ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 540/667/18 Номер провадження 22-ц/814/2071/19Головуючий у 1-й інстанції Косик С. М. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Хіль Л.М.

суддів: Кузнєцової О.Ю., Прядкіної О.В.

імена (найменування) сторін:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кешью»

відповідач: ОСОБА_1

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кешью»

на рішення Машівського районного суду Полтавської області, ухвалене 22 травня 2019 року в приміщенні суду в м. Полтава у складі судді Косик С.М.

по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кешью» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року ТОВ «Кешью» звернулось до суду із вказаним позовом та просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 37 568 грн. та судові витрати у розмірі 1762,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказувало, що 06 березня 2018 року між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ЕL - 5887, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 8 000 грн. строком на 30 днів, до 05 квітня 2018, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,4% на день. Оскільки відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконує, а тому утворилася заборгованість за тілом кредиту, процентами та пені, які підлягають стягненню в судовому порядку.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 22 травня 2019 року позовні вимоги ТОВ «Кешью» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кешью» заборгованість за тілом кредиту та процентами у загальному розмірі 11 360 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення вмотивоване тим, що відповідач допустив порушення умов кредитного договору, проте нарахування пені після закінчення строку його дії є безпідставним.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржило ТОВ «Кешью», просило скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а саме помилковий висновок про безпідставність нарахування пені.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі не повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 06 березня 2018 року між ТОВ «Кешью» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № EL-5887, на суму кредиту у розмірі 8000,00 грн., з процентною ставкою за користування кредитом 1,4 % в день від суми виданного кредиту, з річною відсотковою ставкою 511%, на строк 30 днів, тобто до 05 квітня 2018 року (а.с. 5), що відповідачем не заперечується.

За умовами договору (пп. 1.5,2.3) позика надається позичальнику виключно за допомогою Веб-сайту кредитодавця, за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Надання кредиту здійснюється шляхом перерахування кредитодавцем вищевказаних коштів, на банківський рахунок позичальника зазначену ним при заповненні заявки на сайті кредитодавця (а.с. 5).

Згідно пп. 3.2.1,3.2.2,3.2.3 кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику кредит в порядку і на умовах, визначених договором та правилами надання грошей у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, прийняти від позичальника виконання зобовязань за договором на умовах тав порядку, визначених договором, здійснювати безспірне списання грошових коштів з банківського рахунку.вказаного позичальником, для повного погашення заборгованості, на що позичальник надає свою беззаперечну згоду (а.с. 6).

Пунктами 4.2.1,4.2.2 позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю суму кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором, а також пеню у випадку виникнення прострочення за виконання зобовязань по договору, дотримуватись строків виконання зобовязань передбачених договором, в тому числі, але не виключно щодо повернення кредиту та сплати відсотків, відповідно до умов договору (а.с. 6).

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про необхідність стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та процентами, оскільки такий висновок узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, що врегульовує спірні правовідносини. Із таким висновком фактично погоджується і апелянт.

Проте, безпідставним є висновок місцевого суду про неможливість нарахування пені за порушення ОСОБА_1 строку виконання зобов`язання за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 5.2 Договору зазначено, що у випадку прострочення строку повернення кредиту позичальник сплачує за кожний день повернення кредиту пеню від суми залишку кредиту у розмірі 3,6% (а.с. 6).

Таким чином, умовами кредитного договору передбачено нарахування пені у випадку прострочення строку повернення кредиту.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 05 квітня 2018 року ОСОБА_1 не погасила заборгованість по кредиту та процентам, а тому з 06 квітня 2018 року розпочалося нарахування пені, що повною мірою узгоджується з умовами кредитного договору.

Отже, ТОВ «Кешью» правомірно нарахувало ОСОБА_1 пеню за прострочення виконання зобов`язання.

Посилання місцевого суду на постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та від 04 липня 2018 року у справі №10/11534/13-ц є безпідставним, оскільки у вказаних постановах Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Будь-яких висновків щодо неможливості нарахування пені за прострочення виконання зобов`язання вказані постанови не містять.

Пеня за прострочення виконання зобов`язання та проценти за час користування кредитним коштами є різними за правовою природою нарахуваннями.

При цьому, за положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини перша, третя статті 549 ЦК України).

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що за змістом частини третьої статті 551 ЦК України під розміром збитків слід розуміти суму, на яку нараховано неустойку, а не будь-яку іншу суму збитків.

Сума несвоєчасно виконаного зобов`язання за кредитом, згідно розрахунком позивача, складає 8 000 грн. Сума несвоєчасно виконаного зобов`язання за процентами, згідно розрахунком позивача, складає 3 360 грн. Загальна сума збитків складає 11 360 грн.

Отже, розмір пені, нарахований позивачем, значно перевищує розмір збитків, що завдані неналежним виконанням умов кредитного договору.

Колегія суддів вважає, що матеріалами справи підтверджується існування обставин, що дають підстави для зменшення розміру пені, а саме: відсутність негативних наслідків для кредитодавця, а також часткове визнання відповідачем свого боргу.

Отже, стягненню з відповідача підлягає пеня за прострочення зобов`язання у розмірі 11 360 грн.

Виходячи з викладеного, внаслідок порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, місцевим судом ухвалено помилкове рішення в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 пені за прострочення строку виконання зобов`язання, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення в цій частині.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що позовні вимоги ТОВ «Кешью» підлягають задоволенню на 57,7 %, то з відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 4 405*57,7 % = 2 541,68 грн.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 3, 4, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кешью» задовольнити частково.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 22 травня 2019 року в частині відмови у задоволенні вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кешью» про стягнення з ОСОБА_1 пені за прострочення виконання зобов`язання - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кешью» пеню за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 11 360 грн.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кешью» судові витрати у розмірі 2 541,68 грн.

В іншій частині рішення Машівського районного суду Полтавської області від 22 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Л.М. Хіль

Судді О.Ю. Кузнєцова

О.В. Прядкіна