Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.07.2019 Справа №607/2762/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді - Сливки Л.М.

за участі секретаря судового засідання - Хамелко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 пред`явив до суду позов до відповідача ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та визнання за ним права власності на 1/2 частину гаража НОМЕР_1 в гаражному кооперативі « Східний » , що розташований в м. Тернопіль,в порядку поділу спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 17 червня 1989 року він перебував із відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 21 листопада 2018 року у Тернопільському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. За час перебування у шлюбі з відповідачем за спільні кошти вони придбали трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та гараж НОМЕР_1 в гаражному кооперативі «Східний » , що розташований в м. Тернопіль. Однак, право власності на вказану квартиру та гараж зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 , яка не визнає його ( ОСОБА_1 ) права на вказані об`єкти нерухомості, у зв`язку із чим вони не можуть досягнути згоди з приводу поділу спільного майна подружжя.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не подавала.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 квітня 2019 року провадження у зазначеній справі було відкрито, та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

Клопотань від учасників справи про розгляд справи у поряду загального позовного провадження до суду не надходило.

Відзиву на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 не подавала.

За вказаних обставин, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За положеннями ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Судом установлено:

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 вступили у зареєстрований шлюб 17 червня 1989 року, про що складено актовий запис №763 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції.

21 листопада 2018 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що складено актовий запис №332 Тернопільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, яким 21 листопада 2018 року видане свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 .

Згідно реєстраційного посвідчення виданого 09 серпня 1999 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Першою Тернопільською держнотконторою від 27 липня 1999 року за реєстром №3-4459.

Відповідно із Свідоцтвом про право власності на гараж НОМЕР_1 виданого 07 квітня 1999 року виконкомом міської Ради народних депутатів м. Тернопіль на підставі акта про прийняття в експлуатацію, затвердженого рішенням виконкому міської ради №414 від 27 березня 1998 року, гараж НОМЕР_1 в гаражному кооперативі «Східний », що розташований у м. Тернополі належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Як убачається із наявної у матеріалах справи відповіді на адвокатський запит наданої 23 жовтня 2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю Міське бюро технічної інвентаризації за №1351/07-2, станом на 29 грудня 2018 року згідно обліку технічної інвентаризації гараж НОМЕР_1 в гаражному кооперативі «Східний - Тернопіль» в м. Тернополі належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності виданого 07 квітня 1999 року згідно рішення виконкому Тернопільської міської ради №414 від 27 березня 1998 року.

Також, із відповіді на адвокатський запит наданої 23 жовтня 2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю Міське бюро технічної інвентаризації за №1350/07-2 слідує, що станом на 29 грудня 2018 року згідно обліку технічної інвентаризації квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Першою Тернопільською держнотконторою 27 липня 1999 року за реєстром №3-4459.

Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 Сімейного кодексу України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 Сімейного кодексу України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно ч. 1-2 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

У відповідності із статтею 71 Сімейного кодексу України Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

Відповідно до положень ст.ст. 76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стороною відповідача не надано суду жодних доказів на спростування викладених у позові обставин.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Таким, чином, враховуючи, що квартира АДРЕСА_1 та гараж НОМЕР_1 в гаражному кооперативі « Східний», що розташований у м. Тернополі набуті сторонами за час перебування у зареєстрованому шлюбі та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя позивачем не надано, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та визнання права власності на 1/2 частину гаража НОМЕР_1 в гаражному кооперативі « Східний», що розташований в м. Тернопіль,в порядку поділу спільного майна подружжя.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 16, 76, 77, 78, 80, 81, 133, 137, 141, 206, 258, 259, 264, 265, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку поділу спільного майна подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину гаража НОМЕР_1 в гаражному кооперативі « Східний», що розташований в м. Тернопіль, в порядку поділу спільного майна подружжя.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4191,05 (чотири тисячі сто дев`яносто одну) гривню 05 копійок судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем у загальному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення повного тексту рішення суду - 15 липня 2019 року.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 .

Головуючий суддяЛ. М. Сливка