Справа № 344/2623/18
Провадження № 22-ц/4808/940/19
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Мелінишин Г.П., Ясеновенко Л.В.

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 08 травня 2019 року, в складі судді Пастернак І.А., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еміграційний центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання інформаційно-консультативних послуг

в с т а н о в и в :

В лютому 2018 року ТзОВ «Еміграційний центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання інформаційно-консультативних послуг №ДВ2013-20121120 від 20.11.2012 в розмірі 161 880, 00 грн, пені в сумі 59 086,20 грн, штрафу - 48 564,00 грн, та понесених витрат по оплаті судового збору.

Позивач свої вимоги мотивував тим, що 20.11.2012 року між ним та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання інформаційно-консультативних послуг №ДВ2013-20121120, відповідно до якого позивач зобов`язався надати відповідачу інформаційно-консультативні послуги щодо умов і порядку отримання відповідачем імміграційної візи на право постійного проживання на території США та правильного заповнення документів для подачі в посольство США, а відповідач у свою чергу зобов`язалася здійснити оплату за надані послуги.

Відповідно до умов договору вартість послуг за даним договором становить 65200грн., що еквівалентно 8000 доларів США. Відповідач зобов`язаний оплатити вартість наданих послуг на протязі 18 місяців з моменту підписання акту прийому-передачі наданих послуг до даного договору в наступному порядку: 20% вартості послуг на протязі 4 місяців з моменту підписання акту прийому-передачі наданих послуг; 30% вартості послуг на протязі 9 місяців з моменту підписання акту прийому-передачі наданих послуг; решта суми на протязі 18 місяців з моменту підписання акту прийому-передачі наданих послуг.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, що підтверджується підписаним 28.08.2013 року відповідачем актом прийому-передачі наданих послуг до договору № ДВ2013-20121120, натомість відповідач свої зобов`язання за договором в частині оплати послуг виконала не в повному обсязі, сплативши позивачу 04.11.2013 року 2 000,00 доларів США (станом на день платежу еквівалентно 15 980,00грн), а тому борг становить 6000,00 доларів США, що по курсу НБУ становить 161880 грн.

Позивач, посилаючись на те, що відповідач не виконала у повному обсязі взяті на себе зобов`язання за договором, просив стягнути з ОСОБА_1 борг в розмірі 161880 грн, пеню за прострочення оплати вартості послуг за кожен день прострочення у сумі 59 086,20 грн та штрафу розмірі 48564,00грн за невиконання обов`язку щодо пред`явлення оригіналу закордонного паспорта та імміграційної візи.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 08 травня 2019 року позов ТзОВ «Еміграційний центр» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Еміграційний центр» грошові кошти в розмірі 161 880 грн заборгованості за договором про надання інформаційно-консультативних послуг №ДВ2013-20121120 від 20.11.2012 року, 59 086 грн 20 коп. пені, 48 564 грн штрафу та 4 042 грн 95 коп витрат по оплаті судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У своїх доводах вказує на те, що судом невірно дано правову оцінку умовам договору про надання інформаційно-консультативних послуг який укладено 20.11.2012 року, оскільки в жодному з пунктів договору не передбачено оплату за надані послуги в іноземній валюті чи в переводі з іноземної валюти на гривневий еквівалент на час платежу.

Відповідно до вимог ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України є грошова одиниця гривня.

Апелянт вважає що до спірних правовідносин суд повинен був застосувати ст. 261 ЦПК України, оскільки згідно умов договору відповідач ОСОБА_1 зобов`язана була повертати позивачу кошти трьома частинами, а саме 20% від загальної суми на протязі 6 місяців, 30% від загальної суми на протязі 12 місяців та решту коштів на протязі 18 місяців. Таким чином на думку апелянта сторонами погоджено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами, тому право позивача вважається порушеним з моменту недотримання відповідачем строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Оскільки відповідач першу суму коштів за надання інформаційно-консультативних послуг сплатила вчасно, стосовно сплати 30% вартості послуг строк позовної давності закінчився 28.08.2017 року, то на час подання позовної у лютому 2018 року ТзОВ «Еміграційний центр» мав підстави заявляти вимоги до ОСОБА_1 щодо стягнення коштів у сумі 29660 грн.

На думку апелянта до стягнення підлягала наступна сума: 29660 грн основна сума боргу, 10825,90 грн пеня, 2671,80 грн -3% річних та 17914,64 грн інфляційні, а всього 61072, 37 грн.

Апелянт вказав також, що суд безпідставно всупереч вимогам ст. 261 ЦК України стягнув 48564 грн штрафу, оскільки з 2013 року на час подання позовної заяви у 2018 році сплив строк позовної давності за фактом можливого накладення на ОСОБА_1 штрафних санкцій.

Позивачем в процесі судового розгляду не було надано оригіналу Статуту ТзОВ «Еміграційний центр», оригіналу договору та акту приймання-передачі виконаних робіт з підписами ОСОБА_1 , а також прихідного касового ордера про внесення відповідачем коштів в касу ТзОВ «Еміграційний центр» 04.11.2013 року.

Правом на відзив позивач не скористався.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги з наведених в ній мотивів, просив рішення суду скасувати, постановити нове про відмову в задоволенні позовних вимог ТзОВ «Еміграційний центр»

Представник ТзОВ «Еміграційний центр» заперечив вимоги апеляційної скарги, посилаючись на обгрунтованість висновків суду першої інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи рішення про задоволення позовних вимог ТзОВ «Еміграційний центр», суд першої інстанції входив з того, що оскільки позивачем всі умови договору були виконані, а відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором в частині оплати послуг виконала не в повному обсязі, то позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з оплати послуг за договором, стягнення пені та штрафу є обґрунтованими.

Однак з таким висновком суду колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 20.11.2012 року між ТзОВ «Еміграційний центр» (консультант) та ОСОБА_1 (клієнт) укладено Договір про надання інформаційно-консультативних послуг № ДВ2013-20121120, відповідно до якого інформаційно-консультативні послуги надаються консультантом за плату та полягають в наданні клієнту усних консультацій та інформації про імміграційні вимоги та імміграційне законодавство США;заповненні імміграційних форм, анкет, переклад інформації про клієнта на англійську мову, відправлення імміграційних форм в Національний візовий центр США; наданні клієнту усних консультацій щодо проходження медичного огляду, інформації про медичні заклади, в яких можна пройти медичний огляд; здійсненні підготовки клієнта для проходження співбесіди в посольстві США в м. Києва, наданні клієнту інформації щодо проведення співбесіди в посольстві США в м. Києві; формуванні пакета документів для пред`явлення в посольстві США в м. Києві; наданні клієнту усних консультацій щодо дотримання вимог США до осіб, які прибувають до США на постійне місце проживання;наданні клієнту усних консультацій щодо підтвердження фінансової незалежності (пред`явлення особистих коштів фінансова підтримка від родичів, які проживають в США, отримання запрошення на роботу від працедавця в США); наданні клієнту усних консультацій щодо основних моментів адаптації в США;

Відповідно до умов даного договору клієнт зобов`язувався здійснити оплату консультанту за надані послуги, а також виконувати інші умови даного договору (а.с.7, 8).

Відповідно до п. 3.2 р. 3 Договору про надання інформаційно-консультативних послуг, вартість послуг за даним договором становить 65 200, 00 грн., що еквівалентно 8000 доларів США.

Згідно акту прийому-передачі наданих послуг від 12.08.2013 року до договору № ДВ2013-20121120 від 20.11.2012 року, ОСОБА_1 підтвердила що їй надано консультантом інформаційно-консультативні послуги щодо умов і порядку отримання клієнтом імміграційної візи на право постійного проживання на території Сполучених Штатів Америки, а також послуги щодо правильного заповнення документів для подачі в посольство Сполучених Штатів Америки в м. Києві. Інформаційно-консультативні послуги були надані в повному обсязі та належним чином, жодних претензій до консультанта щодо виконання договору клієнт не має і зобов`язалася сплатити кошти за надані інформаційно-консультативні послуги консультанту в повному обсязі (а.с.9).

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що вартість послуг за даним договором становить 65200 грн, що еквівалентно 8000 доларів США.

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання по оплаті за надані послуги.

Пунктом 3.3 р. 3 Договору передбачено, що клієнт зобов`язаний оплатити вартість наданих послуг у сумі 65200 грн., що еквівалентно 8000 доларів США на протязі 18 місяців з моменту підписання акту прийому-передачі наданих послуг до даного договору в наступному порядку: 20% вартості послуг на протязі 4 місяців з моменту підписання акту прийому-передачі наданих послуг; 30% вартості послуг на протязі 9 місяців з моменту підписання акту прийому-передачі наданих послуг; решта суми на протязі 18 місяців з моменту підписання акту прийому-передачі наданих послуг.

Таким чином сторонами договору погоджено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами.

Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що відповідач ОСОБА_1 на виконання умов договору 04.11.2013 року сплатила позивачу 2000 дол США (що станом на день платежу еквівалентно 15980 грн).

Відповідач заперечуючи позовні вимоги позивача просила застосувати позовну давність.

Відповідно до положень ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність, згідно ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на те, що умовами договору передбачено обов`язок відповідача здйснити оплату за надані послуги на протязі 18 місяців з часу підписання акту прийому-передачі наданих послуг та розтерміновано оплату на три платежі, зокрема: 20% вартості послуг підлягали оплаті на протязі 4 місяців з моменту підписання акту прийому-передачі наданих послуг; 30% вартості послуг на протязі 9 місяців з моменту підписання акту прийому-передачі наданих послуг; решта суми, тобто 50% на протязі 18 місяців з моменту підписання акту прийому-передачі наданих послуг, то колегія суддів приходить до висновку, що доводи представника апеллянта про те, що фактично сторонами договору погоджено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами є обгрунтованими.

Таким чином, перебіг позовної давності слід обчислювати від дня коли позивач дізнався про порушення свого права, тобто з моменту недотримання відповідачем строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

ОСОБА_1 першу суму коштів за надані послуги сплатила 04 листопада 2013 року в розмірі 2000 дол США. Наступна сума підлягала до оплати в розмірі 30% вартості послуг на протязі 12 місяців з моменту підписання акту прийому передачі наданих послуг, тобто до серпня 2014 року, строк позовної давності по даній вимозі закінчився 28 серпня 2017 року, а ТзОВ «Еміграційний центр звернулось в суд з позовом у лютому 2018 року, таким чином строк позовної давності за даною вимогою сплив у серпні 2017 року.

У зв`язку з наведеним вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 боргу за договором про надання послуг в розмірі 30% вартості послуг не підлягають до задоволення у зв`язку з пропуском позовної давності про застосування якої заявив предтавник відповідача.

Разом з тим, обгрунтованими є вимоги позивача в частині стягнення з відповідача боргу по оплаті за надані послуги - 50% вартості наданих послуг (решту суми) на протязі 18 місяців з моменту підписання акту прийому-передачі наданих послуг. Сума боргу за вказаним платежем становить 130040 грн. , що станом на день постановлення рішення за курсом НБУ становить 4000 доларів США (25,7605 х 4000).

Не заслуговують на увагу посилання представника апелянта на те, що сума боргу за договором підлягає до стягнення виходячи із визначеної договором суми вартості наданих послуг - 65200 грн, оскільки договором не передбачено оплату за надані послуги в іноземній валюті чи в переводі з іноземної валюти на гривневий еквівалент на час платежу.

Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Сторонами в договорі досягнуто згоди щодо оплати клієнтом вартості послуг ТзОВ «Еміграційний центр» у сумі 65200 грн, що еквівалентно 8000 доларів США, тому при стягненні решти боргу в розмірі 50% вартості послуг слід виходити із офіційного курсу долара США на час ухвалення судом рішення.

Що стосується вимог позивача про стягнення пені, то такі є обгрунтованими.

Пунктом 6.9 Договору про надання інформаційно-консультативних послуг передбачено, що за порушення своїх зобов`язань щодо оплати послуг, клієнт сплачує консультанту пеню в розмірі 0,1% від вартості послуг, вказаних в п.3.2 даного договору за кожен день прострочення.

Беручи до уваги, що сума боргу ОСОБА_1 за надані послуги становить 103040 грн, то сума пені рік за кожен день прострочення складає 37610 грн, яка підлягає стягненню з відповідача.

Разом з тим, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення штрафу у розмірі 48564 грн за невиконання відповідачем обов`язку передбаченого п.6.11 Договору щодо пред`явлення оригіналу закордонного паспорта та імміграційної візи не підлягають до задоволення. Пунктом 3.13 Договору передбачено у випадку надання Клієнту імміграційної візи на право постійного проживання на території США, клієнт на протязі 10 робочих днів з дня проведення співбесіди, на якій йому було надано імміграційну візу зобов`язаний прибути до до Консультанта та пред`явити йому для огляду оригінал імміграційної візи на право постійного проживання на території США і надати копію даної візи. За безпідставне невиконання чи несвоєчасне виконання вказаного обов`язку пунктом 6.11 Договору передбачено сплату штрафу в розмірі 30% від вартості послуг за договором.

Із акту-прийому передачі наданих послуг від 28 серпня 2013 року вбачається, що інтерв`ю в посольстві США по імміграційній візі ОСОБА_1 було призначено на 03 вересня 2013 року. Таким чином, перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення штрафу розпочався за спливом 10 робочих днів після 03 вересня 2013 року. Станом на час пред`явлення позову строк позовної давності по вказаній вимозі сплив, а тому у задоволенні вимог позову про стягнення штрафу слід відмовити за спливом позовної давності.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального права, а тому постановлене рішення згідно вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення вимог ТзОВ «Еміграційний центр» та стягнення з ОСОБА_1 на його користь грошових коштів у розмірі 140650 грн, з яких: 103040 грн заборгованості за договором про надання інформаційно-консультативних послуг, 37610 грн пені.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої сплата судового збору покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Беручи до уваги оплату позивачем при зверненні з позовом до суду судового збору у розмірі 4042,95 грн., оплатою ОСОБА_1 при поданні апеляційної скарги на рішення суду судового збору у сумі 6064,43 грн та виходячи із часткового задоволення вимог апеляційної скарги, з ТзОВ «Еміграційний центр» слід стягнути на користь ОСОБА_1 788,38 грн сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 08 травня 2019 року скасувати та постановити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Еміграційний центр» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Еміграційний центр», що знаходиться за адресою м. Івано-Франківськ вул. Мельника 9/Б грошові кошти в розмірі 140650 грн, з яких: 103040 (сто три тисячі сорок ) гривень заборгованості за договором про надання інформаційно-консультативних послуг №ДВ2013-20121120 від 20.11.2012 року, 37610 (тридцять сім тисяч шістсот десять ) гривень пені.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Еміграційний центр», що знаходиться за адресою м. Івано-Франківськ вул. Мельника 9/Б на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 - 788 (сімсот вісімдесять вісім ) гривень, 38 (тридцять вісім) копійок сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 липня 2019 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Г.П. Мелінишин

Л.В. Ясеновенко