Головуючий суду 1 інстанції - Юзефович І.О.
Доповідач -Карташов О.Ю.
Провадження № 22-ц/810/373/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Стахова Н.В.

за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

представник позивача - Мураховський Олександр Олександрович

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об`єднання Азот»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу

ОСОБА_1 від імені якої діє адвокат - Мураховський Олександр Олександрович

на заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08 квітня 2019 року, ухваленого у складі судді Юзефович І.О. в залі судових засідань Сєвєродонецького міського суду Луганської області в м. Сєвєродонецьк

у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» м. Сєвєродонецьк Луганської області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за порушення строків виплати заробітної плати та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за порушення строків виплати заробітної плати та стягнення моральної шкоди.

На обґрунтування своїх вимог позивач стверджувала, що з 02.10.2017р. вона припинила трудові відносини з відповідачем ПрАТ «СО Азот» за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим органом умов колективного договору, однак відповідач ПрАТ «СО Азот» не провів з нею розрахунок в день звільнення.

16.11.2017р. Сєвєродонецьким міським судом Луганської області за заявою ОСОБА_1 було видано судовий наказ про стягнення з ПрАТ «СО Азот» суми заборгованості по заробітній платі.

25.04.2018 р. на виконання судового наказу їй була перерахована заборгованість по заробітній платі у сумі 32980,68 грн.

Враховуючи, що відповідач провів розрахунок із нею по заборгованості із заробітної плати лише 25.04.2018 р., позивач просила стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 03.10.2017 р. по 24.04.2018 р. в розмірі 33107 грн. 88 коп., 2209 грн. 71 коп. компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням строків її виплати та у відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про поновлення строку, зазначив, що підставами для поновлення строку звернення до суду для захисту порушених інтересів позивача, є те, що, вразі не поновлення строку буде порушено право позивача на відстоювання своїх інтересів у судовому органі, неможливість звернення до суду призведе до неможливості відстояти правову позицію позивача у суді, буде порушено конституційне право позивача, закріплене у ст. 55 Конституції України де вказано, що кожному гарантується право на відстоювання своїх порушених інтересів у суді та оскарження незаконних рішень, дій чи бездіяльності, буде порушено право на суд, яке передбачено Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод де вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення грошових коштів у загальному розмірі 40317,09грн., які складаються з: відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 33107,88грн., відшкодування компенсації за порушення строків виплати заробітної плати у розмірі 2209,21грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000грн.

Приймаючи дане судове рішення, суд першої інстанції встановивши вину відповідача ПрАТ «СО «Азот» у порушенні трудових прав позивача ОСОБА_1 та визначивши часткову обґрунтованість розміру позовних вимог, вказав, що до правовідносин у даній справі повинен застосовуватись тримісячний строк для звернення до суду з таким позовом і обчислення такого тримісячного строку має здійснюватися з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення права, а оскільки відповідач розрахувався із позивачем 25.04.2018 року, то позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду з даних правовідносин, і поважних причин пропуску зазначеного строку позивачем не наведено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Мураховського О.О., звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована необґрунтованістю висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для поновлення строку звернення до суду з позовом.

Адвокат Мураховський О.О. представник ОСОБА_1. в судовому засіданні апеляційної інстанції, підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином і в установленому законом порядку.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, апеляційний суд, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до копії виписки з наказу ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» № 0379-КП (ув) від 02.10.2017р., ОСОБА_1 звільнена з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» 02.10.2017р. за власним бажанням на підставі ч. 3 ст.38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом умов колективного договору з виплатою вихідної допомоги у розмірі 3-х середньомісячних заробітних плат ст. 44 КЗпП України.

Відповідно до копії довідки наказу ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» № 3654 від 19.10.2017р., сума заборгованості на момент звільнення складає 32980,68грн.

Відповідно до копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.01.2018р., Сєвєродонецьким МВ ДВС ГТУЮ у Луганській області відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу № 428/12397/17, виданого 16.11.2017р. Сєвєродонецьким міським судом Луганської області про стягнення з ПрАТ «СО «Азот» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі у розмірі 32980,68грн.

Відповідно до копії заяви на видачу готівки №25СД від 25.04.2018р., АБ «Кліринговий Дім» видано готівкою ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 32988,79грн.

Так, до спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до частин першої-другої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

За правилами частини першої статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Статтею першою Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею другою даного Закону встановлено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадяться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: ... заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до пункту третього постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 «Про затвердження порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: … заробітна плата (грошове забезпечення).

У Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_8 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу викладено наступний правовий висновок: в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався (пункт 1 резолютивної частини рішення).

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 вказано, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січні 2019 року у справі № 910/4518/16 зробила наступні висновки щодо застосування норм права.

За змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Аналіз вищезазначених норм законодавства, судової практики, у сукупності із матеріалами даної цивільної справи, дає суду апеляційної інстанції дійти висновку про те, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновків про те, що оскаржене рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та певною мірою зводяться до намагання здійснити переоцінку доказів у справі, тоді як при оцінці доказів суд першої інстанції належним чином оцінив усі належні та допустимі докази у їх сукупності, ухвалив судове рішення з належним додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що до позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ПрАТ «СО Азот» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за порушення строків виплати заробітної плати та стягнення моральної шкоди застосовується тримісячний строк звернення до суду з такими вимогами, а враховуючи відсутність поважних причин його пропуску, обґрунтовано відмовив у позові.

Відтак, колегія суддів вважає безпідставним обґрунтування позивачем апеляційної скарги посиланням на конвенційні положення про гарантований доступ до суду, так як, скаржник не взяв до уваги положення принципу правової визначеності, який також проголошується Конвенцією з прав людини та основоположних свобод.

З огляду на наведене, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені якої діє адвокат - Мураховський Олександр Олександрович залишити без задоволення.

Заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 09 липня 2019 року.

Головуючий

Судді: