П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2019року м. Київ

Справа № 758/9318/17

Провадження: № 22-ц/824/1645/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар Глухенька М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Косовської Аліни Петрівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 3 серпня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Ларіонової Н.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

В липні 2017року ОСОБА_1 звернуласьдо суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди. Просила усунути перешкоди у користуванні належною їйна праві власності земельною ділянкою, яка призначена для ведення садівництва, шляхом перенесення огорожі на визначену державним актом на право власності межу земельної ділянки, а також відшкодувати моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовала тим, що вона є власником земельної ділянки, що межує із земельною ділянкою, власником якої є ОСОБА_2 В липні 2016 р. вона звернулась до голови садового товариства з письмовою заявою щодо перевірки фактичних меж земельної ділянки, у відповідь на яку в березні 2017 року голова правління запросила письмово у кожної із сторін офіційні документи, що підтверджують реальні розміри та розмежування меж земельних ділянок між ними в натурі. В квітні 2017 р. вона звернулась до ТОВ «Торговий дім «Земля» щодо розробки технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), в результаті проведення робіт яким встановлено, що 0,0015 га земельної ділянки, що належить позивачу, захоплено відповідачем. 10.06.2017 р. за результатами зборів правління товариства було зобов`язано ОСОБА_2 прибрати частку її паркану, що знаходиться на її земельній ділянці, але до теперішнього часу ОСОБА_2 не виконала дану вимогу, чим порушила її право власності.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 3 серпня 2018 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Зазначила, що, ухвалюючи рішення, суд не надав належної оцінки доводамОСОБА_1 , що вона є власником земельної ділянки площею 0,0615 га, розташованої на АДРЕСА_1 і, ОСОБА_2 порушено її право власності, а також безпідставно відхилив надану нею Технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, як доказ по справі.

16 листопада 2018 року Київським апеляційним судом відкрито провадження у даній справі.

ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу. Просив залишити апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначив, що надана позивачем технічна документація є неналежним доказом через відсутність достовірної інформації та порушення порядку його складання. Суд обґрунтовано відмовив у позові за недоведеністю заявлених вимог.

В судовому засіданні ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити з наведених у ній підстав.

ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заслухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справ та встановлено судом, позивачка ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності від 03.04.2007 р. є власником земельної ділянки площею 0,0615 га, розташованої на АДРЕСА_1 для ведення садівництва. Садовий будинок АДРЕСА_1 , який розташований на даній земельній ділянці, згідно свідоцтва про право власності від 20.12.2012 р., на праві приватної власності належить позивачу.

Суміжна земельна ділянка площею 0,0619 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі Державного акту на право власності від 23.04.2001 р. належить відповідачці ОСОБА_2 .

На замовлення ОСОБА_1 ТОВ «Торговий дім «Земля»було складено технічну документацію і землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі за адресою: АДРЕСА_1 .

В червні 2017 р. ОСОБА_1 , посилаючись на технічну документацію із землеустрою, складену ТОВ «Торговий дім «Земля», звернулась до голови СТ «Будівельник» з пропозицією прибрати паркан ОСОБА_2 , зазначила, що відповідачка захопила 0,0015 га її земельної ділянки.

Повідомленням від 14.06.2017 р. голова СТ «Будівельник» повідомила ОСОБА_2 про необхідність прибрати паркан.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди

При цьому, суд першої інстанції виходив із того, що технічна документація із землеустрою, складена ТОВ «Торговий дім «Земля» щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, фотографії та покази свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не є неналежними доказами для встановлення факту відповідності меж земельної ділянки. Крім того, позивачка відмовилась від проведення відповідної експертизи для з`ясування даних, за допомогою яких можна було б ідентифікувати зайняті відповідачкою земельні ділянки.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом способів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Приписами ст.ст.12 ч.3, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому, відповідно до вимог статті 57, частини першої статті 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частин першої, третьої, шостої статті 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам. Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.

Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі земельних ділянок у власність чи в користування. Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до статті 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Відновлення меж земельної ділянки на місцевості передбачає повторне винесення меж в натуру на підставі наявної земельно-кадастрової документації.

Згідно із пунктом 2.1 вищевказаної Інструкції встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до пункту 2.3 вищезгаданої Інструкції для встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) охоплюється комплекс робіт, а саме: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Таким чином, за змістом статті 55 Закону України «Про землеустрій», межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) визначаються не відповідно до акта узгодження та визначення меж, а згідно з наявними планово-картографічними матеріалами та матеріалами кадастрової зйомки.

Як вбачається з матеріалів справи, Технічна документація із землеустрою, складена ТОВ «Торговий дім «Земля» на замовлення ОСОБА_1 , була виконана інженерами-землевпорядниками Барановим Ю.Л. та Манькутою О.П. , які мають спеціальні знання. До технічної документації додані кваліфікаційні сертифікати інженера-землевпорядника, видані на ім`я Баранова Ю.Л. та Манькути О.П. , які підтверджують їх кваліфікацію та право на складання документації із землеустрою, виконання топографо-геодезичних робіт, проведення обстеження земель при здійсненні землеустрою.

Надана Технічна документація із землеустрою містить дані, що стосуються встановлення меж земельної ділянки площею 0,0615 га, розташованої на АДРЕСА_1 , а тому, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що дана документація не є доказом по даній справі. Також, суд безпідставно відхилив посилання на фотознімки, що долучені до матеріалів справи, у зв`язку з чим дійшов необґрунтованого висновку про відмову в позові.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_1 не може бути задоволений з наступних підстав.

Так, зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів, убачається, що як на підставу для задоволення позову ОСОБА_1 посилалася на те, що в процесі виконання робіт з технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на її замовлення було встановлено, що частину її земельної ділянки було захоплено власником суміжної земельної ділянки ОСОБА_2 , та просила усунути перешкоди у користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою, шляхом перенесення огорожі на визначену державним актом на право власності межу земельної ділянки.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що земельні ділянки по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , та по АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_2 були розмежовані бетонним парканом, який установлений зі сторони земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , та парканом із металевої сітки, що установлений зі сторони земельної ділянки по АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_2

В своїх поясненнях ОСОБА_2 , заперечуючи проти позову, зазначила, що паркан з металевої сітки з її сторони було демонтовано, залишився лише паркан ОСОБА_1 . На підтвердження вказаних обставин в матеріалах справи наявні фото земельних ділянок. Також, вказані обставини не спростовані і ОСОБА_1 .

Таким чином, на час розгляду справи земельні ділянкипо АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_2 були розмежовані лише бетонним парканом, який належить позивачці ОСОБА_1 .

Статтями 15, 16 ЦК України визначено права особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Враховуючи викладене, суд не убачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усуненняперешкод у користуванні належною їйна праві власності земельною ділянкою шляхом перенесення огорожі на визначену державним актом на право власності межу земельної ділянки, а також відшкодуванняморальної шкоди.

Відповідно, рішення Подільського районного суду від 3 серпня 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові ОСОБА_1 з інших праових підстав.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду від 3 серпня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 03 липня 2019 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль