ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 року

м. Харків

Справа № 635/1278/19

Провадження № 22-ц/818/2225/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів: Бурлака І. В., Колтунової А. І.,

за участю секретаря - Прокопчук І.В.,

учасники справи:

стягувач - публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»,

боржник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - державний виконавець Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботин Головного територіального управління юстиції у Харківській області Вайленко Ганна Олександрівна,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 20 лютого 2019 року в складі судді Пілюгіної О.М.,

в с т а н о в и в:

Головний державний виконавець Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області Вайленко Г.О. звернулася до суду з поданням та просить звернути стягнення на майно боржника ОСОБА_1 , а саме: земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що на примусовому виконанні Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 1236, вчиненого 19 червня 2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т.П. про звернення стягнення на земельну ділянку, площею 0,1318 ГА за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Клопотовим С.Д. 10 квітня 2008 року, реєстр № 757, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів за № 2825876. Виконавчий напис вчинений про звернення стягнення на вищевказане майно в розмірі заборгованості 43583,65 доларів США, а також витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису в розмірі 2100,00 гривень. В ході проведення виконавчих дій встановлено, що боржник ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 757 від 10 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кононовою О.В. Вказану земельну ділянку не перереєстровано та відповідно до інформації Державного земельного кадастру власником вищевказаної земельної ділянки значиться попередній власник ОСОБА_2 , але фактично вказана земельна ділянка належить боржнику ОСОБА_1 . На підставі договору іпотеки № 6226161 від 10 квітня 2008 року вказана земельна ділянка передана боржником в іпотеку стягувачу ПАТ «ПУМБ». З метою повного та своєчасного виконання виконавчого документа 06.10.2017 року постановою про опис майна та арешт майна боржника поведено опис та арешт вищевказаної іпотечної земельної ділянки.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 лютого 2019 року подання державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області Вайленко Г.О. про звернення стягнення на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ПАТ «Перший Український міжнародний банк» просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити подання державного виконавця посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Зазначає, що виконавчим документом встановлено спосіб та порядок виконання виконавчого напису.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності та співставленні, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що боржник ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 757 від 10 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кононовою О.В.

10 квітня 2008 року між ЗАТ «Перший Український Міжрайонний банк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 6226161, відповідно до умов якої в іпотеку передана земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1 .

Пунктом 1.2.2 договору іпотеки передбачено, що право власності на земельну ділянку, що є предметом іпотеки за цим договором, буд набуте іпотекодавцем в майбутньому на підставі договору від 10 квітня 2008 року. Іпотекодавець зобов`язалась у строк три місяці, з моменту укладання цього договору, переоформити Державний акт на право приватної власності на землю.

Вказану земельну ділянку не перереєстровано та відповідно до інформації Державного земельного кадастру власником вищевказаної земельної ділянки значиться попередній власник ОСОБА_2 , але фактично вказана земельна ділянка належить боржнику ОСОБА_1 .

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області Мазуріної О.М. від 29 лютого 2016 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 1236, виданого 19 червня 2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т.П. про звернення стягнення на земельну ділянку, площею 0,1380 га за адресою: АДРЕСА_1 , що надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу. За рахунок коштів отриманих від реалізації вищевказаного майна запропоновано задовольнити вимоги ЗАТ «ПУМБ» у розмірі 43583,65 доларів США, а також сума в розмірі 2100,00 гривень сплачена приватному нотаріусу за вчинення виконавчого напису.

Так, за даними інформаційної довідки від 01 липня 2019 року, сформованої на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, - власником земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 є ОСОБА_1 . Вказане нерухоме майно знаходиться під обтяженням на підставі Іпотечного договору № 26226161 від 10 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Кононова О.В., Іпотекодержатель - ЗАТ «Перший Український Міжрайонний банк», боржник - ОСОБА_1 .

Таким чином, враховуючи, що відповідно до даних вказаної вище інформаційної довідки відсутній запис щодо належності на праві власності ОСОБА_1 спірного нерухомого майна, на яке просить звернути стягнення державний виконавець, тобто ОСОБА_1 після укладення правочинів із купівлі-продажу та Іпотечного договору не зареєструвала у встановленому законом порядку Предмет іпотеки, державний виконавець звернувся до суду першої інстанції з заявою про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що з поданих суду матеріалів не вбачається, що з лютого 2016 року до звернення до суду з поданням державним виконавцем вживалися всі заходи в рамках цього виконавчого провадження, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження» щодо встановлення факту відсутності у боржника ОСОБА_1 достатніх коштів чи рухомого майна для належного проведення виконавчих дій, при цьому у судовому засіданні державним виконавцем також не надано жодного доказу, що ним на час звернення до суду з відповідною заявою вчинено в повному обсязі виконавчі дії, спрямовані на виявлення коштів, рухомого майна боржника, на які можна звернути стягнення для погашення боргу.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів дійшла висновку, що постановлена судом першої інстанції ухвала не відповідає вимогам, визначеним статтею 263 ЦПК України, з огляду на таке.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон), відповідно до якої звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Відповідно до ч. 4 ст. 50 Закону після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Згідно ч. 1 ст. 53 Закону виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов`язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику.

Відповідно до ч.ч. 4 та 7 статті 51 Закону реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Нормами статей 37, 38 цього Закону також передбачено право сторін договору іпотеки визначати інші позасудові способи задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що передбачений розділом V Закону України «Про іпотеку» та Законом України «Про виконавче провадження» спеціальний примусовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог іпотекодержателя, застосовується за умови ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки або вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Водночас, якщо виконавчі дії вчиняються на підставі судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, то вони регулюються загальними нормами Закону України «Про виконавче провадження», а не нормами спеціального Закону України «Про іпотеку».

Так, державний виконавець у своєму поданні порушує питання про звернення стягнення на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 , яка не зареєстроване у встановленому законодавством порядку за боржником ОСОБА_1 .

За змістом ч. 10 ст. 440 ЦПК України судом вирішується питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку.

В ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 набула право власності на спірне нерухоме майно шляхом укладення договору купівлі-продажу, разом з тим, не зареєструвала у встановленому законом порядку, що позбавляє державного виконавця вчиняти дії, визначені Законом України «Про виконавче провадження», а саме звернути стягнення на спірне нерухоме майно. А враховуючи, що судове рішення боржником не виконане, а державний виконавець, у свою чергу, зобов`язаний вживати всіх можливих заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» для виконання рішення суду, наявні підстави для задоволення заяви останнього.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Виходячи зі змісту п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи, що при постановлені оскаржуваної ухвали судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, невірно застосовано норми матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 20 лютого 2019 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви державного виконавця.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» задовольнити.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 20 лютого 2019 року скасувати.

Подання державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботин Головного територіального управління юстиції у Харківській області Вайленко Ганни Олександрівни про звернення стягнення на нерухоме майно боржника задовольнити.

Звернути стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , а саме на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), але не зареєстрована в установленому законом порядку для примусового виконання виконавчого напису № 1236 виданого 19 червня 2009 року вчиненого 19 червня 2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрімною Т.П.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» судовий збір у розмірі 1921 грн. у зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 липня 2019 року.

Головуючий - І.О. Бровченко

Судді : І.В. Бурлака

А.І. Колтунова