ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 року м. Херсон

справа № 766/20961/17

провадження № 22-ц/819/603/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Чорної Т.Г.,
секретарПавловська Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Хайдарової І.О. від 21 травня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27 грудня 2016 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 2109, державний номер НОМЕР_1 , не впевнившись в дорожній обстановці та не обравши безпечну швидкість руху, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, внаслідок чого відбулось зіткнення із належним йому (позивачу) транспортним засобом Renault Megane Scenic державний номер НОМЕР_2 , який було пошкоджено.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 14 лютого 2017 року у справі про адміністративне правопорушення винним у порушенні Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу, визнано відповідача.

Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у ПрАТ «Європейський страховий союз», до якої в установлений законом строк ним було подано заяву про страхове відшкодування.

Посилаючись на те, що завдана йому із вини відповідача в результаті пошкодження транспортного засобу майнова шкода страховою компанією відшкодована не була, позивач просив суд стягнути із ОСОБА_1 на його користь 180 853,65 грн та понесені судові витрати.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 21 травня 2018 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що висновки суду щодо наявності підстав для покладення на нього обв`язку по відшкодуванню завданої позивачу матеріальної шкоди за відсутності належних доказів як щодо її невідшкодування, оскільки відповідні позовні вимоги ним до Моторно-транспортного бюро України та ПрАТ «Європейський страховий союз» не заявлялись, так і щодо її розміру, не відповідають обставинам справи та суперечать положенням цивільного законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Порушення норм процесуального права вбачає в тому, що до участі у справі не було залучено страхову компанію як третю особу.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Головченко Р.В. доводи скарги не визнав, висновки суду вважає правильними та обґрунтованими.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки суду мотивовані тим, що належний позивачеві транспортний засіб був пошкоджений внаслідок взаємодії із транспортним засобом під керуванням відповідача та з вини останнього.

В процесі розгляду справи суд встановив, що 27 лютого 2016 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21093», державний номер НОМЕР_1 , не впевнився в дорожній обстановці, не вибрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого своєчасно не відреагував на зміну дорожньої обстановки та здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де сталося зіткнення із автомобілем «Renault Megane Scenic», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який є його власником.

Транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Внаслідок взаємодії транспортних засобів, які є джерелами підвищеної небезпеки, позивачеві завдана шкода, яка полягає у витратах, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля.

Відповідно до вимог статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Винним у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася за участю наведених транспортних засобів при вказаних вище обставинах, визнано ОСОБА_1 , який постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 14.02.2017 року, що набрала законної сили, притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Вина ОСОБА_2 у пошкодженні транспортних засобів не встановлена.

Зазначені обставини сторони визнають та не спростовують.

Враховуючи встановлені судом обставини та положення норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що шкода, завдана позивачеві з вини відповідача підлягає відшкодуванню у спосіб стягнення з нього реальної вартості робіт, необхідних для відновлення пошкодженого транспортного засобу.

Разом з тим при вирішенні даної справи суд не врахував положення статті 1194 ЦК України, відповідно до якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Із долучених позивачем до позовної заяви заяв про виплату страхового відшкодування вбачається, що транспортний засіб ВАЗ 21093, державний номер НОМЕР_1 , є забезпеченим транспортним засобом на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного власником із ПрАТ «Європейський страховий союз».

Зазначена обставина підтверджена полісом №АЕ 7473308, який в матеріалах справи відсутній, та визнана учасниками справи, про що зазначено в позовній заяві та апеляційній скарзі, тому відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Згідно із статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Таким чином, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

До таких висновків щодо застосування положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі №755/18006/15-ц (постанова від 04.07.2018року).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У наведеній постанові Верховний Суд виклав свій висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страховика обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності ( стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Суд, маючи відомості про факт укладення відповідачем (чи власником забезпеченого транспортного засобу) договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, питання про залучення до участі в справі страховика в установленому нормами процесуального права порядку не вирішив, обставини щодо обов`язків страховика та меж відповідальності відповідача з врахуванням зазначеної угоди не з`ясував та безпідставно поклав на останнього відповідальність за завдану позивачеві шкоду без врахування належної до сплати суми страхового відшкодування.

Враховуючи, що позивач не доводив наявність обставин, які відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставою для звільнення страховика від виконання обов`язку щодо сплати страхового відшкодування, колегія суддів вважає за необхідне змінити ухвалене судом рішення в частині визначеної до стягнення суми грошових коштів у рахунок відшкодування матеріальної шкоди шляхом її зменшення на суму страхового відшкодування та встановленої законом франшизи.

Оскільки умови договору страхування судом не досліджувалися, суд апеляційної інстанції визначає суму страхового відшкодування та франшизи у спірних правовідносин згідно із вимогами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до статті 9 якого страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Згідно із положеннями статті 12 наведеного Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Таким чином, сума, на яку підлягає зменшенню визначений судом розмір стягнення, становить 49 000 гривень (50 000-2% від 50 000 (1 000)).

Доводи апеляційної скарги щодо належності як доказу наданого позивачем звіту про вартість завданої матеріальної шкоди колегія суддів вважає необґрунтованими та такими,що висновків суду не спростовують.

Так, діючим в Україні законодавством не передбачені вимоги щодо засобів доказування реальної вартості втраченого майна або виконання робіт.

Наданий позивачем звіт №62-D/27/1 про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Renault Megane Scenic, державний номер НОМЕР_2 , складений 29.06.2017 року оцінювачем ОСОБА_3 , який зареєстрований у державному реєстрі оцінювачів на день проведення оцінки, тому підтвердив своє право здійснювати оціночну діяльність.

Зазначений доказ має статус письмового доказу, який в розумінні статей 77, 78 ЦПК України є належним та допустимим доказом щодо предмета доказування і який відповідачем не спростований.

Ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні при перегляді рішення в апеляційному порядку ОСОБА_1 та його представник-адвокат Тихоша Д.С. висновок експерта, складений на їх замовлення в порядку, встановленому статтею 106 ЦПК України, не надали і до суду із заявою про призначення судової експертизи на предмет визначення дійсної вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача не зверталися.

Натомість, в суді апеляційної інстанції представник позивача надав заявку на ремонт автомобіля від 17.01.2017 року та рахунок-фактуру №364 від 13 березня 2017року, із яких вбачається, що належний позивачеві автомобіль був відремонтований та вартість ремонту становила 206 999грн 50коп.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що в решті частині рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову відсутні.

У зв`язку із зміною рішення судом апеляційної інстанції відповідно до частин 1 та 13 статті 141 ЦПК України розподіл судових витрат підлягає зміні шляхом зменшення розміру визначеної до стягнення з відповідача на користь позивача суми судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог із 1808 грн 54 коп. до 1 320 грн 23 коп. ( позов задоволено на 73% (131 853,65х100:180 853,65; 1808х73:100).

Крім того з позивача на користь відповідача підлягає стягненню частина понесених ним на сплату судового збору при поданні апеляційної скарги витрат у розмірі, що є пропорційним розміру позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено, а саме: в сумі 732 грн 45 коп. ( 49 000х100:180 853,65=27%; 2 712,81х27:100), (а.с.95, 97).

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375, 376 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 21 травня 2018 року змінити, зменшивши розмір визначеної до стягнення суми грошових коштів у рахунок відшкодування матеріальної шкоди із 180 853 грн 65 коп. до 131 853 грн 65 коп (ста тридцяти однієї тисячі вісімсот п`ятидесяти трьох гривень 65 коп.) та розмір стягнутих із відповідача на користь позивача судових витрат із 1808 грн 54 коп. до 1320 грн 23 коп ( однієї тисячі трьохсот двадцяти гривень 23 коп.).

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені ним на сплату судового збору при поданні апеляційної скарги у розмірі 732 грн 45 коп. (семисот тридцяти двох гривень 45 коп.).

В решті частині це ж рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

Т.Г. Чорна

Повний текст постанови складено 19 липня 2019 року

Суддя Л.В. Пузанова