Постанова

Іменем України

09 липня 2019 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/9333/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря Ратушного А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_1 ,

на ухвалу Таращанського районного суду Київської області

в складі судді Зінкіна В.І.

від 14 травня 2019 року

у справі №379/1295/18 Таращанського районного суду Київської області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест»

до ОСОБА_2 , Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про визнання недійсним договору оренди та поновлення договору оренди земельної ділянки на новий строк,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» (далі - ТОВ «Інтерагроінвест») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , Фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_3 про визнання недійсним договору оренди та поновлення договору оренди земельної ділянки на новий строк.

13 травня 2019 року позивач, посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про задоволення позову та ефективний захист прав позивача, звернувся до суду із заявою, в якій просив забезпечити позов шляхом заборони відповідача звертатися до реєстраторів та здійснювати будь-які дії по внесенню змін в єдиний державний реєстр речових прав відносно земельних ділянок, що належать ОСОБА_2 , кадастровий № НОМЕР_1 , площею 1,0272 га, кадастровий № НОМЕР_2 , площею 5,5754 га, що розташовані в адміністративних межах Лучанської сільської ради Таращанського району Київської області та заборонити всім державним реєстраторам та нотаріусам у розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вчиняти проведення будь-яких реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно».

В обгрунтування заявлених вимог посилався на те, що в аналогічних справах №379/1320/18, №379/1354/18, стороною в яких є позивач, відповідачі розпочали припиняти договори оренди земельних ділянок, що діяли на момент звернення позивача до суду з позовом та укладати нові договори емфітевзису щодо тих самих земельних ділянок, які є предметом спору та реєструвати інші речові права на них.

Зазначав, що дана справа є аналогічною вищезазначеним, а тому існує ризик внесення змін в реєстр речового права щодо припинення користування спірними земельними ділянками, що в подальшому унеможливить виконання рішення суду про задоволення позову.

Вважав, що достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення про задоволення позовних вимог, є підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 14 травня 2019 року заяву задоволено частково.

Заборонено ФОП ОСОБА_3 звертатися до реєстраторів та здійснювати будь-які дії по внесенню змін в єдиний державний реєстр речових прав відносно земельних ділянок, що належать ОСОБА_2 , кадастровий № НОМЕР_1 , площею 1,0272 га, кадастровий № НОМЕР_2 , площею 5,5754 га, та розташовані в адміністративних межах Лучанської сільської ради Таращанського району Київської області.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, відповідач ФОП ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права без повного з`ясування обставин, які мають суттєве значення при вирішенні питання про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що вжиті судом заходи забезпечення позову перешкоджають ФОП ОСОБА_3 здійснювати господарську діяльність та створюють складнощі у реалізації договірних зобов`язань орендаря перед власником земельної ділянки ОСОБА_2 в частині орендної плати. Судом не враховано, що у випадку узгодження питання збільшення розміру орендної плати, вжиті судом заходи забезпечення позову унеможливлюють здійснення реєстрації додаткової угоди до договору оренди землі, що призведе до завдання істотної шкоди власнику земельних ділянок шляхом отримання збільшеної орендної плати.

Вказував, що заява позивача не містить аргументованих обгрунтувань щодо необхідності вжиття заходів для забезпечення позову, а перелічені позивачем справи не мають ніякого відношення до ФОП ОСОБА_3 . Ухвала суду також не містить обгрунтувань необхідності вжиття заходів забезпечення позову, а містить лише посилання щодо існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, без належного обґрунтування того, яким чином невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Також, вказував, що судом не перевірено наявності зв`язку між заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу.

За вказаних обставин просив скасувати ухвалу Таращанського районного суду Київської області від 14.05.2019 та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив, в якому посилаючись на те, що суд при постановленні ухвали дотримався норм процесуального права, вжиті судом заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами, не порушують прав інших осіб, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін.

Відповідач ОСОБА_2 своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалася.

Представника позивача - ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила залишити без задоволення, а ухвалу - без змін.

Відповідачі, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання, та їхніх представників.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_4 , перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Крім того, за приписами ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Також, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.11.2012 між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Лучанське-2» (далі - СТОВ «Лучанське-2»), правонаступником якого є ТОВ «Інтерагроінвест», та власником земельної ділянки ОСОБА_2 на термін п`ять років укладено договір №441 оренди двох земельних ділянок, площею 5,5754, кадастровий № НОМЕР_2 , та площею 1,0272 га, кадастровий № НОМЕР_1 , які знаходяться в адміністративних межах Лучанської сільської ради Таращанського району Київської області.

05 квітня 2017 року СТОВ «Лучанське-2» звернулося до ОСОБА_2 з листом-повідомленням та підписаним проектом додаткової угоди до договору оренди від 10.11.2012, згідно якого договір оренди пролонгується строком на сім років до 31.12.2024.

26 квітня 2017 року СТОВ «Лучанське-2» отримало відповідь від ОСОБА_2 , в якій остання повідомила про те, що не має намірів продовжувати договір оренди на новий строк та просить передати земельні ділянки у власне користування.

03 липня 2017 року запис про наявність іншого речового права (права оренди) перенесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номери записів: 21294298, 21294425). Термін дії договору оренди земельних ділянок закінчився 29.12.2017.

02 січня 2018 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 укладено договори оренди №14 та №15 спірних земельних ділянок, строком на 10 років.

В жовтні 2018 року ТОВ «Інтерагроінвест» звернулося до суду із позовною заявою про визнання недійсними договорів земельної ділянки, укладених між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 , та визнати поновленим договір оренди, що був укладений 10.11.2012 між СТОВ «Лучанське-2» та ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач вказував на те, що є обґрунтовані припущення вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки існує значний ризик внесення змін в єдиний державний реєстр речових прав відносно спірних земельних ділянок, які належать ОСОБА_2 . Також, вказував, що в інших аналогічних справах за позовом ТОВ «Інтерагроінвест» відповідачі розпочали припиняти договори оренди земельних ділянок, які є предметом спору та реєструвати інші речові права (користування) на них.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_3 зазначив, що у зв`язку з вжитими заходами забезпечення позову він позбавлений реалізувати своє право орендаря передати земельну ділянку в суборенду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що між сторонами дійсно виник спір щодо права користування земельною ділянкою, що належить на праві власності ОСОБА_2 , та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

У зв`язку з метою забезпечення виконання судового рішення в майбутньому, у разі задоволення позову, судом і вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони ФОП ОСОБА_3 звертатися до реєстраторів та здійснювати будь-які дії по внесенню змін в єдиний державний реєстр речових прав відносно спірних земельних ділянок, які належать ОСОБА_2 .

З наведено також слідує, що предмет позовних вимог та заходи забезпечення позову, який просив вжити позивач, є співмірними.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає мотивованим та обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони здійснювати дії по внесенню змін в єдиний державний реєстр речових прав відносно спірних земельних ділянок, які є предметом спору.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що вжиті судом заходи забезпечення позову перешкоджають господарській діяльності ФОП ОСОБА_3 , оскільки як правильно зазначено судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення, заборона проводити реєстрацію будь-яких змін щодо реєстрації речових прав на спірні земельні ділянки не несе заборони щодо використання ФОП ОСОБА_3 земельної ділянки за її цільовим призначенням та отримання від цього прибутку, а також отримання ОСОБА_2 прибутку від здачі земельної ділянки в оренду.

Доводи апеляційної скарги про те, що вжиті судом заходи забезпечення позову порушують права власника земельних ділянок ОСОБА_2 , зокрема право на отримання збільшеної орендної плати, не можуть бути підставою для скасування ухвали суду, оскільки не призводять до порушення прав ФОП ОСОБА_3 , а власник земельних ділянок ОСОБА_2 не оскаржувала ухвалу суду про забезпечення позову.

Посилання в ухвалі суду на інші справи, в яких є аналогічними предмет та підстави позову, та в яких відповідачі, як зазначає позивач, вчиняли дії направлені утруднення чи унеможливлення рішення суду про задоволення позову, не призвело до неправильно вирішення питання про забезпечення позову.

Сукупність вищезазначених обставин та положень закону приводить до висновку, що суд першої інстанції у відповідності до вимог, передбачених ст. 153 ЦПК України, мотивував своє судове рішення та дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для забезпечення позову.

Одночасно, слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Зважаючи на викладене, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції питання щодо забезпечення позову вирішено з дотриманням норм процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Таращанського районного суду Київської області від 14 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 11 липня 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А Кравець

Л.Д. Махлай