Справа № 199/1745/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

02.07.2019 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Куземі О.Г., за участі позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дніпра цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Дніпроагробуд» про визнання кредитного договору недійсним,третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Наталія Дем`янівна,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідачів про визнання кредитного договору недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 30.01.2007 року між позивачем та ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») було укладено кредитний договір № ML-302/020/2007, за умовами якого позивачу було надано кредит в сумі 59970 доларів США на придбання квартири АДРЕСА_1 . 27 березня 2009 року між позивачем та відповідачем було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору, відповідно до умов якого п.3 ч.1 кредитного договору виклали в новій редакції: п. 3.2 кредитного договору - на період з 27.03.2009 року по 26.08.2009 року для розрахунку процентів за користування Кредитом використовувалася фіксована процентна ставка в розмірі 7% відсотків річних - плаваюча процентна ставка в розмірі 6,05% + FIDR. 26.10.2009 року між сторонами було укладено додатковий договір №2 до Кредитного договору, в якому було знов змінено відсоткову ставку річних за період з 27.10.2009 року по 29.03.2010 року в розмірі 10,96%, на період з 29.03.2010 року - плаваюча процентна ставка у розмірі 6,52% відсотків річних + FIDR. 12.04.2010 року між сторонами було укладено додатковий договір №3 до кредитного договору, в якому було знову змінено відсоткову ставку річних за період з 27.04.2010 року по 27.07.2010 року в розмірі 14,02%, на період з 27.01.2011 року - плаваюча процентна ставка у розмірі 6,33 відсотків річних + FIDR.

У забезпечення кредитних зобов`язань за договором між банком і позивачем було укладено договір іпотеки № РСL-302/020/2007 від 30.01.2007 року, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Іващенко Н.Д. за реєстровим № 236. Також, для забезпечення виконання кредитних зобов`язань за договором банком було укладено договір поруки SR-302/020/2007 від 30.01.2007 року з ОСОБА_3 , а також додаткові договори поруки: - 27.03.2009 року договір поруки №1; - 26.10.2009 року договір поруки №2; - 12.04.2010 року договір поруки №3.

Позивач вважає вищевказаний договір з АТ «ОТП Банк» недійсним, оскільки на момент підписання вищевказаного договору між сторонами не було досягнуто всіх істотних умов даного правочину.

Позивач зазначає, що укладала договір про надання фінансових послуг з ЗАТ «ОТП Банк». Предметом договору було отримання кредитних коштів в іноземній валюті в сумі 59970 доларів США на придбання нерухомого майна (квартири). При цьому від імені ЗАТ «ОТП Банк» кредитний договір за довіреністю підписала інша юридична особа - Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «Дніпроагробуд» в особі директора Сорокіна Дмитра Олеговича .

Довіреність на ім`я підписанта від імені ЗАТ «ОТП Банк» від 23.10.2007 року № 258 було посвідчено нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим Ю.Є. Позивач на момент підписання спірного договору не була ознайомлена з текстом цієї довіреності та з правами, які делегувались від імені фінансової установи підписанту. Більш того позивач не бачила самого підписанта, оскільки в приміщенні відділення ЗАТ «ОТП Банк» по вул. Центральна, 12 в м. Дніпро їй було надано примірник кредитного договору з підписом та печаткою іншої сторони договору. Крім того, вважає договір недійсним, оскільки відповідач не мав права видавати кредит в іноземні валюті, бо не мав Генеральної ліцензії.

Позивач просила суд визнати недійсним Кредитний договір № ML-302/020/2007 від 30.01.2007 року та додаткові договори, укладені до нього, укладені між позивачем та ПАТ «ОТП Банк».

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача АТ «ОТП Банк» в судове засідання не з`явився. Надав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки договір від банку укладався уповноваженою на те особою. Крім того, просив застосувати позовну давність.

Представник відповідача ТОВ ВКФ «Дніпроагробуд» в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки в судове засідання не повідомив.

Третя особа в судове засідання не з`явилась. Надала суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутністю, ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що заявлені вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 січня 2007 року між позивачем та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № ML-302/020/2007, за умовами якого позивачу було надано кредит в сумі 59970 доларів США, строком до 30 січня 2022 року з цільовим призначенням кредиту - купівля нерухомого майна. У забезпечення кредитних зобов`язань за договором, сторонами кредитного договору було укладено договір іпотеки № РСL-302/020/2007 від 30.01.2007 року і посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Іщенко Н.Д. за реєстровим № 236. Вказані договори від імені банку були підписані керівником ТОВ ВКФ «Дніпроагробуд» на підставі довіреності, посвідченої 23.01. 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим Ю.Є. Згідно до довіреності ЗАТ «ОТП Банк» уповноважив ТОВ ВКФ «Дніпроагробуд» вчиняти від імені юридичні дії серед яких зазначено, що у разі отримання позитивного рішення від кредитного комітету банку укладати та підписувати з позичальниками, за формою, на умовах та за змістом визначених кредитним комітетом банку, зокрема, кредитні договори та договори іпотеки нерухомого майна, що купуються позичальниками з використанням кредитних коштів банку та/чи іншого нерухомого майна, що передається в іпотеку банку. При видачі вказаної довіреності банк діяв на підставі Статуту та рішень Правління банку №40 в новій редакції від 18 квітня 2005 року, №117/1 від 20.07.2006 року та №48 від 30.04.2004 року, Договору доручення №Н300-4 від 21.12.2006 року.

Доводи позивача, що вказана довіреність видана в порушення Статуту належними, допустимими та достовірними доказами не підтверджені суду. Крім того, вказана довіреність не визнана недійсною, сторони довіреності її дійсність не заперечували. Таким чином, доводи позивача щодо того, що відповідачами було порушено умови письмової форми правочину є безпідставними, оскільки спірний правочин було укладено саме в письмовій формі.

Також, статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи законних інтересів. Проте позивач не довела суду, що її права, свободи чи інтереси порушені відповідачами при укладанні кредитного договору на підставі довіреності.

Крім того, є безпідставними доводи позивача щодо у банку відсутнє право надавати валютні кредити, бо в нього немає Генеральної ліцензії, оскільки банк як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. У позові позивач не заперечувала наявність у банку дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями, таким чином не підтвердила суду належними та допустимими доказами підстав для визнання спірного правочину недійсним на підставі ст.227 ЦК України.

Суд також враховує, що під час укладання спірного кредитного договору, порушень з боку Банку, які змогли б призвести до недійсності цього договору, не встановлено, умови кредитного договору були узгоджені сторонами (досягнуто згоди з усіх істотних умов договору), кредитний договір підписаний сторонами, останні мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, договір виконаний банком та частково виконувався позичальником.

За таких обставин підстав для визнання вказаного кредитного договору суд не вбачає, а тому відмовляє в задоволенні позову за недоведеністю вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за доцільне судові витрати позивача віднести за його рахунок, доказів понесення судових витрат відповідачами не надано.

Керуючись ст.ст. 12,81, 133,144,263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Дніпроагробуд» про визнання кредитного договору недійсним,- відмовити.

Судові витрати у вигляді судового збору віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складання повного рішення апеляційної скарги.

Суддя