Справа № 336/3493/18
пр. № 2/336/204/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 травня 2019 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого – судді Щасливої О.В.,

при секретарі Морозовій В.М.,

з участю представника позивача – адвоката Плужника М.В.,

представника відповідача – Зінченка С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач у червні 2018 року звернувся до суду з позовом про стягнення з Міністерства оборони України на свою користь моральної шкоди, якої зазнав у зв’язку з захворюваннями, пов’язаними з проходженням військової служби, у розмірі 400 000 грн.

26 червня 2018 року внаслідок автоматичного розподілу позов передано в провадження судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої О.В.

Ухвалою судді Щасливої О.В. від 13.07.2018 року відкрито провадження в справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В заяві ОСОБА_3 зазначив, що з 28 грудня 1969 року по 4 листопада 1999 року проходив службу у Збройних Силах Союзу РСР, а після проголошення незалежності України – у Збройних Силах України. Звільнення ОСОБА_3 зі Збройних Сил України відбулося у зв’язку із захворюванням. Перед звільненням з військової служби ОСОБА_3 був обстежений військово-лікарською комісією, яка констатувала наявність у нього низки тяжких хронічних захворювань, таких як: цукровий діабет другого типу, середнього ступеню важкості; синдром діабетичної стопи змішаної форми; стопа Шарко з обох сторін; повний вивих обох голеностопних суставів з некрозом мікротканин та нагноюванням; діабетична нейропатія; діабетична ретинопатія, повна сліпота на обидва ока. У зв’язку з захворюваннями йому встановлено першу групу інвалідності. Набуті позивачем захворювання за висновком військово-лікарської комісії Міністерства оборони України кваліфіковані як захворювання, пов’язані з проходженням військової служби.

Течія вказаних захворювань, які прогресують, призвела до безстрокового встановлення позивачеві першої групи інвалідності 1 вересня 2004 року. Зазначені обставини спричиняють позивачу глибокі емоційні переживання. Відсутність фізичного комфорту, необхідність витрачати значні зусилля, а також нести майнові видатки з відновлення здоров’я, стан якого потребує регулярних госпіталізацій, посилюють ці переживання. Постійне відчуття дискомфорту викликає його дратівливість, погіршує відносини в родині, перешкоджає можливості виконувати свої обов’язки по господарству, організовувати свою повноцінну життєдіяльність, а ці обставини також тягнуть за собою моральні страждання.

Так як Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України, воно уповноважено на виконання функцій держави, просить стягнути з нього на свою користь у відшкодування моральних страждань 400000 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову. Просить про ухвалення рішення на користь свого довірителя. Сума, про стягнення якої з відповідача просить позивач, є кратною 150 розмірам прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, яка відповідно до «Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов’язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженому Постановою Кабінету Міністрів від 25.12.2013 року № 975, призначається і сплачується у разі встановлення військовослужбовцю групи інвалідності.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечує. Зауважив на відсутності матеріально-правових передумов для покладення відповідальності за шкоду, таких як: винуватість, протиправність дій відповідача з спричинення шкоди позивачеві, а також причинного зв’язку між настанням цієї шкоди і діями відповідача. Той факт, що набуття позивачем захворювань, які не мають ознак професійних, а є такими, на які особа може бути наражена за будь-яких обставин, сталося під час проходження служби, не свідчить про їх зв’язок з умовами проходження служби, тобто поняття «отримані під час проходження служби» та «пов’язані з проходженням служби» не є тотожними.

У зв’язку з викладеним просить про відмову у задоволенні позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 28 грудня 1969 року проходив службу у Збройних Силах Союзу РСР, а після проголошення незалежності України по 4 листопада 1999 року - у Збройних Силах України. Відповідно до висновку Запорізької медико–соціальної експертної комісії від 01.09.2004 року йому встановлено першу групу інвалідності безстроково. За вказаним висновком захворювання органів зору пов’язане з проходженням військової служби (а. с. 12). Відповідно до постанови п’ятнадцятої військово-лікарської комісії Міністерства Оборони України такі захворювання позивача як цукровий діабет, діабетична ангіопатія, пов’язані з проходженням військової служби.

Згідно із ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захистузахисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, а в силу ст. 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Виходячи з наведених положень цивільного і цивільного процесуального законодавства, об’єктом судового захисту кожного учасника цивільних правовідносин, наділеного цивільною процесуальною правоздатністю, є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, які і можуть бути підставою для звернення особи за судовим захистом.

Між тим, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд не вбачає таких ознак порушення права позивача з боку відповідача, які могли б стати передумовою для застосування судового захисту в межах пред’явленого позову.

Вимоги про відшкодування майнової і моральної шкоди позивач спрямовує в русло деліктних правовідносин, що регулюють відшкодування шкоди, підстави для настання відповідальності за яку встановлені статтею 1166 ЦК України і відповідно до якої шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода, спричинена фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, що спричинила її, за наявності її вини (ст. 1167 ЦК України).

Відповідно до роз’яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6, від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Зазначені положення узгоджуються з роз’ясненнями пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», в силу яких заподіяна моральна

(немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі,

права якої були безпосередньо порушені протиправними діями

(бездіяльністю) інших осіб.

Виходячи з наведених положень цивільного законодавства і роз’яснень Пленуму Верховного Суду України обов’язковими умовами для настання деліктної відповідальності за загальними правилами є винність і протиправність дій особи, яка завдала шкоди, а також причинний зв’язок між її поведінкою та настанням шкоди.

Принцип змагальності цивільного судочинства передбачає обов’язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як зазначено, предметом доказування в цій справі є доведення шкоди, яка настала від винних протиправних дій відповідача.

Доказами в цивільному процесі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Хоча позивачем і надано письмові дані про те, що отримані ним захворювання пов’язані з виконанням обов’язків військової служби, проте суд не може погодитись з такими умовиводами, вважаючи, що набуття під час проходження служби захворювань, притаманних значній кількості осіб та не належних до особливостей умов будь-якої праці, не свідчить про їх походження від умов служби.

У зв’язку з викладеним суд не має підстав констатувати наявність таких обов’язкових елементів, лише сукупність яких дає підстави для покладення на особу відповідальності за спричинену шкоду, як винність і протиправність дій відповідача, а також причинний зв’язок між його діями та настанням шкоди.

Наведені судом міркування не дають підстав для ухвалення рішення на користь позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 1167, 1168 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 77-81, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Суддя О.В. Щаслива