Провадження №2/369/324/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2019 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Середенко Б.С.,

розглянувши матеріали заяви представника позивача ОСОБА_1 про застосування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, встановлення факту проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна подружжя, виділ в натурі, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Києво-Святошинського перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, встановлення факту проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна подружжя, виділ в натурі.

11 червня 2019 року до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відповідно до якої просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на незавершений будівництвом житловий будинок з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 .

Заява про забезпечення позову обґрунтована ризиком того, що відповідачем у будь-який момент може бути відчужено спірний будинок, що може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши заяву, всебічно та повно дослідивши доводи позивача, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може суттєво ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

П. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачає, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Як передбачено положеннями ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Представник позивача просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на незавершений будівництвом житловий будинок з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 , разом з тим, суд зазначає, що станом на момент розгляду судом заяви про забезпечення позову в суду відсутні докази того, що спірний об`єкт нерухомості не є самочинним будівництвом, оскільки в матеріалах справи наявний зустрічний позов відповідача, в якому відповідач вказує, що житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , є самочинним в силу вимог ст. 376 ЦК України, на нього не виникає до моменту його узаконення ніяких прав і він не може бути об`єктом поділу (а.с. 78).

Забезпечення позову не може бути спрямованим на безпідставне обмеження конституційних прав. Тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (ч.1 ст. 181 ЦК). Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч.1 ст. 182 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Відповідно до цього Закону державна реєстрація обтяжень нерухомого майна здійснюється в Державному реєстрі прав органами державної реєстрації прав на підставі ухвали суду про накладення арешту на нерухоме майно.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-15, обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ст. 3).

Частина 4 ст. 3 Закону № 1952-15: будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заява представника позивача про накладення арешту на самочинно збудований об`єкт нерухомого майна, є необґрунтованою, оскільки у суду відсутні підстави та можливість накласти арешт на майно, яке офіційно не існує, у відповідному реєстрі не значиться, державою не визнане, отже застосування такого заходу не призведе до будь-яких обтяжень спірного майна з метою виконання рішення суду у майбутньому у разі задоволення позову, тобто виконання самого принципу забезпечення позову.

Таким чином, у суду відсутні правові підстави для задоволення заяви представника позивача про забезпечення позовних вимог.

Крім того, представником позивача не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що відповідачем умисно вчиняються дії спрямовані на відчуження спірного майна, задля уникнення виконання можливого рішення суду. Саме лише посилання в клопотанні про забезпечення позову на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Зважаючи, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, за умови, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а позивачем таких доказів не надано, суд вважає необхідним в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє позивача на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 149-159, 260, 353, 354 ЦПК України суд,

у х в а л и в:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про застосування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, встановлення факту проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна подружжя, виділ в натурі - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.С. Пінкевич