Вінницький районний суд Вінницької області
Справа № 128/286/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2019 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої - судді Саєнко О.Б., при секретарі - Бутіній Г.В. ,

за участю: представника позивача- ОСОБА_1 ., представника відповідача- ОСОБА_2 , представника відповідача- ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до Головного Управління Держгеокадастру у Вінницької області, ОСОБА_5 , Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району, ОСОБА_6 «про визнання протиправним та скасування рішення 13 сесії 4 скликання Вінницько- Хутірської сільської ради від 13.10.2004 та державних актів від 13.04.2007 року на право власності на земельні ділянки»,-

УСТАНОВИВ:

01.02.2018 позивач звернулася до суду із позовомдо Головного Управління Держгеокадастру у Вінницької області, ОСОБА_5 , Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району «про визнання протиправним та скасування рішення 13 сесії 4 скликання Вінницько- Хутірської сільської ради від 13.10.2004 та державних актів від 13.04.2007 року на право власності на земельні ділянки», який з урахуванням його збільшення ( уточнення) та зміни підстав позову ( а.с.57-59), мотивовано тим, що вона є власником 1/2 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Вказує, що з рішення суду у справі №128/943/17 від 21 листопада 2017 року, їй стало відомо, що відповідачу ОСОБА_5 належить інша 1/2 частина вказаного житлового будинку на підставі рішення третейського суду від 18 червня 2008 року, крім цього з даного рішення від 21.11.2017 вона дізналася і про наявність державних актів на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 18.09.2008 року площею 0,01030 га та серії НОМЕР_2 від 18.09.2008 року площею 0,0402 га, власником вказаних яких є також відповідач ОСОБА_5 , та вказані державні акти видано також на підставі рішення третейського суду від 18 червня 2008 року, зміст якого їй був невідомий.

Зазначає, що будь-яких відомостей щодо розподілу, визнання права власності на земельні ділянки ні описова ні резолютивна частини рішення третейського суду не містять.

Вказує, що рішенням Вінницького районного суду від 19 червня 2001 року у справі 2-117/2001 вказану земельну ділянку в АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1050 га розділено. ОСОБА_6 , колишній власниці (нараз ОСОБА_5 ) виділено в користування 94, 0 кв.м. під забудовою (9,0%), під город 386,0 кв.м. (36,7%), в загальному користування 45,0 кв.м., а всього 525,0 кв.м. (50%). Їй - ОСОБА_4 , виділено у користування 118,0 кв.м. під забудовою (11, 2%), під город 362,0 кв.м. (34,5%), в загальному користування 45,0 кв.м., а всього 525,0 кв.м. (50%) згідно першого варіанту поділу земельної експертизи №233 від 11.05.2000 року.

Вважає, що у ОСОБА_5 у користуванні має бути всього 0,0480 га (362,0 + 386,0), а у загальному користуванні 0,0045 га, натомість згідно вищевказаних державних актів у ОСОБА_5 у власності 0,0505 (0,01030 +0,0402) га землю, тобто ОСОБА_5 в порушення рішення суду від 19 червня 2001 року приватизувала частину земельної ділянки загального користування.

Вказує, що будь-яких актів погодження меж земельних ділянок кадастрові № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 з суміжним землекористувачем ОСОБА_6 у 2004 році вона не підписувала та згоди на такі межі не давала, хоча вона я є суміжним землекористувачем спірних земельних ділянок згідно рішення Вінницького райсуду від 19 червня 2001 року.

Також зазначила, що з відзиву Головного управління Держгеокадастру у Вінницької області на первісний позов вона дізналася про існування державних актів від 13.04.2007 року на земельні ділянки кадастрові № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , які належали ОСОБА_6 на підставі , видані на підставі рішення 13 сесії 4 скликання Вінницько- Хутірської сільської ради від 13.10.2004 року.

Тому у неї виникла необхідність у збільшені позовних вимог та зміни частково підстав позову, а саме невідповідність спірного рішення сесії та державних актів, яким ОСОБА_6 ( на даний час ОСОБА_5 ) у власність виділено земельні ділянки виділено у менших розмірах, а частину земельної ділянки площею 45 кв.м. залишено у загальному користуванні.

З посилкою на ч.2 ст.198 ЗК України, зазначає що будь-яких актів погодження меж земельних ділянок з кадастровими № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 ,з суміжними землекористувачем ОСОБА_6 вона не погоджувала та не підписувала, тому дані державні акти є протиправними та підлягають скасуванню.

Тому позивач вимушена звернутися до суду та просить суд:

-визнати протиправним та скасувати рішення 13 сесії 4 скликання Вінницько- Хутірської сільської ради від 13.10.2004 року щодо визнання права власності за ОСОБА_6 на земельні ділянки кадастрові № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 ;

-визнати протиправним та скасувати виданий ОСОБА_6 Державний акт від 13 квітня 2007 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0402 га кадастровий № НОМЕР_3 , що розташована по АДРЕСА_1 ;

-визнати протиправним та скасувати виданий ОСОБА_6 Державний акт від 13 квітня 2007 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0103 га кадастровий № НОМЕР_4 , що розташована по АДРЕСА_1 ;

-стягнути на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 2114,40 гривень та витрати пов`язані з розглядом даної справи, зокрема витрати на правничу допомогу адвоката, опис робіт (наданих послуг) у загальному розмірі 12750 гривень.

06.03.2018, через канцелярію суду від представника відповідача - Головного Управління Держгеокадастру у Вінницької області Рябцун С.В. надійшов відзив на позовну заяву (а.с.34-36), який мотивовано тим, що рішенням Вінницького районного суду від 19.06.2001 року по справі №2- 117/2001 земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 0, 1050 га, було розподілено між гр. ОСОБА_6 та гр. ОСОБА_4 , зокрема, гр. ОСОБА_4 було виділено в користування ділянку загальною площею 525, 0 кв.м (0, 525 га).

Вказує, що право користування земельною ділянкою виникло б у ОСОБА_4 у разі отримання відповідного державного акту, однак вона не отримала державний акт на користування земельною ділянкою площею 0,525 га, тому вважає, що передчасними є посилання позивача на можливе порушення її прав.

Стосовно державних актів гр. ОСОБА_5 зазначає, що рішенням третейського суду від 18.06.2008 року було визнано договір купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку з прибудованими господарськими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 , укладений 18.06.2008 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_5 - дійсним, дане рішення є остаточним і оскарженню не підлягає.

Вказує що так як згідно рішення Вінницького районного суду від 19.06.2001 по справі №2-117/2001 р. гр. ОСОБА_6 було виділено в користування земельну ділянку площею 525,0 кв.м (0,525 га), то з урахуванням приписів ч.3 ст.120 Земельного кодексу України, після купівлі нерухомого майна до гр. ОСОБА_5 перейшло право користування земельною ділянкою у розмірах визначених відповідним рішенням суду.

Вважає, що державні акти були видані гр. ОСОБА_5 на основі розробленої документації із землеустрою, що свідчить про безпідставність посилань позивача на порушення її прав управлінням Держгеокадастру у Вінницькому районі Вінницької області.

Просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

18.07.2019 у судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_1 позов з урахування його збільшення та часткової зміни підстав позову підтримала, просила суд : визнати протиправним та скасувати : рішення 13 сесії 4 скликання Вінницько- Хутірської сільської ради від 13.10.2004 року щодо визнання права власності за ОСОБА_6 на земельні ділянки кадастрові № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 ; видані ОСОБА_6 - державний акт від 13 квітня 2007 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0402 га кадастровий № НОМЕР_3 та державний акт від 13 квітня 2007 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0103 га кадастровий № НОМЕР_4 , що розташовані по АДРЕСА_1 з підстав зазначених у первісному позові та збільшеному позові, просила їх задовольнити. Суду доповнила, що перешкод у позивача ОСОБА_4 оформити у встановленому законом порядку право користування чи право власності на земельні ділянки з часу винесенні рішення судом 19.06.2001 у неї не було, хоча позивач часто хворіла та на даний час має інвалідність. Зазначила, що це право позивача у будь-який час це зробити, що вона і розпочала в 2017 році.

Позивач ОСОБА_4 надала суду заяву про розгляд справи за її відсутність, позовні вимоги підтримує (а.с.80).

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_3 , в судовому засіданні заперечив з приводу задоволення позову, посилаючись на те, що позивачем необґрунтовано належними та допустимими доказами чим саме відповідач ОСОБА_5 порушила права позивача, оскільки позивачем заявлені та представником позивача підтримані позові вимоги лише до відповідача ОСОБА_6 Вважає, що відповідач на даний час на законних підставах вище вказані дві земельні ділянки, а саме на підставі визнаного укладеним договору купівлі - продажу від 18.06.2018 між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 рішенням третейського суду від 18.06.2008 року, яке не оскаржувалось у порядку передбаченому Закону України « Про третейські суду». Тому вважає, що відповідач ОСОБА_5 є добросовісним набувачем цих земельних ділянок.

Представник відповідача - Головного Управління Держгеокадастру у Вінницької області Скоцька А.Е. в судовому засіданні заперечила з приводу позовних вимог з підстав, які зазначені у відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача - Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Кравченко В.В. надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при вирішення справи покладається на розсуд суду.

Відповідачі: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до судового засідання не з`явилися по невідомим для суду причинам, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися завчасно та належним чином, заяв про відкладення до суду не надходило.

Суд, з урахуванням міркування присутніх учасників справи , які не заперечували , на підставі ч.3 ст.223 ЦПК України, вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності нез`явившихся осіб.

Вислухавши вступне слово учасників справи, вивчивши позов, відзив на позов дослідивши письмові докази та оцінивши їх в сукупності докази, суд дійшов висновку, що позов є не обґрунтованим та таким, що підлягає відмові у задоволені виходячи з такого.

Судом установлено, згідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.01.2001 позивачу ОСОБА_4 на праві власності належала 1/2 частина будинку АДРЕСА_1 (а.с 6)

Згідно до рішення Вінницького районного суду від 19.06.2001 року, яке набуло законної сили 02.07.2001 позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про розподіл спадщини задоволений , яким проведений розподіл будинку АДРЕСА_1 в натурі та визнано за сторонами право власності та проведений розподіл присадибної земельної ділянки загальною площею 0,1050 га, та виділено у користування ОСОБА_6 та ОСОБА_4 земельні ділянки розміром по 525 кв.м. - кожній. ( а.с. 7-8).

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку від 13.04.2007 вбачається, що відповідач ОСОБА_6 є власником земельної ділянки розміром 0,01030 га , розташованої АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ( а.с.37-38).

З Державного акту на право власності на земельну ділянку від 13.04.2007 убачається, що відповідач ОСОБА_6 є власником земельної ділянки розміром 0,0402 га , розташованої АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ( а.с.39).

З рішення Третейського суду від 18.06.2008 року, вбачається, що договір купівлі - продажу 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с.42-44) визнано дійсним . Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . Рішення є остаточним і оскарженню не підлягає (а.с.13,42).

На замовлення ОСОБА_5 ТзОВ «Сплайн-В» було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_5 на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с.46-51).

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 від 18.09.2008 вбачається, що відповідач ОСОБА_5 є власником земельної ділянки розміром 0,01030 га , розташованої АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ( а.с.14-15).

З Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_6 від 18.09.2008 вбачається, що відповідач ОСОБА_5 є власником земельної ділянки розміром 0,0402 га, розташованої АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ( а.с.16).

Відповідно до рішення Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 01.07.2016 року убачається, що позивачу наданий дозвіл на виготовлення технічної документації щодо відведення ( відновлення) меж земельної ділянки розміром 0,0525 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та спору, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . ( а.с.18)

З акту встановлення ( відновлення ) погодження меж земельної ділянки , вбачається, відсутність підписів на погодження меж суміжних власників (користувачів) бажаної земельної ділянки позивача. ( а.с.19-20 ).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 21.11.2017 у задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 «про усунення перешкод у здійснені права на приватизацію земельної ділянки», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Вінницько-Хутірська сільська рада Вінницького району,- відмовлено ( а.с.10-11).

З рішення Третейського суду від 18.06.2008 року, судом вбачається, що договір купівлі - продажу 18.06.2008 укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 земельних ділянок з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 0,0402 га та з кадастровим № НОМЕР_4 площею 0,0103 га визнаний дійсним; визнано право власності на вказані земельні ділянки за ОСОБА_5 ( а.с. 42-44)

З архівної довідки Вінницької РДА та доданого до неї Рішення від 13.10.2004 року 13 сесії 04 кликання убачається, що сільська рада вирішила передати безкоштовно в приватну власність громадянам земельні ділянки. У додатку до рішення 13 сесії 4 скликання від 13.10.2004 , Списку громадян, яким передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки значиться:№ з/п.22. ОСОБА_6 , розмір з/д га - 0,0525 га, місцезнаходження - АДРЕСА_2 , мета призначення - будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с.78-79).

Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч.ч.1,5 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

З роз`яснень , викладених в п.п.8,18,18-1 Постанови Пленуму Верховного суду України №16.04.2004 N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, вбачається, що при вирішенні в судовому порядку питання про недійсність документів, виданих на підставі переглянутого рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про скасування свого рішення, за яким земельна ділянка була неправомірно одержана у власність чи користування, слід враховувати Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 р. N 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), відповідно до пункту 5 мотивувальної частини якого органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

З 1 січня 2002 р. відповідно до статті 125 ЗК ( 2768-14 ) право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 у відповідності із Законом України від 5 березня 2009 р. N 1066-VI право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

При переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК , а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.

Так, судом беззаперечно установлено, що на підставі рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 19.06.2001 позивачу ОСОБА_4 було виділено в користування земельну ділянку, площею 525,0 кв.м., що розташована адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимого ст.23 Земельного кодексу України ( в ред. від 12.07.2000 року) право власності або право постійного користування землеюпосвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Тобто позивачем при зверненні до суду з даним позовом не взято до уваги вищезазначені норми права, а саме, що , право користування спірною земельною ділянкою могло б виникнути у позивача ОСОБА_4 у разі отримання відповідного державного акту, однак остання не отримала державний акт на користування земельною ділянкою площею 0,525 га.

Крім цього, також установлено, що на підставі рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 19.06.2001 відповідачу ОСОБА_7 було виділено в користування земельну ділянку, площею 525,0 кв.м., що розташована адресою: АДРЕСА_1 та відповідно до рішення Третейського суду від 18.06.2008 року, - договір купівлі - продажу 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_2 (а.с.42-44) визнано дійсним . Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_2 (а.с.13,42).

Також, рішенням Третейського суду від 18.06.2008, договір купівлі - продажу 18.06.2008 укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 земельних ділянок з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 0,0402 га та з кадастровим № НОМЕР_4 площею 0,0103 га визнаний дійсним; визнано право власності на вказані земельні ділянки за ОСОБА_5 ( а.с. 42-44)

Дані рішення є остаточним і оскарженню не підлягає в розумінні стст.50, 51 Закону «Про третейські суди».

На замовлення відповідача ОСОБА_5 на підставі розробленої в установленому законом порядку документації було виготовлено Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 від 18.09.2008, кадастровий номер - НОМЕР_4 площею 0,0103 га та Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_6 від 18.09.2008 кадастровий номер НОМЕР_3 площею 0,0402 га ( а.с.40,45-48).

Тобто на даний час судом установлено, що власником вказаних земельних ділянок є відповідач ОСОБА_5 , до якої позивачем не пред`явлено позовних вимог, оскільки позивачем 29.03.2019 подано було заяву про збільшення позовних вимог та зміни підставу позову, яка по своєї сутті є зміною позовних вимог, що підтвердила представник позивача ОСОБА_1 в судому засіданні 18.07.2019 , яка озвучила останню редакцію позовних вимог позивача та просила суд визнати протиправним та скасувати : рішення 13 сесії 4 скликання Вінницько- Хутірської сільської ради від 13.10.2004 року щодо визнання права власності за ОСОБА_6 на земельні ділянки кадастрові № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 ; видані ОСОБА_6 - державний акт від 13 квітня 2007 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0402 га кадастровий № НОМЕР_3 та державний акт від 13 квітня 2007 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0103 га кадастровий № НОМЕР_4 , що розташовані по АДРЕСА_2 .

Отже з урахуванням приписів ч.3 ст. 120 ЗК України, на підставі вище вказаних рішень третейського суду та у подальшому отриманих у встановленому законом порядку державних актів від 18.09.2008 відповідач ОСОБА_5 є добросовісним набувачем вищевказаних земельних ділянок.

Позивач, як на підставу задоволення своїх позовних вимог, посилається на те, що при виготовлені спірних Державних актів відповідачу ОСОБА_7 з позивачем не було погоджено межі земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, тобто з нею, тому на її думку вищезазначене рішення сесії та видані на підставі нього Державні акти є протиправними та підлягають до скасування.

Проте, відповідно до вимог частин першої, другої статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статті 122 цього кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

У статті 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

На виконання статті 106 ЗК України наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за N 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками.

У пункті 3.13. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками від 18 травня 2010 року № 376 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур`єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Аналіз вказаних норм свідчить, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акту погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Отже, ні позивач, ні її представник не довели перед судом належними, допустимим, достатніми та достовірними доказами, які у позивача виникли та існують перешкоди у реалізації нею прийнятого на її користь рішення Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 01.07.2016 про надання дозвілу на виготовлення технічної документації щодо відведення ( відновлення) меж земельної ділянки розміром 0,0525 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та спору, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.18), які б стали підставою для звернення до суду за захистом її порушених, невизнаних або оспорюваних прав на земельну ділянку загальною площею 0,0525 га.

Тому, з огляду на вищезазначені обставини у задоволені позову слід відмовити .

В зв`язку з відмовою в задоволенні позову позивачу у повному обсязі, беручи до уваги норми ст.ст.139,141 ЦПК, судові витрати по сплаті позивачем судового збору у розмірі 2114,40 гривень та витрати за надання позивачу правничої допомоги 12750 гривень, підлягають залишенню за позивачем.

Керуючись ст.ст.259, 263-265, 268 ЦПК України, Суд-

УХВАЛИВ:

У задоволені позовної заяви ОСОБА_4 до Головного Управління Держгеокадастру у Вінницької області, ОСОБА_5 , Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району, ОСОБА_6 «про визнання протиправним та скасування рішення 13 сесії 4 скликання Вінницько- Хутірської сільської ради від 13.10.2004 та державних актів від 13.04.2007 року на право власності на земельні ділянки»,- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти дні з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 26.07.2019.

Суддя: