"18" липня 2019 р.
Справа № 642/6884/18
2/642/122/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 липня 2019 року Ленінський районний суд м. Харкова (діє на підставі п.3 розділу ХІІ прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 30.09.2016р.) в складі:
головуючого судді - Ольховського Є.Б.
при секретарі - Алімурадовій Т.Я.,
розглянувши в приміщенні суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний Альянс «МОНОЛІТ» про визнання умов договору недійсними, визнання одностороннього розірвання договору незаконним, визнання договору чинним ,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 02.12.2018 року звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний Альянс «МОНОЛІТ», в якому просить суд: визнати несправедливими та недійсними всі умови п. 6.2 Договору про участь в будівництві № 91 від 09.01.2006 р. між ОСОБА_1 (ін.. НОМЕР_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МОНОЛІТ» БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС», і. к. 32436574 (правонаступником є Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельний Альянс «МОНОЛІТ» (і. к. 37190924); визнати односторонню відмову Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний Альянс «МОНОЛІТ» (і. к. 37190924) від договору про участь в будівництві №91 від 09.01.2006 року незаконною та визнати розірвання договору про участь в будівництві № 91 від 09.01.2006 року незаконним; визнати Договір про участь в будівництві №91 від 09.01.2006 року, укладений між ОСОБА_1 (ін. НОМЕР_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МОНОЛІТ» БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС», і.к. 32436574 (правонаступником є Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельний Альянс «МОНОЛІТ» (і. к. 37190924), за виключенням всіх умов та приписів п. 6.2; з усіма додатковими угодами до нього чинним. Позивач зазначає що 09 січня 2006 року між ОСОБА_1 (надалі за текстом Інвестор) та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МОНОЛІТ» БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС», ідентифікаційний код 32436574 (надалі за текстом Забудовник) було укладено Договір про участь в будівництві № 91 (надалі за текстом Договір). Протягом дії Договору укладались наступні додаткові угоди до цього Договору (надалі цитата мовою оригіналу):
- Дополнительное соглашение № 1 от 31.03.2008 г. к Договору об участии в строительстве № 91 от 09.01.2006 г. (щодо зміни банківського рахунку Забудовника);
- Дополнительное соглашение № 2 от 15.01.2013 г. к Договору об участии в строительстве № 91 от 09.01.2006 г. - про наступне:
«1. ООО «Строительный альянс «Монолит» является правопреемником ООО «Монолит» строительный альянс» в части обязательств по договору № 91 от 09.01.2006 г. в полном объеме.
2. Стороны достигли согласия о замене стороны по договору № 91 от 09.01.2006 г. с ООО «Монолит» строительный альянс» на ООО «Строительный альянс «Монолит» с момента подписания данного Дополнительного соглашения.
3. Срок сдачи Объекта в эксплуатацию: 3 квартал 2013 года.
4. В остальном Договор № 91 от 09.01.2006 г. остается без изменений…».
На момент укладення Додаткової угоди № 2 до Договору про продовження строку здачі Об`єкта в експлуатацію Забудовник вже порушив умови договору, а саме: за п. 1.7. Договору здача Об`єкта в експлуатацію повинна відбутись у 2-му кварталі 2009 р., а додаткова угода № 2 до Договору укладена 15 січня 2013 р. Розділом 4 Договору передбачено порядок розрахунків, а саме: банківський рахунок Забудовника, сума договору та графік оплати.
На виконання умов розділу 4 Договору на теперішній час ОСОБА_1 вже сплачено на користь Забудовника 625 601 (шістсот двадцять п`ять тисяч шістсот одна) грн. 77 коп. Відповідач, в свою чергу, жодних строків введення Об`єкта в експлуатацію не дотримується, після укладення додаткової угоди № 2 до Договору жодних додаткових угод до Договору про продовження строку між сторонами не було укладено.
ОСОБА_1 поштою отримав лист (вих. № 26/03/18 від 26.03.2018 р) від Відповідача, в якому зазначається про розірвання Договору в односторонньому порядку за ініціативи Відповідача. Відповідач у якості підстави розірвання Договору зазначив посилання на п. 6.2. Договору. Позивач вважає, що умови, викладені у п. 6.2 Договору є несправедливими (дискримінаційними) та такими, що порушують принцип рівності сторін з наступних підстав:
позивач призупинив виплату грошових коштів за Договором у зв`язку із систематичним невиконанням Відповідачем своїх обов`язків, а саме: багаторічним тривалим недотриманням строків введення (здачі) Об`єкта в експлуатацію, на час подання позову сума заборгованості складає 43 220 (сорок три тисячі двісті двадцять) грн. 23 коп., спору щодо розміру цієї заборгованості із Відповідачем не має.
П. 5.4. Договору передбачає (надалі цитата мовою оригіналу): «Если Инвестор нарушает срок исполнения обязательств, предусмотренных разделом 4 Договора, Застройщик имеет право отложить исполнение принятых на себя обязательств на период просрочки Инвестора.»
Відповідно до ч. 4 ст. 612 Цивільного кодексу України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора;
п. 6.2 Договору не визначає точних строків повернення позивачу грошових коштів, а встановлює лише посилання на те, що грошові кошти будуть йому повернуті лише після того, як Відповідач у повному обсязі отримає їх від «нового інвестора», а коли це буде, позивач жодним чином не має об`єктивної можливості перевірити чи проконтролювати. Також позивач зазначає у позові, що репутація Відповідача, як забудовника, на сьогоднішній день на ринку є дуже суперечливою, і що він не впевнений, що новий інвестор з`явиться швидко та взагалі не впевнений, що він з`явиться;
за умовами п. 6.2 Договору Забудовник має право в односторонньому порядку розірвати Договір в разі невиконання позивачем своїх зобов`язань за цим Договором, однак позивач таких прав за умовами Договору не має, що він вважає дискримінацією, а такі умови позивач вважає несправедливими.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 07.12.2018 року провадження у зазначеній справі було відкрито, та справу призначено до підготовчого судового засідання.
Ухвалою Ленінського р/с м. Харкова від 15.04.19 р., з занесенням в журнал судового засідання, відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача в частині зупинення провадження по справі.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 15.04.2019 року було закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду.
Через канцелярію суду за підписом директора відповідача були надані письмові пояснення, у яких відповідач заперечує проти позовних вимог, вважає позов необґрунтованим. Також відповідач зазначає, що Договір № 91 про участь у будівництві від 09 січня 2009 року відповідно до чинного законодавства є розірваним. Відповідач просить суд відмовити у задоволені позову у повному обсязі. Відповідач у своїх письмових поясненнях також надає розрахунок заборгованості позивача за договором та розрахунок пені за прострочення виконання умов договору позивачем. Відповідач зазначає, що не вбачає жодних порушень законодавства у формулюванні п. 6.2 Договору № 91 про участь у будівництві від 09 січня 2009 року та вважає однобічну відмову Відповідача від виконання договору законною.
Представник позивача у судове засідання з`явився, підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.
В судові засідання, призначені на 25.01.2019 року, 13.03.2019 року, 15.04.2019 року, 15.05.2019 року, 05.06.2019 року, 26.06.2019 року, 16.07.2019 року представники відповідача не з`явились. Про час розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини:
09 січня 2006 року між ОСОБА_1 та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МОНОЛІТ» БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС», ідентифікаційний код 32436574 було укладено Договір про участь в будівництві № 91.
Згідно п. 1.1 Договору (надалі цитата мовою оригіналу): «Застройщик привлекает Инвестора для строительства объекта недвижимости на земельном участке площадью 0,64 га, расположенном по пр. Победы (угол пр. Л. Свободы) в г. Харькове, отведенном Застройщику Решением Харьковского городского совета № 66/04 от 28.04.2004 года, в дальнейшем Объект.»
Пунктом 1.4. Договору передбачено (надалі цитата мовою оригіналу): «После принятия Объекта в эксплуатацию, при условии выполнения Инвестором своих обязательств по Договору, Застройщик передает ему часть Объекта в натуре (далее -Квартиру), которая на строительном плане Объекта определена как 3-х комн. кв. под номером 91 и расположена на 13-ом этаже, общей строительной площадью 118,25 кв. м.»
Відповідно п. 1.7. Договору (надалі цитата мовою оригіналу): «Срок сдачи Объекта в эксплуатацию: 2-й квартал 2009 года.»
Протягом дії Договору укладались наступні додаткові угоди до цього Договору (надалі цитата мовою оригіналу):
- Дополнительное соглашение № 1 от 31.03.2008 г. к Договору об участии в строительстве № 91 от 09.01.2006 г. (щодо зміни банківського рахунку Забудовника);
- Дополнительное соглашение № 2 от 15.01.2013 г. к Договору об участии в строительстве № 91 от 09.01.2006 г. - про наступне:
«1. ООО «Строительный альянс «Монолит» является правопреемником ООО «Монолит» строительный альянс» в части обязательств по договору № 91 от 09.01.2006 г. в полном объеме.
2. Стороны достигли согласия о замене стороны по договору № 91 от 09.01.2006 г. с ООО «Монолит» строительный альянс» на ООО «Строительный альянс «Монолит» с момента подписания данного Дополнительного соглашения.
3. Срок сдачи Объекта в эксплуатацию: 3 квартал 2013 года.
4. В остальном Договор № 91 от 09.01.2006 г. остается без изменений…».
На момент укладення Додаткової угоди № 2 до Договору про продовження строку здачі Об`єкта в експлуатацію Забудовник вже порушив умови договору, а саме: за п. 1.7. Договору здача Об`єкта в експлуатацію повинна відбутись у 2-му кварталі 2009 р., а додаткова угода № 2 до Договору укладена 15 січня 2013 р.
Розділом 4 Договору передбачено порядок розрахунків, а саме: банківський рахунок Забудовника, сума договору та графік оплати.
На виконання умов розділу 4 Договору на теперішній час ОСОБА_1 вже сплачено на користь Забудовника 625 601 (шістсот двадцять п`ять тисяч шістсот одна) грн. 77 коп. Відповідач, в свою чергу, жодних строків введення Об`єкта в експлуатацію не дотримується, після укладення додаткової угоди № 2 до Договору жодних додаткових угод до Договору про продовження строку між сторонами не було укладено.
ОСОБА_1 поштою отримав лист (вих. № 26/03/18 від 26.03.2018 р) від Відповідача, в якому зазначається про розірвання Договору в односторонньому порядку за ініціативи Відповідача.
Відповідач у якості підстави розірвання Договору зазначив посилання на п. 6.2. Договору, а саме (надалі цитата мовою оригіналу):
«В случае несвоевременного проведения по вине Инвестора расчетов по Договору сроком более 20 календарных дней Застройщик имеет право отказаться от Договора. Денежные средства, переданные ему Инвестором, возвращаются с удержаним штрафа в размере 15 % от суммы, которая подлежит возврату, и пени за просрочку. Возврат осуществляется из средств, внесенных новым инвестором в качестве взноса в общее имущество дольщиков с целью получения части Объекта, определенной в п. 1.4 Договора. Срок возврата в течение 10 дней после полной оплаты новым инвестором взноса».
Позивач призупинив виплату грошових коштів за Договором у зв`язку із систематичним невиконанням Відповідачем своїх обов`язків, а саме: багаторічним тривалим недотриманням строків введення (здачі) Об`єкта в експлуатацію, на час подання позову сума заборгованості складає 43 220 (сорок три тисячі двісті двадцять) грн. 23 коп.
П. 5.4. Договору передбачає (надалі цитата мовою оригіналу): «Если Инвестор нарушает срок исполнения обязательств, предусмотренных разделом 4 Договора, Застройщик имеет право отложить исполнение принятых на себя обязательств на период просрочки Инвестора.»
Відповідно до ч. 4 ст. 612 Цивільного кодексу України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.
Згідно п. 5.3 Договору (надалі цитата мовою оригіналу): «В случае нарушения сроков и размеров внесения денежных средств в соответствии с разделом 4 Договора, Инвестор уплачивает Застройщику пеню в размере двойной учетной ставки НБУ за каждый день просрочки от невнесенной суммы.»
Натомість п. 5.2. Договору передбачено (надалі цитата мовою оригіналу): «В случае нарушения по вине Застройщика п. 1.7. на срок более 6-ти месяцев, Застройщик уплачивает Инвестору пеню в размере 0,01 % от внесенной суммы за каждый день просрочки.»
Судом встановлено, що Відповідач так само порушив свої зобов`язання за Договором, однак санкції відносно себе взагалі не узяв до уваги під час розрахунку пені у відношенні позивача (розрахунок наданий у письмових поясненнях відповідача). Суд вважає, що відповідальність за невиконання обов`язків, покладених за Договором не рівна, не справедлива, а також дуже жорстка по відношенню до позивача як інвестора (споживача).
Пункт 6.2 Договору не визначає точних строків повернення позивачу грошових коштів, а встановлює лише посилання на те, що грошові кошти будуть йому повернуті лише після того, як Відповідач у повному обсязі отримає їх від «нового інвестора», при чому відсутні будь-які терміни повернення сплачених позивачем коштів, відповідальність за їх неповернення, необхідність ознайомити позивача про появу такого «нового інвестора» відсутні, позивач жодним чином не має об`єктивної можливості перевірити дії відповідача.
За умовами п. 6.2 Договору Забудовник має право в односторонньому порядку розірвати Договір в разі невиконання позивачем своїх зобов`язань за цим Договором, однак позивач таких прав за умовами Договору не має, що є дискримінаційною та несправедливою умовою Договору. Отже мається істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Суд не погоджується із аргументами відповідача, викладеними у його письмових поясненнях, бо вони не підтверджуються матеріалами справи та приписам законодавства. Судом встановлено, що прострочення сплати внесків позивачем на рахунок відповідача відбулось, в тому числі, і у зв`язку із тривалим невиконанням відповідачем своїх обов`язків за Договором. Термін здачі Об`єкту, тобто закінчення будівництва, згідно приписів Додаткової угоди № 2 до договору 3-й квартал 2013 року, однак будинок недобудований на час ухвалення рішення суду, що грубо порушує права позивача як споживача. Факт тривалого виконання Договору з боку позивача не може свідчити про його добровільну згоду на застосування до нього дискримінаційних положень п.6.2 Договору, оскільки відповідачем деякий час дійсно здійснювалось будівництво спірного об`єкту, отже у ОСОБА_1 було створено враження про можливість виконання відповідачем взятих на себе обов`язків по здачі об`єкту до експлуатації. В даному випадку положення п. 6.2 спірного Договору суперечать положенням п. 5.4 вказаного Договору за яким діяв ОСОБА_1 та внаслідок чого за ним утворилась заборгованість що не свідчить про односторонню відмову з його боку від виконання забов*язань.
Відповідно до ч. 2 ст. 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Відповідно до п. п. 6, 16 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про: надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх.
Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
Відповідно до. п. 9 Постанови пленуму ВСУ № 9 від 06.09.2011 р. Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, згідно зі статтею 217 ЦК (435-15) правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК України суд може визнати недійсною частину правочину, з`ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним.
Пунктом 8.2 Договору передбачено (надалі цитата мовою оригіналу): «Сторона, которая намеревается изменить или расторгнуть Договор, направляет предложения об этом другой стороне Договора. Сторона, которая получила такое предложение, должна ответить на него не позднее 20 календарных дней после его получения. Если Стороны не пришли к согласию относительно изменения или расторжения Договора, а также в случае неполучения ответа в установленный срок, заинтересованная сторона имеет право передать спор на расмотрение суда».
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Господарського кодексу України учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі.
Згідно ч. 1-4 ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.
Згідно п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення.
Оцінивши в сукупності зібрані та досліджені по справі матеріали, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Судом встановлено, що викладені у п. 6.2 Договору про участь в будівництві № 91 від 09.01. 2009 р. приписи є несправедливими (дискримінаційними) та такими, що порушують принцип рівності сторін, а однобічне розірвання Договору про участь в будівництві № 91 від 09.01. 2009 р. є незаконним і таким, що порушує права позивача. Наслідком застосування п. 6.2 Договору є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на користь відповідача та на шкоду споживачу. Також суд зазначає, що Договір про участь в будівництві № 91 від 09.01.2009 р. з усіма додатковими угодами до нього, слід визнати чинним, за виключенням всіх умов та приписів п. 6.2, які є незаконними та дискримінаційними.
Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.
З огляду на наведене з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 78, 80, 81, 82, 83,95, 141, 263-265, 280-284 ЦПК України, ст.ст. 16, 217,612,627 ЦК України, ст.ст. 18, 21, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» -
В И Р І Ш И В:
Визнати несправедливими та недійсними всі умови п.6.2 Договору про участь в будівництві № 91 від 09.01.2006 року між ОСОБА_1 ( ін. НОМЕР_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МОНОЛІТ» БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС, і.к. 32436574 (правонаступником є Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельний Альянс «МОНОЛІТ» ( і.к. 37190924).
Визнати односторонню відмову Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний Альянс «МОНОЛІТ» ( і.к. 37190924) від договору про участь у будівництві №91 від 09.01.2006 року незаконною та визнати розірвання договору про участь в будівництві №91 від 09.01.2006 року незаконним.
Визнати договір про участь у будівництві №91 від 09.01.2006 року укладений між ОСОБА_1 ( ін. НОМЕР_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МОНОЛІТ» БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС, і.к. 32436574 (правонаступником є Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельний Альянс «МОНОЛІТ» ( і.к. 37190924) за виключенням всіх умов та приписів п. 6.2 , з усіма додатковими угодами до нього чинним.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Апеляційна скарга, згідно до перехідних положень, подається до суду апеляційної інстанції через Ленінський р/с м. Харкова.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.
Суддя Є.Б. Ольховський