Справа № 461/1119/18 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/811/604/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: прокурора Заяць І.Є., представника Львівської міської ради Павлової З.П., представника Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради Чижович І.З., представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційними скаргами прокуратури Львівської області та Львівської міської ради на рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 грудня 2018 року у справі за позовом заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №1 в інтересах Львівської міської ради до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Величко Наталії Ярославівни, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про скасування державної реєстрації права власності та витребування майна, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2018 року заступник керівника Львівської місцевої прокуратури №1 звернувся із зазначеним позовом в інтересах Львівської міської ради, мотивуючи свої вимоги тим, що слідчим відділенням Галицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001899 від 04 травня 2017 року за фактом підроблення рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 листопада 2010 року у справі №2-982/2010, на підставі якого зареєстровано право власності на нежитлові приміщення площею 67,8 кв.м., що по АДРЕСА_1 .

Зазначали, що нежитлові напівпідвальні приміщення пл.67,8 кв.м. по АДРЕСА_1 , позначені на поверховому плані індексами 7-1-7-6 належать територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради на підставі рішення Ленінської ради народних депутатів №222 від 14 квітня 1987 р. «Про затвердження реєстру житлових будинків належних місцевим радам».

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_3 на підставі рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 листопада 2010 року по справі №2-982/2010 за позовом ОСОБА_3 до Мистецького фонду імені Короля Данила про визнання права власності зареєстрував право власності на нежитлові півпідвальні приміщення загальною площею 67,8 кв.м по АДРЕСА_1 .

18 березня 2011 року, на підставі рішення суду, КП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» проведена державна реєстрація вказаних приміщень.

Водночас в ході досудового розслідування встановлено, що в Галицькому районному суді м. Львова справа за позовом ОСОБА_3 до Мистецького фонду імені Короля Данила щодо вказаних приміщень не розглядалася взагалі, а по справі №2-982/2010 розглядалося питання розірвання шлюбу сторонніх осіб.

У подальшому, 28 листопада 20100 року ОСОБА_3 на підставі нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу продав вказані приміщення ОСОБА_5

25 листопада 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено нотаріально посвідчений договір дарування, відповідно до умов якого ОСОБА_1 безоплатно отримав вказані приміщення.

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи №6/389 від 02 серпня 2017 року підписи від імені судді ОСОБА_6, які наявні на рішеннях Галицького районного суду м. Львова від 18 листопада 2010 року у справі №2-982/2010, виконані не ОСОБА_6 , а іншою особою.

Також, згідно з висновком технічної експертизи документів №6/390 від 03 серпня 2017 року, відтиски печатки Галицького районного суду м. Львова, які наявні на рішеннях Галицького районного суду м. Львова від 18 листопада 2010 року у справі №2-982/2010 нанесені не гербовою печаткою Галицького районного суду м. Львова.

Відповідно до інформації юридичного департаменту Львівської міської ради, згідно з базою обліку договорів оренди, 24 травня 2006 року між управлінням комунальної власності Львівської міської ради та Регіональним благодійним фондом ім. Короля Данила укладено договір оренди нежитлового приміщення загальною площею 67,8 м.кв по АДРЕСА_1 .

Вказаний договір припинено у зв`язку із закінченням терміну дії договору, та на підставі акта приймання передачі від 28 лютого 2011 року передано балансоутримувачу ЛКП «Снопківське».

Те, що рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 листопада 2010 року є підробленим, а приміщення вибуло з комунальної власності протиправно підтверджується протоколами допитів в якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , з показань яких з`ясовано, що з позовом про визнання права власності ОСОБА_3 у 2010 році не звертався і вони не мають жодного відношення до цих приміщень.

З урахуванням зазначених обставин, прокурор, на підставі ст.ст.321,328,387,388 ЦК України просив:

витребувати у ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради (79000, м. Львів пл.Ринок,1, ідентифікаційний номер 04055896) нежитлове приміщення загальною площею 67,8 кв.м. по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

визнати недійсним та скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення загальною площею 67,8 кв.м. по АДРЕСА_1 , здійснену 25 листопада 2016 року приватним нотаріусом Львівського міського нот ареального округу Величко Н.Я. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) (а.с.2-10).

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду міста Львова від 27 грудня 2018 року у задоволенні позову Заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №1 в інтересах Львівської міської ради до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Величко Наталії Ярославівни, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про скасування державної реєстрації права власності та витребування майна - відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду оскаржили прокуратура Львівської області та Львівська міська рада.

В апеляційній скарзі прокуратура Львівської області посилається на те, що спірне нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 67,8 кв.м. є напівпідвальним, яке розміщене в житловому будинку, перебуває на балансі ЛКП «Снопківське» та знаходиться на земельній ділянці, яка належить територіальній громаді м. Львова.

Вказане напівпідвальне приміщення разом з будинком в цілому належить територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради на підставі рішення Ленінської ради народних депутатів №222 від 14 квітня 1987 «Про затвердження реєстру житлових будинків належних місцевим радам».

Вказане нежитлове приміщення з 2006 року було предметом договору оренди між управлінням комунальної власності Львівської міської ради та Регіональним благодійним фондом ім. Короля Данила .

Тому висновком суду першої інстанції, що Львівська міська рада не була первинним власником, не відповідає фактичним обставинам справи та суперечить приписам ст.ст.316,317,319 ЦК України.

Оскільки спірне нежитлове приміщення вибуло з володіння Львівської міської ради без її згоди, на підставі підробленого рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 листопада 2010 року, вказане є підставою для витребування майна з чужого незаконного володіння.

Крім того, спірні нежитлові приміщення відповідно до рішення Львівської міської ради №1311 від 09 грудня 2005 року «Про затвердження меж історичного ареалу та зони регулювання забудови міста Львова» знаходиться в затверджених межах історичного ареалу та зони регулювання забудови території міста, взяті під охорону ЮНЕСКО.

Просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов прокуратури задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі Львівська міська рада посилається на те, що на виконання приписів Закону України «Про власність» Кабінетом Міністрів України 05 листопада 1991 року було прийнято постанову №311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю), що заклало правові підстави для розподілу майна, яке в радянський період було включно державним, на державне та комунальне.

На виконання цієї постанови виконавчий комітет Львівської обласної ради народних депутатів прийняв рішення від 24 грудня 1991 р.№728 «Про розмежування обласної комунальної власності і власності адміністративно-територіальних одиниць/підприємств та організацій житлово-комунального господарства області/». Цим рішенням затверджено перелік підприємств та організацій, які відносяться до комунальної власності Львівської міської ради народних депутатів, до якого включено також житловий та нежитловий фонд Львівської міської ради народних депутатів м. Львова.

У зв`язку з тим, житлові і нежитлові приміщення, які не були відчужені на користь фізичних та /або юридичних осіб, належать до комунальної власності територіальної громади міста. При цьому, державна реєстрація права комунальної власності на окремі об`єкти нерухомого майна в будинку комунальної власності для підтвердження правового титулу територіальної громади як власника певного об`єкту нерухомості не вимагається.

Суд першої інстанції помилково в обґрунтування свого рішення посилається на положення ч.2 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», якою передбачено підстави набуття права комунальної власності. Проте, цей закон не поширюється на спірні відносини, оскільки право власності на об`єкт набуто раніше ніж зазначений закон набрав чинності.

Звертають увагу на те, що розгляд справи №2 -982/2010 проходив без залучення до справи законного власника майна - Львівської міської ради, а Мистецький фонд імені Короля Данила та ОКП «БТІ та ЕО» не є тими органами до компетенції якої належить передача у власність майна територіальної громади м. Львова.

Рішення Галицького районного суду м. Львова у справі №2-982/2010 від 18 листопада 2010 року не може бути правовою підставою для набуття права власності на спірне майно, як і першим набувачем так і іншими особами, після нього.

Просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов прокуратури задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора Заєць І.Є., представника Львівської міської ради Павлової З.П., представника Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради Чижович І.З. на підтримання апеляційних скарг, представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на їх заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокуратури Львівської області та Львівської міської ради підлягають до задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 грудня 2018 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення по справі.

Відмовляючи у задоволенні позову прокурора, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували передачу спірного нежитлового приміщення загальною площею 67,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 у комунальну власність та прийняття такого приміщення до комунальної власності. Рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів №222 від 14 квітня 1987 року стосувалася лише житлового фонду. Тому Львівська міська рада не має повноважень на витребування даного майна від добросовісного набувача яким є ОСОБА_1 .

З таким висновком суду погодитися не можна із наступних підстав.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини 1, 2 статті 319 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина 1 статті 321 ЦК України).

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частини 1, 2 статті 386 ЦК України).

Згідно зі статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

У відповідності з частиною 1 статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Судом та матеріалами справи встановлено, що в Галицькому районному суді м. Львова за вх.№24115 зареєстрована справа 2-982-1/10 за позовом ОСОБА_3 до Мистецького фонду імені короля Данила, Обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про розірвання договору найму та визнання права власності.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18 листопада 2010 року у вказаній справі розірвано договір найму, укладений між ОСОБА_3 та Мистецьким фондом імені Короля Данила 01 січня 2009 року.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на нежитлові півпідвальні приміщення площею 67,80 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , позначені на поверховому плані під індексами: 7-1 площею 9,0 кв.м, 7-2 площею 4,4 кв.м, 7-3 площею 1,5 кв.м, 7-4 площею 7,5 кв.м, 7-5 площею 21,4 кв.м, 7-6 площею 24,0 кв.м.

Зобов`язано Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» зареєструвати за ОСОБА_3 право власності на нежитлові півпідвальні приміщення площею 67,80 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , позначені на поверховому плані під індексами: 7-1 площею 9,0 кв.м, 7-2 площею 4,4 кв.м, 7-3 площею 1,5 кв.м, 7-4 площею 7,5 кв.м, 7-5 площею 21,4 кв.м, 7-6 площею 24,0 кв.м.

Мартиняк В.В., на підставі рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 листопада 2010 року у справі №2-982-1/2010, зареєстрував право власності на нежитлові півпідвальні приміщення загальною площею 67,8 кв.м на АДРЕСА_1 /а.с. 17/.

Як убачається з матеріалів справи, в подальшому, 26 березня 2011 р. ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Галанюк Н. Я., продав вказані приміщення ОСОБА_5

25 жовтня 2016 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Величко Н.Я., відповідно до умов якого ОСОБА_1 безоплатно отримав нежитлові півпідвальні приміщення, загальною площею 67,8 кв.м на АДРЕСА_1 /а.с. 35, 36/.

Встановлено, що СВ Галицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001899 від 04 травня 2017 р. за фактом підроблення рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 листопада 2010 р. у справі №2-982/2010, на підставі якого зареєстровано право власності на нежитлові приміщення площею 67,8 кв.м, що на АДРЕСА_1 , з попередньою правовою кваліфікацією - ч. 3 ст. 358 КК України /а.с. 11/.

Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи №6/389 від 02 серпня 2017р. підписи від імені судді ОСОБА_6, які наявні на рішеннях Галицького районного суду м. Львова від 18листопада 2010 у справі №2-982/2010, виконані не ОСОБА_6 , а іншою особою /а.с. 21-24/.

Окрім цього, згідно з висновком технічної експертизи документів №6/390 від 03 серпня 2017 відтиски печатки Галицького районного суду м. Львова, які наявні на рішеннях Галицького районного суду м. Львова від 18 листопада 2010 у справі №2-982/2010 нанесені не гербовою печаткою Галицького районного суду м. Львова /а.с. 25-28/.

Згідно протоколу допиту ОСОБА_3 в якості свідка в межах кримінального провадження за №0001899 від 04 травня 2017 року, остатній показав, що ніякого позову до Мистецького фонду імені Короля Данила він у жовтні 2010 року не подавав, в Галицькому районному суді м. Львова не був, нікому не доручав подавати такого від його імені.

Крім того, ОСОБА_3 показав, що у 2009-2010 роках робив ремонт у квартирі у м. Львові де власник квартири попросив у нього ксерокопію паспорта. Пізніше цей власник повідомив його, що оформив на нього приміщення чи квартиру, і що дане приміщення потрібно продати.

Він на вимогу цього власника з дружиною приїхали до нотаріальної квартири де переписали приміщення на нового набувача - ОСОБА_5 (т.1 а.с.29-31).

Аналогічні за змістом показання в межах зазначеного кримінального провадження дала свідок ОСОБА_7 (дружина ОСОБА_3 ) (т.1 а.с.32-34).

Таким чином встановлено, що ОСОБА_3 у жовтні 2010 року з позовом до Мистецького Фонду імені Короля Данила про визнання права власності не звертався, позовної заяви не підписував, підписи наявні на рішеннях Галицького районного суду м. Львова від 18 листопада 2010 у справі №2-982-1/2010, виконані не суддею ОСОБА_6, а іншою особою, дане рішення не завірене печаткою Галицького районного суду м. Львова. Тому ОСОБА_3 не набув права власності на нежитлові приміщення площею 67,8 кв.м, що на АДРЕСА_1 .

07 лютого 1991 року Верховною Радою УРСР було прийнято Закон УРСР «Про власність», яким встановлювалася рівноправність таких форм власності, як індивідуальна (особиста і приватна трудова), колективна, державна та визначалося, що до державної власності в Українській РСР належить загальнодержавна (республіканська) власність і власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальна власність).

Під суб`єктом права загальнодержавної (республіканської) власності визначалася держава в особі Верховної Ради Української РСР, під суб`єктом права комунальної власності - адміністративно-територіальні одиниці в особі обласних, районних, міських, селищних, сільських Рад народних депутатів.

В ст.ст.34,35 названого Закону визначалося, що загальнодержавну (республіканську) власність скидають: майно, що забезпечує діяльність Верховної Ради Української РСР та утворених нею органів; майно Збройних Сил, органів державної безпеки, прикордонних і внутрішніх військ; оборонні об`єкти; єдина енергетична система; система транспорту загального користування, зв`язку інформації, що мають загальнодержавне (республіканське) значення; кошти республіканського бюджету; республіканський національний банк, інші державні республіканські банки та установи і створювані ними кредитні ресурси; республіканські резервні, страхові та інші фонди; майно вищих і середніх спеціальних навчальних закладів; майно державних підприємств; об`єкти соціано-культурної сфери або інше майно, що становить матеріальну основу суверенітету України і забезпечує її економічний та соціальний розвиток.

Під об`єктами права комунальної власності розумілося майно, що забезпечує діяльність Рад і утворюваних ними органів; кошти місцевих бюджетів, державний житловий фонд, об`єкти житлово-комунального господарства; майно закладів освіти, культури, охорони здоров`я, торгівлі, побутового обслуговування; майно підприємств; місцеві енергетичні системи, транспорт, системи зв`язку та інформації, включаючи націоналізоване майно, передбачене відповідним підприємствам, установам, організаціям; а також інше майно, необхідне для забезпечення економічного і соціального розвитку відповідної території.

На виконання приписів Закону України «Про власність» Кабінетом Міністрів України 05 листопада 1991 року було прийнято постанову №311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю), що заклало правові підстави для розподілу майна, яке в радянський період було включно державним, на державне та комунальне.

На виконання цієї постанови виконавчий комітет Львівської обласної ради народних депутатів прийняв рішення від 24 грудня 1991 р.№728 «Про розмежування обласної комунальної власності і власності адміністративно-територіальних одиниць/підприємств та організацій житлово-комунального господарства області/». Цим рішенням затверджено перелік підприємств та організацій, які відносяться до комунальної власності Львівської міської ради народних депутатів, до якого включено також житловий та нежитловий фонд Львівської міської ради народних депутатів м. Львова.

У зв`язку з тим, житлові і нежитлові приміщення, які не були відчужені на користь фізичних та /або юридичних осіб, належать до комунальної власності територіальної громади міста. При цьому, державна реєстрація права комунальної власності на окремі об`єкти нерухомого майна в будинку комунальної власності для підтвердження правового титулу територіальної громади як власника певного об`єкту нерухомості не вимагається.

Суд першої інстанції на зазначені положення законодавства уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відсутність даних пропередачу спірного нежитлового приміщення загальною площею 67,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 у комунальну власність та прийняття такого приміщення Львівською міською радою до комунальної власності.

Крім того, при розгляді справи 2-982-1/10 дійсний власник спірного майна - Львівська міська рада не була учасником судового процесу, в межах розгляду зазначеної справи не відбулося примусове вилучення майна у його дійсного власника, а також не ухвалювалось рішення щодо припинення права власності на нього на підставі ст.346 ЦК України.

Отже, рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 листопада 2010 року у справі №2-982-1/10 не було реалізовано та не є правовою підставою для набуття права власності нас спірне майно як за ОСОБА_3 , так і іншими особами після нього, адже право власності територіальної громади м. Львова на це майно не припинялося, жодних заходів щодо відчуження майна не вживалося.

Відповідач ОСОБА_1 є добросовісним набувачем в розумінні вимог частини 1 статті 388 ЦК України, а спірне нерухоме майно вибуло з володіння власника (територіальної громади міста Львова) поза його волею, у зв`язку з чим нежилі півпідвальні приміщення загальною площею 67,8 кв.м по АДРЕСА_1 підлягають поверненню територіальній громаді міста Львова в особі Львівської міської ради.

Строк позовної даності позивачем у даному випадку не пропущено, оскільки право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника, який, як встановлено вище, Львівська міська рада у законний спосіб не втратила.

З урахуванням зазначеного, апеляційні скарги прокуратури Львівської області та Львівської міської ради підлягають до задоволення, рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 грудня 2018 року скасуванню пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення позову заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №1 в повному обсязі.

Керуючись ст.ст., 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокуратури Львівської області та Львівської міської ради -задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 грудня 2018 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №1 в інтересах Львівської міської ради задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради (79000, м. Львів пл.Ринок,1, ідентифікаційний номер 04055896) нежитлове приміщення загальною площею 67,8 кв.м. по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

Визнати недійсним та скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення загальною площею 67,8 кв.м. по АДРЕСА_1 , здійснену 25 листопада 2016 року приватним нотаріусом Львівського міського нот ареального округу Величко Н.Я. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Львівської області 8810 гривень судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівської міської ради 5286 гривень судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 15 липня 2019 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.