Номер провадження: 22-ц/813/2188/19
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О.А.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2015 року по справі за поданням першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про накладання заборони ОСОБА_1 на виїзд за межі території України, -

ВСТАНОВИВ:

Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції звернувся до суду з поданням про накладення заборони на виїзд боржника ОСОБА_1 за межи території України, посилаючись на те, що він ухиляється від виконання рішень суду.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2015 року заборонено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, який проживає за адресою АДРЕСА_1 виїзд за межи території України до повного погашення заборгованості за виконавчим листом №521/12701/14-ц від 09.12.2014 року.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2015 року, та постановити нову, якою у задоволенні подання першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про накладання заборони ОСОБА_1 на виїзд за межі території України відмовити. Посилаючись на те, що оскаржувана ухвала суду незаконна, необґрунтована та така, що підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням судом першої інтенції норм матеріального та процесуального права та невідповідністю висновків суду обставинами справи.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно ч.1 п.6 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права при постановлені ухвали, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Колегія суддів, не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до позиції Верховного суду України викладеної в «Судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» від 01.02.2013 р., підчас розгляду подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Приймаючи оскаржувану Ухвалу суд першої інстанції керувався лише наявністю статусу боржника у виконавчому провадження, що зумовлюють «необхідність у тимчасовому обмеженні права на виїзд за межі України з метою забезпечення повного та своєчасного виконання виконавчих документів».

Судом першої інтенції при винесенні оскаржуваної ухвали не були розглянути можливі об`єктивні причини невиконання рішення суду, а саме те, що боржник взагалі не отримував постанову про відкриття виконавчого провадження, у зв`язку з тим, що за адресою за якою державний виконавець направляв постанову про відкриття виконавчого провадження Апелянт не проживає, а проживає за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в України громадянин України» встановлено, що громадянина України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема у таких випадках:

-Він ухиляється від виконання зобов`язань покладених на нього судовим рішенням, або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом - до виконання зобов`язань або сплаті аліментів. (п.5)

Судом апеляційної інстанції враховано, що звертаючись до суду державним виконавцем не надано жодного доказу, що підтвердило те, що апелянт (боржник) отримав постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ст. 379 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, у випадку постановлення ухвали з порушенням процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

За таких обставин, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374,379, 381-384 ЦПК України апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2015 року - скасувати, справу за поданням першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про накладання заборони ОСОБА_1 на виїзд за межі території Українинаправити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 22.07.2019 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький