Справа № 128/349/17
Провадження № 22-ц/801/443/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ганкіна І.А.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 рокуСправа № 128/349/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Войтка Ю.Б., Сопруна В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»

на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 27 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

Рішення ухвалила суддя Ганкіна І.А.

Рішення ухвалено в м. Вінниці

Повний текст рішення складено 27 листопада 2018 року,

Встановив:

В лютому 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 16 липня 2013 року між банком і відповідачем укладено кредитний договір № б/н, згідно якого останній отримав кредит в розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконував належним чином, в зв'язку з чим станом на 31 грудня 2016 року склалася заборгованість в сумі 11 216,41 грн., із яких: 2922,36 грн. - заборгованість за кредитом; 7283,74 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 510,31 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 27 листопада 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 16 липня 2013 року в розмірі 11 216,41 грн., яка включає в себе: 2922,36 грн. - заборгованість за кредитом; 7283,74 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 510,31 грн. - штраф (процентна складова), а також - 1600 грн. в рахунок повернення сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Зазначив, що рішення суду вважає незаконним через порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, оскільки судом не враховано те, що позовна заява ПАТ КБ «Приватбанк» не обґрунтована належними доказами та не містить доказів на підтвердження суми боргу.

Позивач АТ КБ «Приватбанк» відзив на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що 16 липня 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» уклав із ОСОБА_3 договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 4000 грн. на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки (а. с. 5).

Підписавши 16 липня 2013 року анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відповідач ОСОБА_3 погодився, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач зазначив, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення, згоден з його умовами; примірник договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом роздрукування з сайту банку (а. с. 5).

На виконання умов договору позивач видав відповідачу ОСОБА_3 кредитну карту, що не заперечується відповідачем.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, проценти за користування ним, з перевитрат платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідач ОСОБА_3 належним чином не виконував свої зобов'язання за договором, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість, розмір якої станом на 31 грудня 2016 року згідно наданого банком розрахунку складає 11 216,41 грн., із яких: 2922,36 грн. - заборгованість за кредитом, 7283,74 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 510,31 грн. - штраф (процентна складова) (а. с. 4).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України (параграф 1 глава 71) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Позичальник згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилами ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи із встановлених обставин справи та вимог матеріального закону, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 2922,36 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Доводи апеляційної скарги відповідача правильних висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо погашення ним зазначеної заборгованості за кредитом на день ухвалення рішення судом. Із розрахунку заборгованості за договором вбачається, що відповідач ОСОБА_3 користувався кредитними коштами, частково сплачував заборгованість, тобто погоджувався з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку.

Разом з цим заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача щодо безпідставного стягнення з нього процентів за користування кредитом в заявленому банком до стягнення розмірі - 7 283,74 грн., оскільки банк в односторонньому порядку збільшував відсоткову ставку.

Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» базова процентна ставка складає 2,5% в місяць, що становить 30% на рік, що нараховується на залишок заборгованості, з розрахунку 360 календарних днів на рік (а. с. 6).

Із розрахунку заборгованості за договором станом на 31 грудня 2016 року (а. с. 4) вбачається, що позивачем було збільшено в односторонньому порядку процентну ставку за користування кредитом: з 1 вересня 2014 року - до 34,80%; з 1 квітня 2015 року - до 43,20%.

Пунктом 1.1.3.2.3. Умов та Правил надання банківських послуг передбачено право банку змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком згідно з п. 1.1.3.1.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів банк на одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно положень ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, що була чинною на час укладення договору між сторонами) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (ч. 1). Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною (ч. 3). У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника (ч. 4).

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Зазначений висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17 та постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 389/3409/16-ц.

Позивачем на надано суду доказів про вручення відповідачеві під розписку повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, а тому таке збільшення є незаконним.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача збільшеної процентної ставки за користування кредитом.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що до стягнення з відповідача на користь банку підлягають проценти за користування кредитом в розмірі 30% річних за весь період, що було погоджено сторонами під час укладання договору.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором (а. с. 4), заборгованість за процентами нарахована банком за період з 24 вересня 2013 року до 31 грудня 2016 року.

Проценти за ставкою 30% річних позивачем нараховані за період з 24 вересня 2013 року до 31 серпня 2014 року та сума заборгованості за процентами за вказаний період склала 109,17 грн., що підлягає до стягнення з відповідача.

Виходячи із розміру процентної ставки 30% річних та враховуючи суму залишку заборгованості за кредитом, яка змінювалась, за період з 1 вересня 2014 року до 31 грудня 2016 року судом нараховано проценти за користування кредитом:

- за період з 1 вересня 2014 року до 18 грудня 2014 року: 3185,04 грн. (залишок простроченої заборгованості) х 109 днів прострочення х 30% (річна процентна ставка)/360 днів (кількість днів в році, що визначена домовленістю сторін при укладенні договору) = 289,31 грн.;

- за період з 19 грудня 2014 року до 23 березня 2015 року: 3057,33 грн. (залишок простроченої заборгованості) х 95 днів прострочення х 30% (річна процентна ставка)/360 днів (кількість днів в році, що визначена домовленістю сторін при укладенні договору) = 242,04 грн.;

- за період з 24 березня 2015 року до 16 квітня 2015 року: 2991,23 грн. (залишок простроченої заборгованості) х 24 дні прострочення х 30% (річна процентна ставка)/360 днів (кількість днів в році, що визначена домовленістю сторін при укладенні договору) = 59,82 грн.;

- за період з 17 квітня 2015 року до 31 грудня 2016 року: 2922,36 грн. (залишок простроченої заборгованості) х 625 днів прострочення х 30% (річна процентна ставка)/360 днів (кількість днів в році, що визначена домовленістю сторін при укладенні договору) = 1522,06 грн.

Загальний розмір процентів за користування кредитом за період з 1 вересня 2014 року до 31 грудня 2016 року складає 2113,23 грн. Із розрахунку заборгованості за договором вбачається, що за вказаний період відповідачем було сплачено в рахунок погашення процентів 905,54 грн. (19 грудня 2014 року - 472,29 грн.; 24 березня 2015 року - 321,80 грн.; 17 квітня 2015 року - 80,69 грн.; 28 квітня 2015 року - 30,76 грн.). Розмір заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 1 вересня 2014 року до 31 грудня 2016 року складає 1207,69 грн.

Таким чином до стягнення з відповідача підлягає заборгованість по процентам за користування кредитом в загальній сумі 1316,86 грн. (109,17 грн. + 1207,69 грн.).

Також заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача щодо необґрунтованого нарахування банком двох видів штрафу: фіксованої частини та процентної складової.

Позовна вимога в частині стягнення з відповідача штрафу (фіксована складова) до задоволення не підлягає з огляду на те, що фіксована частина штрафу в розмірі 500 грн. (пункт 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг) не відповідає положенню ч. 2 ст. 549 ЦК України, за яким штраф визначено як неустойку, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного, або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до змісту ст. 549 ЦК України поняття штрафу, визначене у цій статті та порядок його обрахунку, є обов'язковими для всіх учасників цивільних правовідносин і не може бути змінений та викладений на власний розсуд, оскільки в такому разі втрачається його суть, тобто він перестає бути видом забезпечення виконання зобов'язання - неустойкою в розумінні закону.

Разом з цим апеляційний суд вважає, що задоволенню підлягає вимога про стягнення штрафу (процентна складова) в розмірі 5% від суми заборгованості, як передбачено п. 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг, що становить 211,96 грн.

Доводи апеляційної скарги в тому, що в банку відсутні підстави для нарахування штрафу, оскільки з боку відповідача не було порушення строків платежу більше ніж на 30 днів, є безпідставними у зв'язку з тим, що із розрахунку заборгованості за договором станом на 31 грудня 2016 року вбачається, що останній платіж відповідач здійснив 30 квітня 2015 року.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірного нарахування банком пені за період з 1 листопада 2013 року до 31 грудня 2016 року, оскільки згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік, не заслуговують на увагу з огляду на те, що позивачем не пред'явлено вимоги до ОСОБА_3 про стягнення пені.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку, що з ОСОБА_3 слід стягнути на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 16 липня 2013 року в розмірі 4 451,18 грн., із них: 2922,36 грн. - заборгованість за кредитом, 1316,86 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 211,96 грн. штраф(процентна складова).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є, зокрема: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене апеляційна скарга відповідача підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає до скасування, як ухвалене з неповним з'ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також незастосуванням норм матеріального права, які підлягали до застосування.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріали справи свідчать про те, що при подачі позову до суду позивач ПАТ КБ «Приватбанк» сплатив судовий збір в сумі 1600 грн. (а. с. 1). Тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сплачений ним судовий збір при подачі позову пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 634,88 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 27 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (; юридична адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 16 липня 2013 року в розмірі 4451,18 грн. із них: 2922,36 грн. - заборгованість за кредитом, 1316,86 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом та 211,96 грн. штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «Приватбанк» 634,88 грн. понесених судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:М.В. Матківська
Судді:Ю.Б. Войтко
В.В. Сопрун