Номер провадження: 22-ц/813/2537/19
Номер справи місцевого суду: 521/2417/18
Головуючий у першій інстанції Бойчук А.О.
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Павлючук Ю.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: ПАТ АБ «Південний», ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01.10.2018 року, ухваленого суддею Бойчуком А.Ю.,

встановив:

12.02.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , ПАТ КБ «Південний» про встановлення факту проживання однією сім`ю та визнання права власності на 1/2 частину банківського вкладу, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2006 року по 04.10.2017 рік проживали разом у фактичних шлюбних відносинах. За час спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були спільно накоплені грошові заощадження, у зв`язку з чим подружжям було прийнято спільне рішення про оформлення з установою банку договору банківського вкладу. Як наслідок, 14.09.2017 року ОСОБА_4 такий договір було оформлено з ПАТ КБ «Південний», відповідно до якого ОСОБА_4 на умовах депозитної програми «Пенсійний» було передано установі банку строком до 14.12.2017 року 15000,00 грн. фактично спільно накопичених з ОСОБА_1 грошових коштів. Усі витрати на поховання чоловіка ОСОБА_1 несла самотужки. Загальна вартість таких витрат склала 10700,00 грн. У зв`язку із зазначеним у ОСОБА_1 на теперішній час виникла потреба у підтвердженні (встановлені) факту спільного проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю з метою підтвердження своїх майнових та спадкових прав. Доказами факту проживання однією сім`єю гр. ОСОБА_1 з ОСОБА_4 протягом останніх 10 років є так і розрахункові документи про сплату комунальних послуг за підписом ОСОБА_5 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.10.2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 обґрунтовує тим, що під час розгляду справи судом першої інстанції були допитані свідки - сусіди, знайомі сім`ї, які підтвердили факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_1 з 2006 року. Крім того представник апелянта зазначає, що посилаючись на норми ст.ст.60,74 СК України, суд першої інстанції фактично проігнорував показання чотирьох свідків у даній справі, як самостійний та рівнозначний спосіб доказування у цивільному процесі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду в повній мірі не відповідає.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт його спільного сумісного проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не підтверджено, що джерелом набуття спірного майна є їх спільні сумісні кошти, тому в задоволені позову в частині визнання права власності на 1/2 частину банківського вкладу слід також відмовити.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна з огляду на таке.

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_4 з 2006 року по 04.10.2017 рік проживали разом у фактичних шлюбних відносинах. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Витрати на поховання чоловіка, згідно доданих до цієї заяви письмових доказів (свідоцтво про поховання №015715 від 06.10.2017 року, рахунок фактура б/н від 06.10.2017 року, акт здачі-прийняття робіт №ОУ-О6-Ю-17 від 06.10.2017 року), ОСОБА_1 несла самотужки. Загальна вартість таких витрат склала 10700,00 грн.

Вказані обставини підтвердженні належними та допустимими доказами, а саме показами свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та письмовими доказами: копією розпорядження на право переоформлення договору найму (а.с.17); договір про поховання, спільні фото із сімейних свят, копією медичних документів, що вказують на факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу громадянки України ОСОБА_1 та громадянина України ОСОБА_4 у період з червня 2006 року по дату смерті ОСОБА_4 , а саме: ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з тим апеляційний суд зауважує на таке.

Відповідно до ст.74 ст.1 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відповідно до роз`яснень, вказаних в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст.74 СК що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Таким чином, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв`язку з цим, позивачу для доведення позову про визнання права власності на 1/2 частину банківського вкладу, слід довести не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Разом з тим позивач не надала жодного доказу що грошові кошти у сумі 15000,00 грн., які знаходяться в установі банку строком до 14.12.2017 року, набуті внаслідок спільної праці.

За таких обставин позовні вимоги щодо визнання права власності на 1/2 частину банківського вкладу не підлягають задоволенню за недоведеністю.

Оскільки суд відмовляє у задоволені позову про визнання права власності на 1/2 частину банківського вкладу, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу громадянки України ОСОБА_1 та громадянина України ОСОБА_4 у період з червня 2006 року по дату смерті ОСОБА_4 , а саме: ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст.ст. 259, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01.10.2018 року - скасувати та постановити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Південний» про встановлення факту проживання однією сім`ю та визнання права власності на 1/2 частину банківського вкладу- відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17.07.2019 року.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева