Постанова

Іменем України

24 квітня 2019 року

місто Київ

справа № 757/9275/14-ц

провадження № 61-9722св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач – ОСОБА_2 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Об'єднання російських телеканалів», Закрите акціонерне товариство «Первый канал. Всемирная сеть», Відкрите акціонерне товариство «Первый канал»,

треті особи: Київська міська організація Всеукраїнська громадська організація «Громадянська позиція», Всеукраїнська молодіжна громадська організація «Молодь Демократичного альянсу», Антон Пономарьов,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 травня 2016 року у складі судді Батрин О. В. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Лапчевської О. Ф., Левенець Б. Б., Махлай Л. Д.,

ВСТАНОВИВ:

I. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у подальшому уточненим, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Об'єднання російських телеканалів» (далі - ТОВ «ОРТ»), Закритого акціонерного товариства «Первый канал. Всемирная сеть» (далі - ЗАТ «ПКВС»), Відкритого акціонерного товариства «Первый канал» (далі - ВАТ «Первый канал» про визнання недостовірною розповсюдженої інформації, спростування недостовірної інформації, стягнення відшкодування моральної шкоди, у якому просив: визнати недостовірною інформацію, виготовлену ТОВ «ОРТ» та поширену ЗАТ «ПКВС», ВАТ «Первый канал» у телепередачі «Воскресный вечер» в ефірі телеканалу «Первый канал» та на сайті http://www.ltv.ru/ ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: «Скандальную переписку украинских правозащитников с кураторами их учебы и, как оказалось, Майдана , из знаменитого Фонда в поддержку демократии NED на неделе рассекретила хакерская группа «Кибер-беркут». Здесь счета на оплату услуг - и на 5 тысяч долларов, и на 8, и на 20 - за обучение блогеров, политтехнологов и журналистов - тех, кто рассказывал о кровожадном «Беркуте», снайперах ОСОБА_3, нагнетал обстановку и сделал, в конце концов, ситуацию на Майдане и вокруг него взрывоопасной. Штурмовые бригады готовились по отдельным программам, но ни те, ни другие не вызывали подозрений» з фото ОСОБА_2 в студії телепрограми «ІНФОРМАЦІЯ_3 »; зобов'язати відповідачів ЗАТ «ПКВС», ВАТ «Первый канал» спростувати поширену недостовірну інформацію про позивача. Розмістити в ефірі телеканалу «Первый канал» та на сайті http://www.ltv.ru/ у найближчу неділю, після набрання рішенням суду законної сили, о ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомлення такого змісту: «Информация распространенная в эфире ОАО «Первый канал», ЗАО «Первый канал. Всемирная сеть» ІНФОРМАЦІЯ_1 в программе «Воскресный вечер» с фотографией ОСОБА_2 в студии телепрограммы «ІНФОРМАЦІЯ_3» следующего содержания: «Скандальную переписку украинских правозащитников с кураторами их учебы и, как оказалось, Майдана , из знаменитого Фонда в поддержку демократии NED на неделе рассекретила хакерская группа «Кибер-беркут». Здесь счета на оплату услуг - и на 5 тысяч долларов, и на 8, и на 20 - за обучение блогеров, политтехнологов и журналистов - тех, кто рассказывал о кровожадном «Беркуте», снайперах ОСОБА_3, нагнетал обстановку и сделал, в конце концов, ситуацию на Майдане и вокруг него взрывоопасной. Штурмовые бригады готовились по отдельным программам, но ни те, ни другие не вызывали подозрений» не соответствует действительности». Повідомлення повинно супроводжуватись фотографією позивача у студії програми «ІНФОРМАЦІЯ_3»; відшкодувати моральну шкоду у сумі 50 000, 00 грн солідарно з усіх відповідачів.

Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що поширена у такий спосіб відповідачами інформація не відповідає дійсності, порушує особисті немайнові права позивача, оскільки створює враження в осіб, що він є людиною, яка бере участь у підготовці штурмових бригад, грі революціонерів, отримує для цього фінансування з американських джерел, займається збільшенням соціального напруження та викривленням інформації щодо подій на Майдані Незалежності протягом грудня 2013 - березня 2014 року, розповідає про кровожерливий «Беркут» тощо. Зазначений сюжет розповсюджений на сайті http://www.ltv.ru/. Позивач зазначає, що він є секретарем Національної спілки журналістів України, президентом Асоціації молодіжної преси України, директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Коледж преси та телебачення», генеральним продюсером телеканалу «ТАК-TV», кандидатом педагогічних наук, заслуженим журналістом України, має низку нагород, а тому така інформація принижує честь та гідність позивача як в Україні, так і за кордоном, в тому числі в наукових колах Російської Федерації, оскільки дискредитує позивача перед його колегами з Російської Академії Освіти . Крім того, позивач посилався на те, що ТОВ «ОРТ», знаходиться у м. Києві, займається виробництвом та розповсюдженням телепрограм, і її засновником є саме ЗАТ «ПКВС». ТОВ «ОРТ» займається виготовленням відеопродукції для використання її у ефірі ВАТ «Первый канал», який є засновником та власником 100, 00 % статутного капіталу ЗАТ «ПКВС».

Стислий виклад заперечень відповідачів

Відповідачі позов не визнали, надали суду відзиви, у яких зазначили, що не здійснювали розповсюдження спірної інформації на території України, оскільки супутник, на який посилається позивач, за допомогою якого здійснювалась трансляція передачі ( Экспресс-АМ44 ), відповідачами не використовується. Крім того, була наявна ухвала суду про заборону трансляції російських телеканалів на території України з 25 березня 2014 року. Зазначили, що позивачем не доведено факт того, що поширена інформація стосується його безпосередньо, порушує його особисті немайнові права, не доведено завдання йому моральної шкоди.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 27 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що з відеосюжету із записом передачі « Воскресное « Время » не вбачаються будь-які згадки про ОСОБА_2 , телепрограми «ІНФОРМАЦІЯ_3» або телеканалу «TAK-TV», на якому працює позивач. Поява кадру, на якому присутній позивач, не супроводжується будь-якою інформацією, що стосується його особисто чи його телепередачі, та не несе інформаційного навантаження. Зазначена фотографія використовувалась в художніх цілях, для ілюстрування коментарю щодо ситуації, що склалась в українських ЗМІ в цілому, без позначення конкретних осіб, передач та каналів. З огляду відеодиска суд встановив, що фігура ОСОБА_2 не є центральною, фотографія сприймається як зображення людей, що обговорюють якусь тему за столом в рамках прес-конференції чи аналогічного заходу. При цьому, беручи до уваги масштаби людських фігур відносно кадру, а також те, що кадр з'являється на екрані менше секунди, при ідентифікації осіб виникають значні складнощі. Тому посилання позивача, що поширена інформація у відеосюжеті стосується його особисто та порушує його особисті немайнові права, оскільки створює враження про нього як людину, яка бере участь у підготовці штурмових бригад, грі революціонерів, отримує для цього фінансування з американських джерел, займається збільшенням соціального напруження та викривленням інформації щодо подій на Майдані Незалежності протягом грудня 2013 - березня 2014 року, розповідає про кровожерливий «Беркут» тощо, є необґрунтованими. Тривалість відеосюжету із зображенням позивача ОСОБА_2 в студії телепрограми «ІНФОРМАЦІЯ_3 » є занадто малим (3 сек.) та не супроводжується усім висловом, який просить позивач спростувати. Окрім цього, позивачем не доведено, що зазначений сюжет поширено на території України відповідачами.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 травня 2016 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про те, що позивач не довів належним чином наявність підстав для задоволення позовної заяви.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу направити на новий розгляд.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що суди не надали належної оцінки усім доводам, наявним у матеріалах справи, зокрема, листам засновників Коледжу преси і телебачення, Міжнародного інституту вивчення суспільної думки, «Аврора Південь» до ОСОБА_2 , показанням свідків щодо розповсюдження сюжету необмеженому колу осіб, в тому числі через сайт, із зображенням ОСОБА_2 на території України. Також зазначив, що суди не звернули уваги на те, що відповідачами використано фотографію позивача без його згоди.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі, ухвалою від 10 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у лютому 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у телепередачі «Воскресное «Время», Информационно-аналитическая программа» в ефірі телеканалу «Первый канал» (ОАО» Первый канал», ЗАО «Первый канал. Всемирная сеть») та на сайті http://www.ltv.ru/ ІНФОРМАЦІЯ_1 поширено відеосюжет кореспондента ВАТ «Первый канал» ОСОБА_4 .

Сайт http://www.ltv.ru/ належить на праві власності ВАТ «Первый канал», відповідно до даних протоколу Whois.

Тривалість відеосюжету становила 28 секунд - ІНФОРМАЦІЯ_4, а із зображенням позивача ОСОБА_2 в студії телепрограми «ІНФОРМАЦІЯ_3» 3 секунди - ІНФОРМАЦІЯ_5, та супроводжувалась словами «…на Майдане и вокруг него взрывоопасной…».

У відеосюжеті відсутні згадки про ОСОБА_2 , телепрограми «ІНФОРМАЦІЯ_3» або ж телеканалу «ТАК-ТV», на якому працює позивач.

Поява кадру, на якому присутній позивач, не супроводжується будь-якою інформацією, що стосується його особисто чи його телепередачі, та не несе інформаційного навантаження.

Крім того, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 березня 2014 року у справі № 826/3456/14 зобов'язано тимчасово припинити ретрансляцію в багатоканальних телемережах на території України іноземних програм «Первый канал. Всемирная сеть», «РТР-Планета», «Российский информационный канал «Россия 24», НТВ «Мир», яка підлягала негайному виконанню. Виконання ухвали було покладено на ТОВ «Торсат».

Відповідно до довідки ТОВ «Торсат» від 02 грудня 2015 року № 257/12 товариство негайно виконало ухвалу суду та з 25 березня 2014 року припинило дію договорів з провайдерами програмної послуги. З 26 березня 2014 року ТОВ «Торсат» не володіє інформацією щодо здійснення трансляції чи ретрансляції програм/передач телеканалу «Первый канал. Всемирная сеть», в тому числі телепередачі «Воскресное Время», від ІНФОРМАЦІЯ_1 та не має інформації щодо кількості осіб, які могли б бачити цю телепередачу.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом із тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких і право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної чи юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

З огляду на зазначені положення закону, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, встановивши, що позивач не довів, що поширена інформація у відеосюжеті стосується його особисто та порушує його особисті немайнові права, факт поширення цієї інформації на території України, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не надали оцінки та не дослідили належним чином докази у справі зводяться до незгоди з висновками судів стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судів, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Доводи касаційної скарги щодо того, що позивач не давав дозволу відповідачам на використання його фото у сюжеті не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваних рішень, оскільки правомірність використання фото, оскарження таких дій відповідачів не були предметом спору.

Статтями 10, 60 ЦПК України 2004 року визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, Верховний Суд дійшов переконання, що суди першої та апеляційної інстанцій розглянули спір з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 389, 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик