішенні ЄСПЛ у справі «Волков проти України». У п.104 рішення, Європейський суд вказав, що під неупередженістю варто розуміти відсутність упередженості і необ'єктивності. Також, з огляду на судову практику, ЄСПЛ роз'яснює, що неупередженість варто визначати виходячи із суб'єктивного і об'єктивного критеріїв.

При цьому, суб'єктивний критерій розглядається з урахуванням особистих переконань та поведінки конкретного судді. Іншими словами, суддя не повинен проявляти будь-яким чином особисту упередженість або упередження. Проявами особистої упередженості і заняття позиції однієї зі сторін до видалення в нарадчу кімнату, можуть свідчити висловлювання, а також коментарі судді або надання підказок стороні, щодо розпорядження своїми процесуальними правами, які за своїм змістом дають зрозуміти, що у суду вже сформована правова позиція по даній справі і їм здійснюється сприяння однієї зі сторін процесу, з метою винесення завідомо сформованого рішення.

Необхідно розуміти, що будь-яке втручання в розпорядження сторонами своїми процесуальними правами (принцип диспозитивності), апріорі є проявом суб'єктивного критерію, в частині упередженості суду. У цій частині Європейський суд вказав, що прояви упередженого ставлення не обмежуються поведінкою суду в процесі, а й охоплюють висловлювання та інші дії за його межами, що дають підстави вважати наявність суб'єктивного ставлення до справи.

Об'єктивний критерій оцінюється шляхом встановлення і забезпечення судом достатніх гарантій, для того, щоб виключити будь-які сумніви в його об'єктивності. Простіше кажучи, неухильне дотримання процесу (процедури) розгляду справи, є гарантією відсутності будь-якої упередженості головуючого в судовому засіданні.

Наступним пунктом свого рішення ЄСПЛ вказує, що між суб'єктивною і об'єктивною неупередженістю не існує беззастережного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об'єктивні побоювання щодо його неупередженості з точки зору стороннього спостерігача (об'єктивний критерій), але і може бути пов'язана з питанням його або її особистих переконань (суб'єктивний критерій). Подібні позиції також викладені в рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України».

Поширеними є випадки визнання судами зловживанням процесуальними правами заявлення учасниками процесу завідомо безпідставних відводів. Верховний Суд вважає відвід «завідомо безпідставним», якщо у заяві про відвід відсутні будь-які докази, які свідчили б про необ'єктивність чи упередженість судді щодо заявника, тобто підстави для відводу ґрунтуються на власних припущеннях заявника, або якщо підставою для відводу є непогодження сторони із процесуальними рішеннями судді.

Для прикладу, в ухвалі від 18.12.2018 р. у справі № 910/2968/18 Верховний Суд визнав відвід завідомо безпідставним, а його заявлення - зловживанням процесуальними правами, оскільки вказаний відвід по суті «є висловленням незгоди із процесуальним рішенням Верховного Суду, після того, як суд мотивував таке рішення».

В ухвалі від 29.05.2018 р. у справі № 910/14716/17 Верховний Суд визнав відвід завідомо безпідставним, а його заявлення - зловживанням процесуальними правами, оскільки як обґрунтування відводу судді у поданій заяві було вказано тільки те, що «після аналізу діяльності судді Верховного Суду у скаржника виникли сумніви в неупередженості та компетентності головуючого у даній справі судді», а в судовому засіданні на запитання суду щодо обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді та щодо часу, коли про такі обставини стало відомо учаснику у справі, представник останнього жодних обставин не зазначила та на докази не послалася, а також вказала, що про сумніви щодо неупередженості та компетентності судді скаржнику стало відомо та повідомлено довірителем представнику в день судового засідання.

Враховуючи положення ст. 36 ЦПК України, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про відвід судді, оскільки обставини, на які посилається позивач, не доводять та не можуть свідчити про існування обставин, що викликають сумніви в неупередженості головуючого судді й такі не підтверджені жодними доказами.

При цьому, згідно до положень ч.4 вказаної статті, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу.

Враховуючи вищевикладене, а також висловлене позивачем небажання розгляду справи саме суддею Черенковою Н.П., висловлення їй категоричної недовіри з боку позивача, з метою забезпечення безстороннього і об`єктивного розгляду вирішення даної справи у суді та з метою запобігання безпідставних звинувачень з боку учасників процесу щодо необ`єктивності та неупередженості в розгляді вказаної справи, суддя Черенкова Н.П. вважає за необхідне заявити самовідвід.

Керуючись ст. 36, 40 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :

У задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про відвід судді Черенковій Н.П. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, третя особа - ОСОБА_3 - відмовити.

Заяву судді Центрального районного суду м. Миколаєва Черенкової Н.П. про самовідвід від розгляду цивільної справи № 490/9589/18 - задовольнити.

Відвести суддю Черенкову Н.П. від розгляду цивільної справи №490/9589/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, третя особа - ОСОБА_3 .

Передати цивільну справу №490/9589/18 до канцелярії Центрального районного суду м. Миколаєва на повторний автоматизований розподіл для визначення іншого складу суду, у порядку встановленому статтею 33 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.П. Черенкова