Номер провадження: 22-ц/813/3382/19
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі - Маслову Р.Ю.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5,

переглянувши справу F520/17632/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договорів дарування недійсними за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2018 року у складі судді Салтан Л.В., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2, звернувшись 13 листопада 2018 року до суду з вищеназваним позовом, просила:

визнати недійсним договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в м. Одесі по вул. Юхима Геллера (до зміни назви вул. Жовтневої революції), 94-А, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, посвідчений 29 грудня 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за F1360;

визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,0349 га, кадастровий номер :19:007:0062, цільового призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», яка знаходиться в м. Одесі по вул. Юхима Геллера (до зміни назви вул. Жовтневої революції), 94-А, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, посвідчений 29 грудня 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за F1362 (виділені матеріали: а.с.1-12).

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі (виділені матеріали: а.с.71).

23 листопада 2018 року представником ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 подано заява про забезпечення позову шляхом накладення до розгляду справи по суті арешту на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в м. Одесі по вул. Юхима Геллера (до зміни назви Жовтневої революції), 94-А, та на земельну ділянку площею 0,0349 га, кадастровий номер :19:007:0062, цільового призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», яка знаходиться в м. Одесі по вул. Юхима Геллера (до зміни назви вул. Жовтневої революції), 94-А (а.с.72).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2018 року заяву ОСОБА_2 в особі представника про забезпечення позову задоволено (виділені матеріали: а.с.76-77).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 5 лютого 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на ухвалу суду про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі представник в інтересах ОСОБА_4 просить ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову (виділені матеріали: а.с.79-84).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність ухвали з підстав порушення норм процесуального права полягає в тому, що з вимогами про визнання договорів недійсними ОСОБА_2 звертається до суду втретє задля, на думку скаржника, маніпулювання автоматизованим розподілом справ між суддями; що предFявлено вимоги немайнового характеру, які не підлягають забезпеченню із застосуванням заявленого виду забезпечення позову та суперечить принципу співмірності заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; що неможливість виконання судового рішення у разі задоволення позову ґрунтується на припущеннях, що відсутнє зустрічне забезпечення тощо.

У відзиві на апеляційну скаргу представник в інтересах ОСОБА_7 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує дотриманням принципу співмірності; правильністю обраного заходу забезпечення позову, так як такий перешкодить відчуженню нерухомого майна; ухваленням 7 лютого 2019 року судового рішення про задоволення позову (виділені матеріали: а.с.113-115).

Представником в інтересах ОСОБА_4 надано відповідь на відзив (виділені матеріали: а.с.127-131).

Перевіривши законність і обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

За змістом позовних вимог, з якими позивач звернулась до суду 13 листопада 2018 року, ОСОБА_2 просила визнати недійсними нотаріально посвідчені 29 грудня 2015 року договори дарування ОСОБА_4 житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки, на якій будинок розташований.

Вказані вимоги ОСОБА_2 просила забезпечити накладенням арешту на нерухоме майно, що було предметом договорів дарування, про недійсність яких заявлено позовні вимоги.

Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, позивача, за захистом яких від звернувся або має звернутися до суду (ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України).

Види забезпечення позову передбачено у частині 1 статті 150 ЦПК України, частиною 3 даної норми процесуального права встановлено вимогу співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звFязку із застосуванням відповідних заходів (постанова Пленуму ВСУ F9 від 22 грудня 2006 року).

ПредFявлені ОСОБА_2 вимоги є вимогами немайнового характеру, відтак, такі вимоги не підлягають забезпеченню обранням передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 150 ЦПК України виду забезпечення позову як то накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

В даному випадку накладення арешту на житловий будинок та земельну ділянку не відповідає встановленим частиною 3 статті 150 ЦПК України вимогам співмірності, порушує права та інтереси відповідача, так як арешт майна передбачає повне обмеження ОСОБА_4 як власника у володіння та користуванні арештованим майном.

ОСОБА_2 має намір упередити можливе відчуження ОСОБА_4 нерухомого майна, задля упередження відчуження майна арешт майна не потребується, так як дії по відчуженню майна можуть бути заборонені із застосуванням іншого, передбаченого частиною 1 статті 150 ЦК України виду забезпечення позову, який не обмежуватиме ОСОБА_4 у реалізації права володіння та користування належним йому майном.

Арешт нерухомого майна може мати наслідки у вигляді збитків відповідача, відтак, відповідно до положень статті 154 ЦПК України суд мав застосувати зустрічне забезпечення для забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Спірні правочини вчинено у грудні 2015 року, позов до суду предFявлено у листопаді 2018 року, при цьому ОСОБА_2 зверталась до суду з вимогами про визнання цих же правочинів недійсними 7 червня 2018 року (справа F520/6999/18, позов за заявою ОСОБА_2 залишено без розгляду), 24 жовтня 2018 року (справа F520/15901/18, позов повернуто з підстав не усунення недоліків зі сплати судового збору) тощо.

Отже, суд до забезпечення позову має підходити зважено, оскільки забезпечення позову може мати наслідком збитки та порушення прав; забезпечення позову має відповідати тій цілі, для якої такий захід слугує, а не бути інструментом зловживання процесуальними правами. Заходи забезпечення позову визначаються виходячи із засад розумності, співмірності та враховуючи конкретні обставини справи.

Забезпечення позову F це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позову. В даному випадку не обгрунтовано, в чому саме проявляється існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову про визнання недійсними правочинів щодо майна при тому, що вимоги предFявлено без застосування наслідків недійсності правочинів, у разі не забезпечення позову саме накладенням арешту на майно. Виконання рішення про визнання правочину недійсним здійснюється предFявленням судового рішення компетентним органам для вчинення ними певних дій, наявність арешту стане перешкодою для виконання, а не навпаки.

Підстави для забезпечення предFявленого ОСОБА_2 позову із застосуванням обраненого нею виду відсутні. Ухвала про забезпечення позову підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно.

Ухвалення судом першої інстанції рішення по суті заявлених вимог не є підставою для відмови в задоволенні апеляційної скарги, так як апеляційна інстанція перевіряє законність ухвали суду про забезпечення позову на час її прийняття.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд F

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2018 року про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договорів дарування недійсними F скасувати.

Відмовити в задоволенні заяви представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на:

житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Одесі по вулиці Юхима Геллера (до зміни назви вулиця Жовтневої революції), 94-А та в цілому складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 139,1 кв.м житловою площею 80,6 кв.м; господарських будівель і споруд: сарай літ. «Б», гараж літ. «Е»;

земельну ділянку площею 0,0349 га, кадастровий номер :19:007:0062, цільового призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», що знаходиться в м. Одесі по вулиці Юхима Геллера (до зміни назви вулиця Жовтневої революції), 94-А.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

ОСОБА_8