Номер провадження: 22-ц/813/4003/19
Головуючий у першій інстанції Гниличенко М. В.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Павлючук Ю.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

позивач - ОСОБА_2 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи»,

треті особи: ОСОБА_3 , публічне акціонерне товариство «АК Промислово-Інвестиційний Банк», державний реєстратор Одеської філії КП «Реєстрація нерухомості» - Шарандак Ольга Іванівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» - Байрамова Олександра Володимировича на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2018 року про забезпечення позову у складі судді Гниличенко М.В.,

встановив:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись з позовом до ТОВ «Кредитні Ініціативи», за участю третіх осіб: ОСОБА_3 , ПАТ «АК Промислово-Інвестиційний Банк», державний реєстратор Одеської філії КП «Реєстрація нерухомості» - Шарандак О.І. про визнання недійсною реєстрації права власності на нерухоме майно та визнання права власності на нерухоме майно.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач в порушення норм Закону України «Про іпотеку» та вимог законодавства при реєстрації права власності на нерухоме майно, здійснивши 29.10.2018 року реєстрацію права власності з одного власника на іншого на підставі іпотечного договору, та на підставі вказаної реєстрації почали здійснювати дії з приводу виселення позивачів.

Разом з позовом позивачі подали заяву, якою просили суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , власником якої є відповідач; встановлення заборони відповідачу або іншим особам, яким будуть надані повноваження від відповідача здійснювати будь-які угоди по відчуженню даного нерухомого майна; заборони відповідачу або іншим особам, яким будуть надані повноваження від відповідача, вчиняти дії щодо примусового проникнення до житла, квартири АДРЕСА_1 ; заборони відповідачу або іншим особам, яким надані відповідні повноваження відповідачем, вчиняти будь-які дії щодо примусового виселення позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та членів їх родини із квартири АДРЕСА_1 , яка є єдиним їх житлом.

В обґрунтування заяви позивачі зазначили, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення по справі у випадку задоволення позовних вимог та накладення арешту забезпечить виконання майнових вимог позивача у разі задоволення позову.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2018 рокузаяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 28678412, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, яке належить на праві власності ТОВ «Кредитні ініціативи».

Заборонено ТОВ «Кредитні ініціативи» або іншим особам, яким будуть надані повноваження від ТОВ «Кредитні ініціативи», вчиняти дії щодо примусового проникнення до житла - квартири АДРЕСА_1 .

Заборонено ТОВ «Кредитні ініціативи» або іншим особам, яким будуть надані повноваження від ТОВ «Кредитні ініціативи», вчиняти будь-які дії щодо примусового виселення позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та членів їх родини із квартири АДРЕСА_1 .

В задоволенні інших вимог заяви відмовлено.

Зазначену ухвалу суду оскаржує в апеляційному порядку ТОВ «Кредитні ініціативи» через представника Байрамова О.В. В скарзі ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали суду та ухвалення постанови про скасування заходів забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що вимоги позивача по справі носять необґрунтований та безпідставний характер.

Суд першої інстанції не пересвідчився, що дійсно існує реальна загроза невиконання рішення суду. Крім того, апелянт зазначає, що суд не визначився щодо співмірності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам. Також судом першої інстанції не вирішено питання про застосування зустрічного забезпечення.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Інші сторони судове рішення не оскаржували.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що предметом спору є визнання недійсною реєстрації права власності на нерухоме майно та визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ТОВ «Кредитні ініціативи».

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову позивачі зазначили, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення по справі у випадку задоволення позовних вимог та накладення арешту забезпечить виконання майнових вимог позивача у разі задоволення позову.

В обґрунтування заяви позивачами надано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07.12.2018 року, з якої вбачається, що власником спірної квартири є ТОВ «Кредитні ініціативи», право власності на яку виникло на підставі іпотечного договору від 10.08.2007 року.

Таким чином, майно щодо якого оскаржуваною ухвалою суду застосовано заходи забезпечення позову, є предметом позову. Тому доводи апеляційної скарги щодо безпідставності застосованих заходів є необґрунтованими.

З матеріалів справи, всупереч доводів апеляційної скарги, вбачається, що позивачі звернулись до суду з письмовою заявою, в якій, у відповідності до вимог ст. 151 ЦПК України, зазначили, який саме захід забезпечення позову необхідно застосувати з обґрунтуванням його необхідності (а.с.9-10).

Відповідно до статей 149, 150 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. (п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Отже, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, якщо позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 буде задоволений, суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про застосування заходів забезпечення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не пересвідчився, що дійсно між сторонами виник спір, чи існує реальна загроза невиконання рішення суду, а вимоги позивача по справі носять безпідставний характер є необґрунтованими, оскільки до заяви додані правовстановлюючі документи саме на той об`єкт нерухомого майна, який є предметом позову, у зв`язку з чим відповідач має реальну можливість здійснити відчуження вказаної квартири на користь інших осіб, що значно ускладнить, або взагалі зробить неможливим виконання рішення в разі задоволення позову.

Посилання апелянта на не вирішення судом першої інстанції питання щодо застосування зустрічного забезпечення є безпідставним, оскільки ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 18.02.2019 року заяву представника ТОВ «Кредитні ініціативи» - Байрамова О.В. про застосування зустрічного забезпечення у справі було залишено без задоволення (а.с.22-24).

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги про порушення прав відповідача є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Таким чином, всупереч твердженню скарги, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив ухвалу з додержанням вимог закону, тому у відповідності зі ст. 375 ЦПК України, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» - Байрамова Олександра Володимировича залишити без задоволення.

Ухвалу судді Київського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2018 року про забезпечення позову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 18 липня 2019 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець