Справа № 146/1205/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2019 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Пилипчука О.В.

з участю секретаря судового засідання Бойко Т.Є.,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду смт Томашпіль цивільну справу ім'я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

вимоги позивача: про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю

представник позивача: ОСОБА_3

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

6 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до Вапнярської селищної ради, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на квартиру № АДРЕСА_1.

Позов обґрунтований наступним.

В 2004 році позивач ОСОБА_1 разом із своїм чоловіком ОСОБА_4 купили в ОСОБА_5 квартиру, розташовану в АДРЕСА_1, однак оформити нотаріально договір купівлі-продажу квартири не змогли у зв’язку зі смертю ОСОБА_5

Позивач вказує, що з 2004 року по даний час вона проживає у вищевказаній квартирі, відкрито та безперервно володіє нею, проживає більше десяти років. З моменту вселення у квартиру з 2004 року за власні кошти проводили поточні та капітальні ремонти, регулярно сплачували кошти за користування електричною енергією та водопостачання.

Дана обставина підтверджується копіями договорів, заключеними між чоловіком позивача ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 7 вересня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 10-00 годину 22 січня 2019 року.

21 вересня 2018 року селищний голова Вапнярської селищної ради подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 22 січня 2019 року відкладено підготовче засідання у справі на 14 березня 2019 року на 11-30 годину, витребувано у Томашпільській державній нотаріальній конторі відомості про наявність чи відсутність спадкової справи після померлої ОСОБА_5

11 березня 2019 року селищний голова Вапнярської селищної ради подав заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника.

14 березня 2019 року отримано заяву представника позивача про проведення підготовчого засідання у її відсутності, просить витребувати повторно спадкову справу після померлої ОСОБА_5

Ухвалою Томашпільського районного суду від 14 березня 2019 року відкладено підготовче засідання на 10-35 годину 2 квітня 2019 року, витребувано у Вінницького державного нотаріального архіву спадкову справу після померлої ОСОБА_5

Ухвалою Томашпільського районного суду від 2 квітня 2019 року відкладено підготовче засідання на 09-15 годину 16 квітня 2019 року, повторно витребувано у Вінницького державного нотаріального архіву спадкову справу після померлої ОСОБА_5

16 квітня 2019 року отримано клопотання представника позивача про заміну неналежного відповідача належним.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 16 квітня 2019 року замінено неналежного відповідача- Вапнярську селищну раду належним- Шевчук ОСОБА_6, відкладено підготовче засідання на 13-00 годину 7 травня 2019 року, повторно витребувано у Вінницького державного нотаріального архіву спадкову справу після померлої ОСОБА_5

7 травня 2019 року відповідачем надано копію свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.12.2008.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позові, попросили позов задовольнити, пояснюючи, що ОСОБА_1 відкрито, безперервно володіє нерухомим майном ОСОБА_5-квартирою АДРЕСА_1 вінницької області більше десяти років.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала, не заперечила проти його задоволення, пояснюючи, що їй відомо, що її мати ОСОБА_5 продала квартиру № АДРЕСА_1 сім’ї ОСОБА_1. Спадщину ОСОБА_2 після смерті своєї матері ОСОБА_5 прийняла, однак на вказану квартиру не претендує, тому не заперечує проти позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд, заслухавши пояснення сторін у справі, представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність ї достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному з’ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов’язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до п.11 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року, суд, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення сторін, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, має мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Згідно ст.. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Главою 29 ЦК України ( ст.ст. 386-394 ) регулюється захист права власності.

Судом встановлено, що спірним нерухомим майном є житлова квартира № АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки Комунального підприємства «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 17.07.2018 № 177 про показники об’єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 (а.с.4)

Згідно копії свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_5, згідно копії свідоцтва про смерть, 25 жовтня 2000 року помер ОСОБА_7 (а.с.6).

Технічний паспорт на квартиру № АДРЕСА_1 було видано ОСОБА_5 (а.с.12-13).

Свідоцтво про право власності на житло-квартиру АДРЕСА_1 видано ОСОБА_5 (а.с.15).

З копії домової книги на квартиру № АДРЕСА_1 вбачається, що в квартирі зареєстрованими є ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_4 (а.с.16-17).

Відповідно до довідки Вапнярської селищної ради № 01510 від 04.07.2018, в квартирі № АДРЕСА_1 зареєстрована та проживає ОСОБА_1 (а.с.5).

Як вбачається із копії договору о/р № 190918 про користування електричною енергією, ВАТ «АК «Вінницяобленерго» уклало даний договір з ОСОБА_4, який проживає в АДРЕСА_1 (а.с.8-9).

Аналогічний договір укладено між ОСОБА_4 та комунальним виробничо-експлуатаційним підприємством «Вапнярка водоканал» 20.09.2005 (а.с.10-11).

Відповідно до копії свідоцтва про одруження, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 одружилися 10.04.1970 (а.с.18).

Згідно копії свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4 (а.с.7).

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_8 є донькою ОСОБА_9 та ОСОБА_5 (а.с.7).

Як підтверджено інформацією Державного нотаріуса Томашпільської державної нотаріальної контори, спадкова справа після померлої ОСОБА_5 заведена за № 268/2006, знаходиться в Вінницькому державному нотаріальному архіві (а.с.31).

З копії Свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.12.2008 вбачається, що ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що складається із грошового вкладу з належними відсотками та всіма видами компенсаційних виплат.

Як підтвердила в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2, вона дійсно є спадкоємцем першої черги спадкування за законом на майно своєї матері ОСОБА_5, яка спадщину прийняла, однак на квартиру матері-по вул. Кутузова, 19 в смт Вапнярка-не претендує, оскільки знає, що дану квартиру її мати продала сім’ї ОСОБА_4.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

-володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

-володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

-володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається.

Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Отже, в підтвердження добросовісного заволодіння майном померлої ОСОБА_5 позивачемОСОБА_1 надано суду достатньо доказів, які підтверджують, що вона відкрито, безперервно володіє нерухомим майном ОСОБА_5-квартирою АДРЕСА_1 більше десяти років.

Згідно ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судових розгляд.

Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з’ясовування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з’ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, враховуючи, що стороною позивача доведено суду та надано підтверджуючі докази, які підтверджують, що ОСОБА_1 добросовісно заволоділа чужим майном, а саме майном ОСОБА_5, який померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що складається із квартири № АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_5, і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном більше десяти років, тобто вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та були підтверджені належними доказами, а тому позовна заява ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 при подачі позову до судуне було сплачено судовий збір в розмірі 704,80 гривень, оскільки вона звільнена від сплати судового збору так має другу групу інвалідності (а.с.19), а тому враховуючи вимоги ч.1 ст. 142 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь держави 50 відсотків судового збору, необхідного для сплати при поданні позову, що становить 352,40 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. 344 ЦК України, ст.2, 4, 10, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 89, 141, 142, 263-265, 200, 210, 268, 273, 352 ЦПК України, суд

-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на житлову квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 352,40 грн (триста п’ятдесят дві гривні 40 копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Повне найменування (ім'я) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження:

позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_1, виданий 24.07.2000 Томашпільським РВ УМВС України у Вінницькій області, РНОКПП НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_1;

відповідач: ОСОБА_2, адреса: АДРЕСА_6.

Суддя:

О. В. Пилипчук

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 7 травня 2019 року.

Повний текст рішення складено 13 травня 2019 року.