ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5023/19 Справа № 175/2668/18 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2019 року

у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: директор Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Воробйов Олексій Володимирович, начальник Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області П`ятницький Андрій Васильович, начальник Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Дзіжко Роман Юрійович, на неправомірне рішення директора Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Воробйова Олексія Володимировича,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2019 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: директор Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Воробйов О.В., начальник Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області П`ятницький А.В., начальник Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Дзіжко Р.Ю., на неправомірне рішення директора Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Воробйова Олексія Володимировича.

Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити його скаргу, визнати неправомірною та скасувати Постанову директора департаменту ДВС Міністерства юстиції України Воробйова О.В. № 47 від 27 червня 2018 року щодо відмови у задоволенні його скарги від 26 жовтня 2017 року у виконавчому провадженні № 44936519, зобов`язати директора департаменту ДВС Міністерства юстиції України Воробйова О.В. повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 26 жовтня 2017 року у виконавчому провадженні № 44936519.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не з`ясував чи відповідає його скарга вимогам Закону України «Про виконавче провадження», та не вмотував нормами матеріального права свої висновки. Скаржник вважає, що посилання суду першої інстанції на дискрецію суб`єкта владних повноважень є безпідставним, оскільки постанова директора не відповідає вимогам закону.

Представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та заступника начальника Головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області П`ятницького А.В. - Падалка А . В., подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до начальника управління ДВС П`ятницького А.В. зі скаргою на бездіяльність начальника Дніпровського районного ВДВС Дзіжка Р.Ю.

Листом від 10 жовтня 2017 року за вих.№Л-503-02/1 начальник управління ДВС П`ятницький А.В. відмовив у задоволенні вказаної його скарги, у зв`язку з тим, що скарга не відповідає вимогам ч.4 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: пропущено строк оскарження бездіяльності начальника районного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Дзіжка Р.Ю.

26 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до заступника Міністра юстиції України з питань виконавчої служби Шкляра С.В. зі скаргою про ігнорування начальником управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області П`ятницьким А.В. вимог Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження. Директор Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Моісеєв Ю.О. за результатами розгляду його скарги від 26.10.2017 року у виконавчому провадженні № 44936519 відмовився провести перевірку законності виконавчого провадження.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2018 року визнано неправомірною бездіяльність директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Моісеєва Ю.О. щодо неналежного розгляду скарги ОСОБА_1 від 26 жовтня 2017 року у виконавчому провадженні № 44936519. Зобов`язано директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Моісеєва Ю.О . або іншу особу, яка буде виконувати обов`язки директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 26 жовтня 2017 року у виконавчому провадженні № 44936519.

27 червня 2018 року на виконання вищезазначеної ухвали за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 , директор Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Воробйов О.В . прийняв постанову № 47, якою дії начальника управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області П`ятницького А.В. визнано такими, що відповідають вимогам законодавства.

Не погоджуючись з такою постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, посилаючись на неправомірність рішення директора Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Воробйова О.В.

Постановлюючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, керуючись ст.451 ЦПК України, обгрунтовано виходив із того, що постанова директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Воробйова О.В. про результати проведення перевірки виконавчого провадження № 47 від 27.06.2018 року прийнята відповідно до вимог закону, в межах повноважень директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Воробйова О.В. і права заявника не були порушені.

Доводи апеляційної скарги заявника про те, що положеннями ст.ст. 447, 451 ЦПК України, ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право оскаржити в судовому порядку дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби, тому посилання суду на виключну компетенцію Директора Департаменту державної виконавчої служби та його дискреційні повноваження є неправомірними - підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Статтею 12 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено організаційні засади контролю за діяльністю державних виконавців, зокрема, контроль за діяльністю державних виконавців та інших працівників органів державної виконавчої служби здійснюють органи примусового виконання рішень, а саме: Міністерство юстиції України; органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку, в порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Згідно Порядку здійснення контролю за діяльністю працівників органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 21.10.2016 № 3004/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 листопада 2016 р. за № 1440/29570, сутність контролю за діяльністю державних та приватних виконавців полягає перевірка, зокрема, дотримання державними і приватними виконавцями порядку вчинення виконавчих дій; виявлення порушень законодавства у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб); надання рекомендацій з усунення причин, унаслідок яких допущено порушення; застосування до державних і приватних виконавців заходів реагування, передбачених законодавством, у разі виявлення під час перевірки допущених ними порушень.

Згідно ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

Згідно п.7 Розділу ХII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, про результати перевірки законності виконавчого провадження виноситься постанова, у якій зазначаються: підстави перевірки виконавчого провадження; строки проведення перевірки; у мотивувальній частині - номер виконавчого провадження, реквізити виконавчого документа, дата відкриття виконавчого провадження, державний виконавець, який здійснює (здійснював) виконання, коротко зміст проведених виконавчих дій та їх відповідність вимогам чинного законодавства з посиланням на відповідну норму Закону; у резолютивній частині - висновок з урахуванням вимог законодавства щодо дій державного виконавця у виконавчому провадженні, у разі оскарження дій (бездіяльності) начальника органу державної виконавчої служби - щодо його дій, визначаються особа, яку зобов`язано вжити заходів щодо усунення порушень законодавства (у разі їх виявлення), особа, на яку покладено здійснення контролю за виконанням цієї постанови; строк виконання постанови; коло осіб, яким надсилаються копії постанови; інша необхідна інформація.

Тобто законодавцем чітко визначено коло осіб, які перевіряють правильність та законність сутнісних питань виконавчого провадження та встановлено обсяг їх прав та обов`язків. Завданням ж суду є перевірка дотримання такими особами їх повноважень та дотримання меж їх компетенції.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р., під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Завдання цивільного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому, завданням цивільного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію суду та виходить за межі завдання цивільного судочинства.

Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що директор Департаменту ДВС Воробйов О.В. при здійсненні перевірки законності виконавчого провадження та ухваленні за її результатом відповідної постанови діяв відповідно до вимог та в межах повноважень, наданих йому Законом України «Про виконавче провадження». Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками директора Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Воробйова О.В. та переоцінки обставин, право на оцінку яких є компетенцією суб`єкта владних повноважень.

Посилання заявника в апеляційній скарзі на те, що ні Законом України «Про виконавче провадження», ні Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, не передбачено жодних правових наслідків пропуску строку на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців чи посадових осіб органів державної служби чи невідповідності скарги вимогам ч.4 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та незаконність постанови директора Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Воробйова О.В. № 47 від 27.06.2018 року в частині відмови в задоволенні його скарги з мотивів порушення ним положень ч.4 та ч.5 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» також не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Згідно ч.5 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Крім того, за ч.1 ст.120 ЦПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Тобто, процесуальні строки встановлюються для використання особою наданого їй права на вчинення певної процесуальної дії чи для виконання покладеного на неї обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Тобто особи, які не скористалися наданим їм правом і не вчинили певну процесуальну дію у встановлений законом строк, більше не мають право її вчиняти, хоча у них залишається право клопотати про поновлення або продовження пропущеного процесуального строку.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова