Провадження № 2/331/767/2019
Справа № 331/749/19
01 липня 2019 року місто Запоріжжя
Жовтневий районний суд м.Запоріжжя в складі :
головуючого - судді Скользнєвої Н.Г.,
за участю : секретаря Постарнак М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
18 лютого 2019 р. до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що йому на підставі реєстрації та ордеру, виданого на його його дружину ОСОБА_3 від 27.04.2012 р., належить право користування квартирою АДРЕСА_1 .
У зазначеній квартирі зареєстрована його донька - ОСОБА_2 , яка фактично не проживає у квартирі АДРЕСА_1 понад 3 роки без поважних причин, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має.
Реєстрація місця проживання ОСОБА_2 у вищезазначеній квартирі створює позивачу певні складнощі у розпорядженні квартирою, адже він вимушений нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг.
Представник позивача ОСОБА_7 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та розглянути справу в заочному порядку.
Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, згідно з вимогами ст.ст. 128, 131 ЦПК України, відповідачі повідомлені про час та місце слухання справи за адресою їх місцем проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явилися у судове засідання без поважних причин.
Статтею 210 ЦПК України визначено, що суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.
Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» : - при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об`єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Виходячи з зазначених нормативно-правових актів України, наведених рішень Європейського суду з прав людини, взявши до уваги пояснення представника позивача надані у судовому засіданні 10.06.2019р., та з урахуванням того, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання та не з`явилася у судове засідання без поважних причин, суд у відповідності до статті 280 ЦПК України приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача по справі та ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказах.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2019 року позов залишено без руху, з наданням позивачам строку для усунення недоліків позовної заяви. (а.с. 12)
У передбачений законом строк, а саме 11 березня 2019 року позивач недоліки позову усунув, у зв`язку з чим слід вважати позов таким, що відповідає вимогам статей 175, 177 ЦПК України.
Ухвалою суду від 12 березня 2019 року зазначену справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено справу у підготовчне судове засідання (а.с. 18-19)
Ухвалою суду від 10 травня 2019 року підготовче провадження по зазначеній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с. 49)
Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги пояснення представника позивача, свідків: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приходить до наступного.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 належить право користування квартирою АДРЕСА_1 , на підставі реєстрації та ордеру, виданого на його дружину ОСОБА_3 від 27.04.2012 р. (а.с. 9)
У зазначеній квартирі зареєстрована його донька - ОСОБА_2 , яка фактично не проживає у квартирі АДРЕСА_1 з 2014 року роки без поважних причин, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має.
Реєстрація місця проживання ОСОБА_2 у вищезазначеній квартирі створює позивачу певні складнощі у користуванні квартирою, адже він вимушений нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 зазначила, що вона є сусідкою позивача. Їй відомо, що ОСОБА_1 мешкає у квартирі АДРЕСА_1 один, його донька мешкає окремо, з нею він відносин не підтримує, вона до нього не приходить.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 зазначила, що вона є сусідкою ОСОБА_1 , знає його приблизно десять років та має добрі сусідські стосунки. ОСОБА_1 мешкає у квартирі АДРЕСА_1 один, з донькою відносини не підтримує.
Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку, визначеним законом.
Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.
Відповідно до зазначених правових норм ОСОБА_2 , яка вселилася в спірне жиле приміщення на законних підставах, має обґрунтовану презумпцію права на користування жилим приміщенням.
А відтак, позовні вимоги, направлені на позбавлення відповідача права користування жилим приміщенням, можуть бути задоволені лише на підставі переконливих, взаємоузгоджених і неспростовних доказів у справі.
За роз`ясненнями п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.85 року із подальшими змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.
Факт не проживання ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 підтверджується показами свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
Аналізуючи перелічені норми цивільного права, взявши до уваги надані стороною позивача докази, суд приходить до висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При подачі позовної заяви до суду позивач по справі ОСОБА_1 сплатив судові витрати при розгляді справи: а саме судовий збір у сумі 768,40 грн. (а.с. 15), а тому, оскільки позов задоволено, сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача по справі.
Керуючись ст.ст. 263-265, 282 ЦПК України ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 383, 386, 391, 405 ЦК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Усунути ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) перешкоди у користуванні житловим приміщенням, а саме : квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 ( зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 ( зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).
Повне рішення складено 10 липня 2019 року.
Сторонам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Н.Г.Скользнєва