ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/807/1474/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
У Х В А Л А

18 липня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Полякова О.З.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції клопотання ОСОБА_1 про призначення у справі повторної посмертної судово-медичної експертизи,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 , яка діяла в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , про визнання недійсним складеного ОСОБА_4 на користь останнього заповіту від 20 грудня 2007р. з тих підстав, що спадкодавець на час складання цього заповіту в силу розладу його психічного здоров`я не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 надала письмове клопотання про призначення у справі повторної посмертної судово-медичної психіатричної експертизи, оскільки висновок експертизи № 69 від 09.02.2018р. викликає сумніви щодо його правильності, він є неповним, необґрунтованим та суперечить матеріалам справи, має недоліки щодо його оформлення, та з урахуванням розгляду справи без її участі, вважає, що є необхідним призначення повторної експертизи.

Заслухавши думку представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , яка заперечувала проти призначення повторної експертизи, перевіривши доводи клопотання за матеріалами справи, колегія суддів вважає, що воно не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 2 статті 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необгрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза,

яка доручається іншому експерту.

Встановлено, що відповідно до заповіту від 20 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Горох Л.І., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на випадок своєї смерті призначив спадкоємцем належної йому на праві приватної власності квартири АДРЕСА_1 онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /Том 2, а.с.69/.

Вказаний заповіт, наразі, оспорюється позивачем, яка вважає, що волевиявлення заповідача не було вільним у зв`язку з тим, що під час його складання він в силу психічного розладу не міг керувати своїми діям та розуміти їх значення.

Справа розглядається судом першої інстанції з грудня 2014р. та містить долучені письмові докази у вигляді копії Акту від 12.07.2012р. № 542 первинної посмертної судово-психіатричної експертизи, яка була проведена у іншій цивільній справі на підставі ухвали суду від 13.03.2012р. (Т. 3 а.с. 92-96), копії Акту від 18.09.2013 р. № 548 посмертної судово-психіатричної експертизи, проведеної на підставі ухвал суду від 06.06.2013р. та від 27.06.2013р. (Т. 3 а.с. 103-107).

У цій справі ОСОБА_1 26.01.2017р. було подано письмове клопотання про призначення посмертної судово-медичної психіатричної експертизи для з`ясування питання щодо наявності психічних розладів у ОСОБА_4 станом на 20 грудня 2007р. та чи міг він у зв`язку з цим усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними станом на цю дату (Т. 3 а.с. 80).

Аналогічне письмове клопотання подано ОСОБА_2 (Т. 4 а.с. 38).

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 квітня 2017р. у цій справі призначено посмертну судово-медичну психіатричну експертизу, проведення якої доручено Одеській обласній клінічній психіатричній лікарні, на вирішення якій постановлені запитання: чи були у ОСОБА_4 психічні розлади на час складання заповіту (12 грудня 2007р.); чи міг він за своїм психічним станом усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними на час складання заповіту від 12 грудня 2007р. ( Т. 4 а.с. 42).

Вказана експертиза була проведена та надано висновок № 69 від 09.02.2018р., у якій експертами досліджувався психічний стан ОСОБА_4 на 20 грудня 2007р., а не на 12 грудня 2007р. як суд помилково зазначив в ухвалі, тобто саме на день складання заповіту від 20 грудня 2007р. ( Т. 4 а.с. 47-59).

Експертами повністю проаналізовано всі документи, зібрані у справі протягом часу її розгляду з грудня 2014р по день призначення експертизи - 24 квітня 2017р., та на підставі цього ретельного аналізу, наведеного у мотивувальній частині дослідження, зроблено відповідний висновок.

Будь-яких обґрунтованих доводів щодо неповноти або суперечності вказаного висновку експертизи, позивач не зазначила, вказавши неконкретизовані посилання на те, що цей висновок визиває у неї сумніви щодо його правильності.

В судовому засіданні, підтримуючи своє клопотання, ОСОБА_1 заявляла, що експертиза проведена без витребування медичної картки хворого ОСОБА_4 з Мелітопольської поліклініки № 1, яка знаходиться в неї на руках, надавши її колегії для огляду, а також вказувала, що не було досліджено Акту СМЕ № 740.

Проте колегія вважає, що ці ствердження не дають підстав вважати, що у справі необхідна повторна експертиза.

Так, у переліку наданих на експертизу документі зазначається про Акт СМЕ № 740, а з тексту дослідницької частини висновку вбачається, що він був предметом дослідження.

Що стосується іншої медичної картки, то цю картку позивач мала можливість надати суду на час призначення експертизи, оскільки вона знаходилась у неї на руках. Але таких

дій не вчинила, хоча справа розглядалась на день призначення експертизи 2 роки і 5 місяців, а між заявленням клопотання ОСОБА_1 та призначення експертизи пройшло 3 місяці.

Посилання позивача на те, що вона не була присутня у судовому засіданні під час вирішення клопотань сторін у справі про призначення експертизи не створює підстав для визнання порушеними прав позивача, оскільки в цьому засіданні був присутнім її представник - ОСОБА_5 , про що безпосередньо зазначено судом в ухвалі від 27.04.2017р. та у журналі судового засідання. ( Т. 4 а.с. 39-42).

Отже, зважаючи на тривалий строк розгляду справи, колегія вважає, що у позивача не було перешкод для долучення вказаної медичної картки до матеріалів справи та надання її на дослідження експертам.

Згідно з вимогами статті 60 ЦПК України у редакції, яка була чинна на час призначення експертизи, обов`язок доказування, а відтак подання доказів, покладається на сторони. А тому ОСОБА_1 сама не виконала свій обов`язок подати відповідні докази або заявити про них суду першої інстанції протягом трьох років розгляду справи, що є підставою для відмови позивачу у відповідності до положень статті 367 ЦПК України для дослідження таких доказів на стадії апеляційного провадження. А відтак, і для призначення з їх урахуванням повторної експертизи.

Таким чином, колегією не встановлено підстав для призначення у цій справі повторної посмертної судово-медичної психіатричної експертизи.

Керуючись ст.ст. 103, 113, 367, 381 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_1 про призначення у цій справі повторної посмертної судово-медичної психіатричної експертизи залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, та окремому від постанови суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 26 липня 2019 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Поляков О.З.