Справа № 521/6298/19
Провадження №2/521/2797/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2019 року Малиновський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді Граніна В.Л., при секретарі Шкребтієнко Г.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Одеської міської ради про визнання угоди дійсною та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання дійсним договору №1143 купівлі - продажу квартири за АДРЕСА_1 від 21.12.1993 року, укладеного між ОСОБА_2 , яка діяла від імені ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , на Одеській Товарній Біржі, в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю реєстраційний №1143 від 21.12.1993 року. Також просить визнати право власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У підтвердження своїх вимог позивач посилається на те, що 28.12.1993 року КП «ОМБТІ та РОН» було зареєстровано право власності за ОСОБА_4 на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 на підставі вищезазначеного договору купівлі - продажу. В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, а позивач, як спадкоємець першої черги до майна померлої, звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено з тих підстав, що договір купівлі - продажу був укладений на біржі, оформлений неналежним чином. Отже, позивач змушений звернутися до суду для захисту своїх спадкових прав.

Позивач у судовому засіданні участі не приймав, однак надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Також не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідачі також не приймали участь у судовому засіданні, про дату, час та місце розгляду справи були сповіщені у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки до суду не повідомили, заперечень на позов не надходило.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення фактичних відносин сторін, суд, зі згоди позивача, відповідно до ст. 280 ЦПК України, вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд вважає, що достатньо підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи встановлено, що 21.12.1993 року між ОСОБА_2 , яка діяла від імені ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , на Одеській Товарній Біржі був укладений договір купівлі - продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності на вказану квартиру було зареєстровано 28.12.1993 року КП «МБТІ та РОН» на підставі укладеного договору купівлі - продажу.

Згідно п. 6 зазначеного договору ОСОБА_4 сплатила домовлену суму продавцю, які були ним отримані через представника до підписання договору. Таким чином, сторони домовилися щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується його змістом. Сторони повністю виконали угоду, як відповідно до умов договору, так і до норм чинного законодавства.

Суд виходить з того, що при укладанні договору між сторонами було досягнуто згоди по всім важливим пунктам договору.

Біржове оформлення сторонами було вибрано, оскільки така форма оформлення подібного роду договорів відповідала дійсному законодавству, що підтверджується державною реєстрацією спірного договору.

Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» №1957 ХІІ від 10.12.91 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов`язково лише у випадках, встановлених законом. Суд за позовом сторони, яка виконала усі умови угоди, може визнати таку угоду дійсною.

Відповідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 року, зі змінами №15 від 15.05.1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними, з підстав недодержання нотаріальної форми», визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі - продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі - продажу квартири, виконання договору відбулося.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичних або юридичних осіб, поданому відповідно до даного Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами й іншими особами доказів, що беруть участь у справі

Статтею 41 Конституції України, встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності на нерухоме майно виникає з моменту посвідчення договору, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації.

При таких обставинах, суд вважає, що такий договір можна визнати дійсним.

Стосовно вимог позивача про визнання права власності в порядку спадкування суд виходить з наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис №13025, від 22.12.2017 року. Померла була матір`ю позивача, що підтверджується свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис №1594.

Так, позивач, як спадкоємець першої черги до майна померлої, звернувся з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, однак йому було відмовлено, оскільки право власності померлої на квартиру належним чином не оформлено.

З матеріалів спадкової справи, яка була заведена після смерті ОСОБА_4 та досліджена у судовому засідані, вбачається, що позивач є єдиним спадкоємцем до майна померлої. Спорів стосовно того, що він спадкоємець першої черги немає.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст. 1217 ЦК України.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Частиною 3 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1226 ЦК України, частка в праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

На підставі ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто.

У відповідності до ст.ст. 1269, 1297 ЦК України, позивач у передбачений законом строк подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Жодні інші особи не зверталися із заявами до нотаріуса про прийняття спадщини. Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем померлої, який прийняв спадщину.

Згідно абз. 39 п. 1 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до абз. 2-3 п.23. Постанови ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ч.ч. 2-4 ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішив спір щодо його прав, обов`язків цивільного характеру.

Виходячи із правил ч. 1 ст. 6 Конвенції і практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні, невід`ємною частиною права на справедливий судовий розгляд є доступ до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 16, 220, 334, 638, 658, 1216, 1218, 1220, 1261, 1296 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 5, 10, 12, 18, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 , до ОСОБА_2 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_3, юридична адреса: м. Одеса, пл. Думська, 1, про визнання угоди дійсною та визнання права власності - задовольнити.

Визнати договір №1143 купівлі - продажу квартири за АДРЕСА_1 від 21.12.1993 року, укладеного між ОСОБА_2 , яка діяла від імені ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , на Одеській Товарній Біржі, в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю реєстраційний №1143 від 21.12.1993 року.

Визнати право власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги через Малиновський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий