Справа № 575/218/19
Провадження № 2/575/81/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2019 р. смт. Велика Писарівка

В.Писарівський районний суд Сумської області у складі:

головуючого - судді Савєльєвої А.І.,

за участю секретаря - Доценко Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.В.Писарівка цивільну справу за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником, -

В С Т А Н О В И В :

СТОВ «Дружба-Нова» в особі представника - адвоката Крищенко Людмили Володимирівни звернулося до суду з даним позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача матеріальні збитки у розмірі 59 168, 75 грн., заподіяні ним під час виконання трудових обов`язків, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач під час виконання трудових обов`язків завідувача складу паливно-мастильних матеріалів, де з ним було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 22.05.2018, отримавши талони (стретч-карти) на пальне, не поставив їх на облік, не вжив заходів для їх збереження, в результаті чого вони були ним втрачені. Вказані факти встановлені за результатами проведеної інвентаризації та актом службового розслідування від 13.12.2018. У зв`язку з наведеним позивач просить позов задовольнити.

Представник позивача, який бере участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, на позовних вимогах наполягає, просить суд їх задовольнити, надав відповідь на відзив, де виклав свої аргументи на підтримку позову.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні присутнім не був, однак подав відзив із запереченнями проти позову, в якому просить у задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача на його користь витрати на професійну правничу допомогу.

Представник відповідача ОСОБА_8, який бере участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, просить суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, повно та всебічно проналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Підставою трудових правовідносин є трудовий договір. У ст.21 КЗпП передбачено, що трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (ст.4 КЗпП України).

Так, статтею 130 КЗпП України визначено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода. Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо.

Пунктом 1 частини першої ст.134 КЗпП України визначено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст.135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

У такому ж порядку визначається матеріальна відповідальність працівників, з якими укладено договір про повну матеріальну відповідальність (статті 135-1, 135-2 КЗпП), якщо шкода заподіяна не незабезпеченням цілості прийнятого під звіт майна, а іншими порушеннями трудових обов`язків (неналежним оформленням документів про виявлену при прийнятті матеріальних цінностей недостачу, що потягло її оплату тощо).

Відповідно до ст.135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 1 розділу 1 Переліку посад і робіт, що заміщуються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для збереження, обробітку, продажу (відпуску), перевезення чи застосування у процесі виробництва, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС №447/24 від 28.12.1977, до таких посад відносяться, зокрема, завідувачі складами та їх заступники.

Відповідно до абзацу 3 розділу 2 вказаного Переліку посад і робіт до таких робіт відносяться, зокрема, роботи по прийманню на зберігання, обробітку, зберіганню, відпуску матеріальних цінностей на складах.

Відповідно до абзацу 3 ст.136 КЗпП України покриття шкоди, заподіяної працівником, провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Судом встановлено, що відповідно до витягів з наказів СТОВ «Дружба-Нова»: №619-ОС від 20.04.2018 - ОСОБА_1 прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів (АТП В.Писарівської дільниці) (а.с.9 зворотній бік); №901-ОС від 22.05.2018 - ОСОБА_1 з 22.05.2018 переведений з посади водія автотранспортних засобів на посаду завідувача складу паливно-мастильних матеріалів (склад ПММ смт.Велика Писарівка) (а.с.7).

22.05.2018 з метою забезпечення збереження матеріальних цінностей, що належать СТОВ «Дружба-Нова», із завідувачем складу ПММ ОСОБА_1 укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с.17-18). Цього ж дня ОСОБА_1 дав підписку як матеріально-відповідальна особа про те, що він ознайомлений з правилами роботи і зобов`язується виконувати всі встановлені правила щодо прийому, збереження та видачі товарно-матеріальних цінностей та коштів, а також дотримуватись порядку та термінів подання звітності (а.с.19).

Відповідно до п. 1 Договору, працівник, що займає посаду завідувача складу паливно-мастильних матеріалів або виконує роботу безпосередньо пов`язану зі зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих йому цінностей, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством, установою, організацією матеріальних цінностей згідно із інвентаризаційним описом №1, що додається до цього договору, і в зв`язку з викладеним зобов`язується: а) дбайливо ставитися до переданих йому для зберігання або для інших цілей матеріальних цінностей підприємства, установи, організації та вживати заходів щодо запобігання збитку; б) своєчасно повідомляти адміністрацію підприємства, установи, організації про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей; в) вести облік, складати і подавати в установленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух і залишки ввірених йому матеріальних цінностей; г) брати участь в інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей.

При цьому, згаданий інвентаризаційний опис №1, що додається до договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, позивачем не наданий.

Відповідно до п. 3. Договору у разі незабезпечення з вини працівника збереження ввірених йому матеріальних цінностей, визначення розміру збитку, заподіяного підприємству, установі, організації та його відшкодування здійснюється за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) товарно-матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, знищення або псування товарно-матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють за місцем роботи працівника на день відшкодування шкоди.

Відповідно до розділу 3 «Посадові обов`язки» посадової інструкції завідувач складу ПММ зобов`язаний: забезпечувати безперебійний відпуск та приймання паливно-мастильних матеріалів, здійснювати кількісний та якісний контроль ПММ; забезпечувати дотримання умов та якісне зберігання ПММ, оперативне ведення обліку складських операцій; чітко дотримуватись правил оформлення та відображення в обліку прибутково-видаткових документів, ведення встановленої на підприємстві звітності; вести та утримувати в належному стані технічну документацію, тощо.

Згідно розділу 9 «Відповідальність» посадової інструкції завідувач складу ПММ несе відповідальність за результати діяльності виконуваних функцій, за несумлінне (неналежне) виконання або невиконання своїх посадових обов`язків; за надання достовірної, своєчасної та об`єктивної інформації та звітності керівництву; за завдання матеріальної шкоди; за дбайливе відношення до майна СТОВ «Дружба-Нова», в т.ч. майна, що передано йому для виконання посадових обов`язків, тощо.

Відповідно до Наказу №1876/1-ОС від 26.10.2018 ОСОБА_1 з 27.10.2018 переведений з посади завідувача складу ПММ (склад ПММ смт.Велика Писарівка) на посаду водія автотранспортних засобів (паливозаправника) (АТП Великописарівської дільниці) (а.с.8).

Відповідно до Наказу №98-ОС від 25.01.2019 ОСОБА_1 з 25.01.2019 звільнений з посади водія автотранспортних засобів (паливозаправника) (АТП Великописарівської дільниці) за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.9).

Як зазначає позивач, згідно проведеної станом на 03.12.2018 інвентарізації пального на складі ПММ виявлена нестача 3625 л газу зрідженого (талони) та 645 л бензину А-92 (талони).

Порядок проведення інвентаризації активів і зобов`язань та оформлення її результатів визначається Положенням про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України 02.09.2014 за № 879, відповідно до абзацу 3 пункту 7 проведення інвентаризації є обов`язковим у разі зміни матеріально відповідальних осіб, а також у разі зміни керівника колективу (бригадира), вибуття з колективу (бригади) більше половини його членів або на вимогу хоча б одного члена колективу (бригади) при колективній (бригадній) матеріальній відповідальності (на день приймання-передачі справ) в обсязі активів, які знаходяться на відповідальному зберіганні.

Відповідно до абзацу 5 пункту 1 розділу ІІ згаданого Положення інвентаризація проводиться повним складом інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та у присутності матеріально відповідальної особи. Крім того, до початку перевірки фактичної наявності активів визначаються залишки на дату інвентаризації (п.5); матеріально відповідальні особи дають в інвентаризаційному описі розписки про те, що до початку інвентаризації всі прибуткові та видаткові документи на активи здані в бухгалтерію, що всі цінності, які надійшли під їх відповідальність, оприбутковані, а ті, що вибули, списані (п.6); інвентаризаційні описи, акти інвентаризації, звіряльні відомості оформлюються відповідно до вимог, установлених Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (із змінами), для первинних документів з урахуванням обов`язкових реквізитів та вимог, передбачених цим Положенням; матеріали інвентаризації можуть бути заповнені як рукописним способом, так і за допомогою електронних засобів обробки інформації (п.14).

Підпунктом 4.3.9 пункту 4.3 «Зберігання ТМЦ» Положень Внутрішнього стандарту процедури обліку надходження, зберігання та реалізації ТМЦ на агропідприємствах передбачено, що у випадку передачі товарно-матеріальних цінностей в підзвіт іншій матеріально відповідальній особі обов`язково проводиться інвентаризація за участю обох матеріально відповідальних осіб.

Згідно п. п. 7,18,20 розділу ІІ Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України 02.09.2014 за № 879, наявність активів при інвентаризації встановлюється шляхом обов`язкового підрахунку, зважування, обміру; переважування, обмір, підрахунок проводяться у порядку розміщення активів у приміщенні, де вони зберігаються; визначення ваги (обсягу) навалочних матеріалів може проводитися на основі обмірів і технічних розрахунків; акти обмірів і розрахунки додаються до інвентаризаційних описів (однак позивачем вони не надані); інвентаризаційні описи (акти інвентаризації) підписуються всіма членами інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та матеріально відповідальними особами, при цьому матеріально відповідальні особи дають розписку, в якій підтверджується, що перевірка активів відбулася в їх присутності, у зв`язку з чим претензій до членів комісії вони не мають, та що вони приймають на відповідальне зберігання перелічені в описі активи, при проведенні інвентаризації у разі зміни матеріально відповідальної особи та особа, яка приймає активи, дає розписку про отримання активів, а та, яка передає, - про передачу активів; бухгалтерською службою складаються звіряльні відомості активів і зобов`язань, у яких відображаються розбіжності між даними бухгалтерського обліку і даними інвентаризаційних описів (актів інвентаризації). Крім того,

Після закінчення інвентаризації складається протокол, де інвентаризаційною комісією відображаються пропозиції щодо врегулювання наведених в звіряльних відомостях висновків щодо виявлених розбіжностей між фактичною наявністю активів і зобов`язань та даними бухгалтерського обліку (п.п. 1, 2 Положення).

Як зазначено вище, ОСОБА_1 з 27.10.2018 переведений з посади завідувача складу ПММ (склад ПММ смт.Велика Писарівка) на посаду водія автотранспортних засобів (паливозаправника), однак при його переведенні інвентаризація та передача ПММ не проводилась, вона проведена лише станом на 03.12.2018 на підставі Наказу № 271 від 19.11.2018 (а.с.179-195), коли матеріально відповідальною особою вже була інша особа - зав. складом ПММ ОСОБА_2 , підпис цієї особи є на наданому позивачем документі під назвою «Інвентарізація пального на складі ПММ станом на 03.12.2018», при цьому вказаний документ також не містить зазначення прізвища та ініціалів і підпису Голови інвентаризаційної комісії; відповідач ОСОБА_1 при інвентаризації присутнім не був.

Відповідно до п.2 Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність адміністрація зобов`язалася проводити у встановленому порядку інвентаризацію матеріальних цінностей.

В подальшому позивачем наданий Акт інвентаризації цінностей № 328 від 03.12.2018, який істотно відрізняється від документу «Інвентарізація пального на складі ПММ станом на 03.12.2018».

Таким чином, суд доходить висновку про порушення позивачем порядку проведення інвентаризації у разі зміни матеріально відповідальних осіб та оформлення її результатів.

Відповідно до п.7 Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність дія цього Договору поширюється на весь час роботи з майном та іншими, ввіреними працівникові матеріальними цінностями підприємства, установи, організації.

Згідно накладної № 093195 від 08.09.2018 (а.с.12) СТОВ «Дружба-Нова» через ОСОБА_3 , призначення смт.В.Писарівка, видно, що ОСОБА_4 (міститься підпис) відпустив талони А-92 600 л, при цьому накладна містить ще два підписи у графах: «прийняв» ОСОБА_1 та є його підпис, «прийняв від шофера (водія)» - є підпис ще однієї особи; а також в накладній № 077364 від 21.09.2018 (а.с.13) газ талони 3000 л у графі «відпустив» є підпис особи, у графах «прийняв від шофера (водія)» - підпис ОСОБА_1 та підпис іншої особи у графі «прийняв», тобто ким відпущено та ким прийнято талони встановити неможливо; неможливо встановити кількість талонів, їх нумерацію, та яку вартість талонів було передано ОСОБА_1 чи іншій особі, яка зазначена в двох накладних, що не пояснив і представник позивача у судовому засіданні.

Відповідно до видаткових накладних (а.с. 14, 15) вартість 1 л газу складає 13,95 грн. та вартість 1 л бензину марки А-92 (Енержи) 28,00 грн.

Відповідно до квитанції від 02.01.2019 (а.с.16) через АТ КБ ПриватБанк ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданих збитків на користь СТОВ «Дружба-Нова» перераховано 4000 грн., однак квитанція не містить підпису клієнта (платника), у зв`язку з чим надання цієї квитанції не підтверджує, що саме ОСОБА_1 сплачена вказана сума коштів, тому суд не приймає цей документ як доказ.

З наданих позивачем письмових пояснень ОСОБА_1 від 05.12.2018 слідує, що на початку вересня він від керуючого ОСОБА_3 отримав талони на 600 літрів бензину в талонах, з них 50 літрів видав, інші поклав до кишені, в результаті їх втратив; у журнал не записував, бо його не було в наявності, зберігав всі талони у ящику письмового столу на складі запчастин; обіцяє повернути); причину нестачі талонів на Газ пояснити не може, доступ до складу мали сторонні особи, однак суд не бере до уваги ці пояснення як доказ, оскільки відповідач у судовому засіданні пояснень не давав на підтвердження чи спростування написання цих пояснень, тому у суду не було можливості переконатись у їх написанні саме відповідачем ОСОБА_1 .

Письмові пояснювальні ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд не може взяти до уваги, оскільки у судовому засіданні ці особи не допитані як свідки і не попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази, оскільки пояснення свідків надаються безпосередньо у судовому засіданні.

Разом з тим, статтею 138 КЗпП України прямо встановлено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 130 КЗпП України, обов`язковими умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала.

Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати.

Протиправна поведінка працівника - це поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обов`язки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємств, установ та організацій. Формами протиправної поведінки працівника є протиправна дія чи протиправна бездіяльність.

Обов`язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності є вина. За приписами КЗпП України, матеріальна відповідальність працівника настає тільки за наявності його вини в заподіянні підприємству, установі, організації майнової шкоди. Вина працівника - це його психічне ставлення до вчинюваної дії чи бездіяльності, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності. Отже, працівник визнається винним у заподіянні шкоди, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно або з необережності (за винятком випадків, коли шкоду нанесено джерелом підвищеної небезпеки).

У трудовому праві діє презумпція відсутності вини працівника, а тому обов`язок доведення вини працівника у спричинені підприємству шкоди, покладається саме на роботодавця, тобто у даному випадку на позивача.

Причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і майновою шкодою, яка сталася, повинен бути прямим (безпосереднім). Прямий зв`язок - це такий, за якого майнова шкода безпосередньо, з неминучістю випливає з дій чи бездіяльності працівника. У будь-якому разі працівник повинен нести матеріальну відповідальність лише за ту частину шкоди, яка безпосередньо випливає з його дій чи бездіяльності.

З наведеного слід зазначити, що відсутність підстав чи однієї з обов`язкових умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 2 п. 3 постанови ПВСУ від 29.12.1992 № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» вбачається, що виходячи з вимог ст..15 ЦПК суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

В ході розгляду справи судом, стороною позивача не було надано суду доказів того, що саме неправомірними діями відповідача було заподіяно матеріальної шкоди і доказів наявності саме його вини у заподіянні такої шкоди, також позивач не довів факту порушення відповідачем своїх обов`язків, що визначені посадовою інструкцією, оскільки не надав суду на підтвердження цих фактів Книги обліку приходу, зберігання та видачі талонів на ПММ та інших доказів на підтвердження не постановки ОСОБА_1 на облік талонів на ПММ.

З пояснення представника відповідача у судовому засіданні слідує, що порушене за заявою СТОВ «Дружба-Нова» стосовно ОСОБА_1 кримінальне провадження № 0000033 від 07.02.2019 закрито 15.06.2019 за відсутністю складу кримінального правопорушення.

Обов`язок правильно організувати працю працівників, забезпечити її належний процес у різних, у тому числі й несприятливих трудових ситуаціях, а також попередження можливих збитків згідно статті 141 КЗпП України лежить на власнику або уповноваженому ним органу.

Згідно ч.1 ст.131 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна.

Відповідно до п.3 постанови ПВСУ від 29.12.1992 № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», при вирішенні питання про покладення матеріальної відповідальності судам рекомендовано, з-поміж іншого, з`ясовувати, в якій конкретно обстановці заподіяна шкода, чи були створені умови, які б забезпечували схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними.

Під час судового розгляду докази на підтвердження факту забезпечення позивачем умов, необхідних для нормальної роботи і забезпечення відповідачем повного збереження дорученого йому майна на складі ПММ, не надані, що не свідчить про належне забезпечення позивачем умов, які б створювали відповідачеві умови для забезпечення належного збереження товарно-матеріальних цінностей.

Відповідно до вимог частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Положеннями статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

Статтями 77-80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи правовідносини, які склались між сторонами, проаналізувавши всі докази по справі, оцінивши їх в сукупності, суд доходить висновку про необґрунтованість пред`явлених позивачем позовних вимог до відповідача, оскільки ним не надано належних доказів на підтвердження факту наявності вини відповідача у виявленій нестачі товарно-матеріальних цінностей (ПММ), факту неналежного виконання останнім своїх посадових обов`язків, отже позиція позивача не має належного обґрунтування, тому правових підстав для покладення матеріальної відповідальності на відповідача, як і стягнення з нього матеріальної шкоди, суд не вбачає.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 130, 131, 134, 135-1, 138, 264 КЗпП України, Положенням про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України 02.09.2014 за № 879,

ст.ст. 12,13,42,48,76,141,258,259,263-265,268,273,354,355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні цивільного позову Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова», місцезнаходження: вул.Комарова,59 смт.Варва Чернігівської області, , до ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником, - відмовити за необгрунтованістю.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова», місцезнаходження: вул.Комарова,59 смт.Варва Чернігівської області, , на користь ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судові витрати (витрати на професійну правничу допомогу) в сумі 17 083 гривні 33 копійки.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне судове рішення складене та підписане 15 липня 2019 року.

Суддя А.І.Савєльєва