Справа № 758/8605/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2019 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Гальчинській А.О.,

за участю: представника позивача - адвоката Стасюка Б.В.,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі районного суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018 р. До Подільського районного суду м.Києва, на підставі ухвали Солом`янського районного суду м.Києва від 23.10.2018 р., за підсудністю надійшов позов, в якому позивач ОСОБА_3 просить: 1) розірвати зареєстрований з відповідачем 07.07.2017 р. шлюб, в якому вони мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2) визначити місце проживання малолітньої дитини - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позивачем як матір`ю дитини.

Провадження відкрито ухвалою від 17.12.2018 р.

Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 02.07.2019 р. роз`єднані в самостійні провадження позовні вимоги за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у місті Києві державної адімінстрації про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

Позов в частині визначення місця проживання дитини мотивований тим, що 07 липня 2017 року позивач ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_2 о., який зареєстрований Шевченківським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві за актовим записом № 1049. Під час перебування у шлюбі народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Посилаючись на те, що 31.08.2018 р. між сторонами був укладений договір про визначення місця проживання дитини та участь батьків у її вихованні, в якому сторони узгодили між собою, що після розірвання шлюбу малолітня дитина заявників буде проживати разом з матір`ю - ОСОБА_3 . Крім того у вищевказаному договорі сторони врегулювали між собою порядок здійснення ними батьківських прав, визначили обов`язки кожного з них по вихованню спільної дитини та їхні спільні зобов`язання, однак відповідач своїх зобов`язань за договором про сплату аліментів не виконує, а тому матеріальним забезпеченням малолітньої дитини займається виключно позивачка. У зв"язку з вищезазначеним позивач просить визначити місце проживання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_3 , за адресою її проживання.

В підготовчому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам.

В підготовче судове засідання відповідач не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, подав заяву в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Представник Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації в підготовче засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи за відсутністю представника третьої особи.

Суд, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що з 07.07.2017 р. сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Подільського районного суду м.Києва від 02.07.2019 р. (справа № 760/26384/18).

Сторони по справі є батьками малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджуються свідоцтвом про народження.

Судом встановлено, що сторони по справі мешкають окремо, з липня 2017 р. дитина проживає з позивачем.

01.08.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір про сплату аліментів на дитини, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Шевчук В.О., зареєстровано в реєстрі за № 721.

Відповідно до п. 2 вищевказаного договору за домовленістю батьків, даним договором встановлюється обов`язок батька сплачувати на утримання дитини аліменти в розмірі 5000,00 грн. щомісяця, до досягнення дитиною повноліття.

Згідно висновку Солом`янської районного в місті Києві державної адміністрації від 24.09.2019 р. № 108-12813, орган опіки та піклування, з метою забезпечення виключно прав та інтересів дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_3 .

Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.4, 5 ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, окрім того положення ч. 1 ст. 161 СК, вказують на необхідність з`ясування особистої прихильності дитини до кожного з батьків.

В принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, записано: « Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення».

В частині 2 статті 3 Конвенції про права дитини, що діє з 27 вересня 1991 року вказано: « Держави - учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її згоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи».

Статтями 8, 11, 12 Закону України « Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, № 2402 визначено: «Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки та особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного із них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Вихованням в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її. здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці».

Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13 ), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд по правам людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по - перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року № 789 - ХІІ визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Відповідно до статті 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з положеннями статті 9 зазначеної Конвенції, держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Крім того, відповідно до положень абзацу 2 принципу 7 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1386 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на якому лежить відповідальність за його навчання: ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Також при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини необхідно виходити з балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Необхідно враховувати принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенцію про права дитини, ратифіковану постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року № 789 - ХІІ, та положення національного законодавства.

Декларація, прийнята резолюцією 1386 ( XIV ) Генеральної Асамблеї ООН - це міжнародний договір у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів та Закону України « Про міжнародні договори України». Вона встановлює основні принципи в сфері забезпечення прав дитини.

У свою чергу Конвенція про права дитини є міжнародним договором, приєднавшись до якого у 1991 році, Україна взяла на себе зобов`язання щодо забезпечення прав дитини, закріплених у цьому документі. Конвенція - частина законодавства України, як міжнародний договір має пріоритет над національним законодавством, її застосування обов`язкове.

Конвенція про права дитини ґрунтується на принципах, закріплених у Декларації, і розвиває її положення, встановлюючи зобов`язання для країн - учасниць.

Національне сімейне законодавство, яке будується на основі Конвенції, передбачає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суд виходить з принципу рівності прав і обов`язків обох батьків, віддаючи перевагу тому з них, хто може створити найбільш сприятливі умови для виховання дитини, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько ( - ки ) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Виходячи з наведеного, враховуючи те, що дитина відноситься до вікової категорії дітей молодшого дошкільного віку, відсутність виняткових обставин для розлучення дитини з матір`ю, наявність у позивача можливості забезпечити умови життя, необхідні для розвитку малолітнього сина, суд дійшов висновку, що визначення місця проживання дитини з позивачем буде відповідати інтересам дитини.

При цьому, визначаючи місце проживання дитини з матір`ю, суд вважає за необхідне визначити період, на який суд визначає таке проживання, оскільки суд бере до уваги, що відповідно до ст.29 ЦК України дитина, яка досягла 14 років, вільно обирає собі місце проживання з тим із батьків, які проживають окремо.

Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими, заснованими на законі та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

На підставі вищевикладеного, Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенцією про права дитини, ст.ст. 19,161 Сімейного Кодексу України, ст.29 Цивільного кодексу, керуючисьст.ст.4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 25 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, п.15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП - НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП - НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ), третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини - задовольнити в повному обсязі.

Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з матір`ю - ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) до досягнення дитиною 14-річного віку.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Подільського районного

суду м.Києва Н.М. Ларіонова