Справа № 125/1038/19
Провадження № 22-ц/801/2252/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Заярний А. М.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 рокуСправа № 125/1038/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя - доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Якименко М. М.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , теті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Підлісноялтушківська сільська рада Барського району Вінницької області, ОСОБА_3 , приватний нотаріус Барського районного нотаріального округу Вінницької області Мельник О. М., про визнання права власності на спадкове майно, витребування майна з чужого незаконного володіння за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Беліменко В. І. на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області у складі судді Заярного А. М. від 13 вересня 2019 року, -

встановив:

07 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Барського районного суду Вінницької області з цим позовом, за яким просила:

-поновити строк звернення до суду з позовом;

-визнати її спадкоємницею ОСОБА_5 ;

-визнати недійсним заповіт від 09 жовтня 2009 року, посвідчений секретарем Підлісноялтушківської сільської ради Барського району Вінницької області Дмитрик Т. А.;

-визнати за нею право власності на: жилий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 3,5212 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Підлісноялтушківської сільської ради Барського району Вінницької області, та майновий пай у пайовому фонді КСП «Маяк» у порядку спадкування після ОСОБА_5 ;

-витребувати зазначене майно із незаконного володіння ОСОБА_2

14 травня 2019 ухвалою Барського районного суду Вінницької області провадження у справі відкрито.

07 серпня 2019 року після задоволення відводу та самовідводу суддів Барського районного суду Вінницької області, через неможливість утворити новий склад суду для розгляду справи, її було передано до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 22 серпня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху для усунення її недоліків, зокрема:

-подання позовної заяви в новій редакції, яка за формою та змістом відповідатиме вимогам статей 175 і 177 ЦПК України у відповідності до кількості сторін у справі та надання належним чином засвідчених копій доказів (в порядку, встановленому чинним законодавством) із зазначенням на кожній з них про підтвердження відповідності копії поданого письмового доказу відповідному оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення у відповідності до кількості сторін у справі;

-сплати судового збору у встановленому Законом України «Про судовий збір» розмірі із зазначенням ціни позову та обґрунтуванням її розрахунку, про що надати суду документ про сплату судового збору.

На виконання вимог цієї ухвали 12 вересня 2019 року ОСОБА_1 направила на адресу суду першої інстанції заяву про усунення недоліків позовної заяви, у якій, зокрема просила суд звільнити її від сплати судового збору, обґрунтовуючи тим, що перебуває у важкому матеріальному становищі у зв`язку із інвалідністю та похилим віком, а також подала належним чином завірені копії письмових доказів відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

13 вересня 2019 року Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області постановив ухвалу про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду через неусунення її недоліків у визначений суддею спосіб та несплату судового збору.

Не погодившись із цією ухвалою представник ОСОБА_1 - адвокат Беліменко В. І., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, в апеляційній скарзі просила її скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що суд не взяв до уваги, що позов подано про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, попри це на виконання вимог ухвали Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 22 серпня 2019 року про залишення позовної заяви без руху позивачка подала завірені копії письмових доказів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб. При вирішенні питання про її звільнення від сплати судового збору суд не взяв до уваги тих самих обставин (інвалідність та похилий вік), які стали підставою для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору Верховним Судом.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, згідно з яким просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, як таку, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, відповідно до встановлених судом обставин справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 379 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) підставами для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Підстави залишення позовної заяви без руху визначені у частині першій статті 185 ЦПК України, яка розташована у Главі 2 «Відкриття провадження» Розділу ІІІ цього Кодексу, відразу за статтею 184 ЦПК «Пред`явлення позову».

У частині другій зазначеної статті визначено вимоги до ухвали про залишення позовної заяви без руху, а частина третя встановлює наслідки невиконання такої ухвали у виді визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачеві.

За змістом цих норм відповідність позовної заяви вимогам, встановленим статтями 175, 177 ЦПК України суддя перевіряє при прийнятті позовної заяви, на що процесуальним законом йому відведено до п`яти днів з дня надходження позовної заяви до суду (частина перша статті 185, частина перша статті 187 ЦПК України), після чого постановлюється ухвала про залишення позовної заяви без руху (у разі її невідповідності цим вимогам), або про відкриття провадження (за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху).

Отже, постановлення ухвали про відкриття провадження у справі є підтвердженням відповідності позовної заяви встановленим цивільно-процесуальним законодавством вимогам щодо її форми і змісту, а позивач після постановлення такої ухвали має законні сподівання на розгляд його позову у продовж встановлених для цього процесуальних строків, а тому застосування частин 11, 13 статті 187 ЦПК України про залишення позовної заяви без руху у разі виявлення її невідповідності вимогам статтей 175, 177 ЦПК України, після відкриття провадження у справі та залишення її без розгляду у разі неусунення недоліків позовної заяви, можливе лише у виняткових випадках, коли така невідповідність не могла бути виявлена до постановлення ухвали про відкриття провадження у справі і є настільки істотною, що унеможливлює судовий розгляд справи.

При цьому, з огляду на розташування частин 11 - 13 статті 187 ЦПК України у системному зв`язку з частиною другою статті 189 цього Кодексу, залишення позовної заяви без руху і без розгляду через її невідповідність вимогам статтей 175, 177 ЦПК України після відкриття провадження у справі можливе лише на стадії підготовчого провадження, а відтак і у встановлений для цього строк - протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (частина третя статті 189 ЦПК України).

Передача справи для розгляду іншому суду чи судді після відкриття провадження у ній не може бути підставою для перевірки позовної заяви вимогам статтей 175, 177 ЦПК України, оскільки у такому випадку «новий» суддя фактично здійснює перевірку законності ухвали про відкриття провадження у справі, постановленої іншим суддею.

Всупереч зазначеним приписам процесуального закону, постановляючи 22 серпня 2019 року ухвалу про залишення позовної заяви без руху суд першої інстанції не звернув уваги, що провадження у справі відкрито 14 травня 2019 року, не навів таких істотних невідповідностей позовної заяви вимогам статтей 175, 177 ЦПК України, які б унеможливлювали розгляд справи.

Зокрема, зазначаючи про необхідність подання позовної заяви в новій редакції, яка за формою та змістом відповідатиме вимогам статей 175 і 177 ЦПК України, суд у порушення вимог частини другої статті 185 ЦПК України, окрім зазначення про необхідність надання належним чином засвідчених копій доказів (в порядку, встановленому чинним законодавством) із зазначенням на кожній з них про підтвердження відповідності копії поданого письмового доказу відповідному оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення у відповідності до кількості сторін у справі та сплати судового збору (без зазначення його точної суми), конкретно не визначив спосіб усунення недоліків позовної заяви.

Вказуючи у мотивувальній частині зазначеної ухвали про необхідність визначення ціни позову щодо вимог майнового характеру суд першої інстанції не звернув уваги на приписи частини другої статті 176 ЦПК України, яка у випадку визначення позивачем ціни позову, яка вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна, або якщо на момент пред`явлення позову встановити точну його вартість не можливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору, відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Не можна погодитись із з висновком суду першої інстанції щодо необхідності залучення до участі у справі інших спадкоємців та надання доказів щодо родинних відносин позивачки з померлими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , тому що такі вимоги суперечать встановленому статтею 13 ЦПУ України принципу диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого право визначати підставу, предмет позову, особу, яка має за ним відповідати, а також докази на підтвердження обставин, яким обґрунтовуються позовні вимоги, належить виключно позивачеві.

Натомість чітко сформульований в ухвалі про залишення позовної заяви без руху спосіб усунення недоліків позовної заяви - надання належним чином засвідчених копій доказів із зазначенням на кожній з них про підтвердження відповідності копії поданого письмового доказу відповідному оригіналу своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення у відповідності до кількості сторін у справі ОСОБА_1 виконала.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що згідно з пунктами 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд:

- у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви;

- вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше;

- може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи;

- з`ясовує, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі;

- з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Отже, суд першої інстанції не мав необхідності для залишення позовної заяви без руху, оскільки усі, викладені в ухвалі від 22 серпня 2019 року питання, які суд вважав недоліками позовної заяви, можливо було з`ясувати під час проведення підготовчого засідання.

Щодо висновку суду першої інстанції про несплату судового збору, як підстави для залишення позовної заяви без розгляду, то окрім того, що суд залишив поза увагою встановлену частиною другою статті 176 ЦПК України можливість стягнути суму несплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи, апеляційний суд звертає увагу також на таке.

Відповідно до частин першої, третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати у порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною першою, другою статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати, зокрема, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Аналіз змісту положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» ( Kreuz v. Poland )) дає підстави для висновку що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права та має переслідувати законну мету.

Як видно із заяви ОСОБА_1 про її звільнення від сплати судового збору на підтвердження свого матеріального становища вона подавала довідку Управління пенсійного фонду України про розмір пенсії за віком та пенсійне посвідчення особи з інвалідністю третьої групи.

Формально пославшись на те, що ці докази не відображають реального фінансового становища позивачки, суд першої інстанції не зазначив які саме докази на підтвердження такого становища вона мала б надати.

В разі ж сумніву в об`єктивності доводів ОСОБА_1 щодо її матеріального становища, суд першої інстанції не був позбавлений можливості частково задовольнити її заяву про звільнення від сплати судового збору і відстрочити або розстрочити його сплату відповідно до статті 136 ЦПК України, що забезпечило б баланс інтересів держави та права позивачки на доступ до правосуддя.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Беліменко В. І. задовольнити.

Ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13 вересня 2019 року скасувати, а матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , теті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Підлісноялтушківська сільська рада Барського району Вінницької області, ОСОБА_3 , приватний нотаріус Барського районного нотаріального округу Вінницької області Мельник О. М., про визнання права власності на спадкове майно, витребування майна з чужого незаконного володіння направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

(Повний текст постанови складено 08 листопада 2019 року)

Головуючий підпис О. С. Панасюк

Судді: підпис О. Ю. Береговий

підпис М. М. Якименко

Згідно з оригіналом О. С. Панасюк