ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 липня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/12387/18

Головуючий у першій інстанції - Требух Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/786/19

Чернігівський апеляційний суд у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Вінгаль В.М., Шитченко Н.В.,

учасники судового процесу:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецмехбуд 21»;

особа, яка подала скаргу: ОСОБА_1 ;

оскаржується рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 березня 2019 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецмехбуд 21» про стягнення неустойки, інфляційних та трьох відсотків річних та відшкодування моральної шкоди,

прізвище судді: Требух Н. В.; місце ухвалення рішення: м. Чернігів; дата складання повного тексту рішення: 01 квітня 2019 року,

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «СПЕЦМЕХБУД 21», в якому просив стягнути з відповідача на його користь неустойку з врахуванням інфляційних та трьох відсотків річних в сумі 49430 грн. 15 коп. та моральну шкоду в сумі 25000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідачем не виконано умови договору від 21.12.2016 року про передання прав та обов`язків за Договором про участь у Фонді фінансування будівництва №14Б-17/42/2007 від 22 лютого 2016 року, у зв`язку з чим відповідач повинен сплатити неустойку починаючи з 01.04.2017 року до 27.06.2017 року.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «СПЕЦМЕХБУД 21» на користь ОСОБА_1 неустойку в сумі 20770 грн. 90 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування районним судом всіх обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, та порушення норм матеріального права, просив скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки за період з 15.05.2017 року по 26.06.2017 року з врахуванням інфляційних та трьох відсотків річних та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції невірно було встановлено дату фактичного виконання відповідачем своїх зобов`язань 15.05.2017 року. Суд першої інстанції не надав належної оцінки показанням допитаних в судовому засіданні свідків, які свідчили про те, що фактичне виконання зобов`язання відповідачем відбулося в період з 26.07.2017 року по 28.06.2017 року. Позивач зазначав, що відповідно до п. 5.1 Договору про передання прав та обов`язків у випадку порушення зобов`язання, що виникає з договору, сторона несе відповідальність визначену цим договором та чинним в Україні законодавством, а тому посилання суду першої інстанції на те, що договірні відносини між сторонами не передбачають відшкодування моральної шкоди в разі порушення зобов`язання за договором є помилковими.

У відзиві на апеляційну скаргу, ТОВ «СПЕЦМЕХБУД 21» просило рішення суду першої інстанції залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення, стверджуючи про те, що на спірні правовідносини не поширюються приписи ст.. 625 ЦК України про відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи у відповідності з приписами ч.1 ст.368 ЦПК України.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється, при цьому відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою постановлення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 лютого 2016 року між ПрАТ «Фінансова компанія «Княгиня Ярославна» та ТОВ «СПЕЦМЕХБУД 21» було укладено Договір №14Б-17/42/2007 про участь у Фонді фінансування будівництва.

21 грудня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено письмовий Договір про передання прав та обов`язків за Договором про участь у фонді фінансування будівництва №14Б-17/42/2007 від 22.02.2016 року.

За змістом вказаного договору, його було укладено у відповідності до статей 512-523 ЦК України. Відповідно до пункту 1.1-1.3 Договору предметом договору є заміна сторони довірителя за договором про участь у Фонді фінансування будівництва. Будівельна адреса об`єкта інвестування: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.3.1 договору первісний довіритель зобов`язується протягом трьох днів з моменту виконання новим довірителем своїх грошових зобов`язань за цим договором відповідно до п.2.1 - 2.4 цього договору повідомити компанію про момент передачі прав та обов`язків за основним договором та передати новому довірителю оригінали всіх документів, які засвідчують права й обов`язки, що передаються, а також документи, що підтверджують розмір фактично внесених ним грошових коштів в управління до ФФБ за основним договором, та інформацію, яка є важливою для здійснення новим довірителем прав та обов`язків по основному договору. Передача оригіналів документів здійснюється шляхом підписання акту прийому передачі документів.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що у випадку порушення первісним довірителем строків виконання зобов`язань, визначених у п.3.1 цього договору, первісний довіритель сплачує на користь нового довірителя неустойку в розмірі подвійної облікової ставки національного банку України, що діяла на день прострочення, від ціни цього договору за кожен день прострочення виконання зобов`язання. Сторони домовились, що неустойка стягується за весь період прострочення виконання, а строк позовної давності для пред`явлення вимоги про стягнення пені визначено у три роки.

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за порушення строку виконання зобов`язання, передбаченого п. 5.1 Договору за період з 01.04.2017 року по 14.05.2017 року включно в сумі 20770 грн. 90 коп., оскільки умови п. 2.4 Договору щодо сплати відповідачем коштів в сумі 647981 позивачем було виконано 27.03.2017 року, однак протягом трьох днів зобов`язання щодо передання документів відповідачем виконано не було. Втім, фактично документи було передано лише 15 травня 2017 року, що підтверджується актом прийому - передачі документів, який було підписано як позивачем так і відповідачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що фактично оригінали документів було передано не 15.05.2017 року, а 26-28 червня 2017 року, з посиланням на показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , допитаних в судовому засіданні, не можуть бути взятими до уваги як належні докази у справі, оскільки умовами договору (п. 3.1.), узгодженими сторонами, передбачено, що належним доказом фактичного передання документів слугує акт прийому-передачі документів підписаний сторонами. Вказаний документ сторонами, в тому числі і позивачем, було підписано без жодних застережень та з приписом про те, що сторони не мають претензій одна до одної щодо переліку документів, які було передано та отримано сторонами (а.с.11), відтак висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача неустойки за період з 01.04.2017 року по 14.05.2017 року включно є вірним та обґрунтованим.

Доводи ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції без належних підстав залишив без задоволення його вимогу про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних за правилами ст. 625 ЦК України, перевірені апеляційним судом, однак не заслуговують на увагу враховуючи наступне.

За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Приписами ст. 625 ЦК України передбачено відповідальність за порушення грошового зобов`язання, відповідно зважаючи на те, що зобов`язання відповідача з передання у відповідний строк оригіналів документів не є грошовим, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні вказаних позовних вимог.

Незгода позивача з рішенням в частині відмови у стягненні морального відшкодування обґрунтована положеннями п. 5.1. Договору, яким встановлено, що при невиконанні договору сторона несе відповідальність визначену Договором та (або) чинним в Україні законодавством.

Така позиція позивача суперечить обставинам справи та вимогам закону.

Положенням ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі і відшкодування моральної шкоди.

З матеріалів справи встановлено, що договором про передання прав та обов`язків за договором про участь у фонді фінансування будівництва №14Б-17/42/2007 від 22.02.2016 року не передбачено відповідальність його сторін у вигляді морального відшкодування.

Законами України також не передбачено стягнення морального відшкодування у випадку порушення сторонами зобов`язання у подібних договірних правовідносинах.

Посилання позивача при цьому на положення ч. 1 ст. 23 ЦК України є помилковим, оскільки за змістом наведеної норми закону її дія на спірні правовідносини не поширюється.

Враховуючи вищенаведені обставини справи, норми законодавства, що підлягають застосуванню при вирішенні спору, апеляційний суд доходить висновку про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 березня 2019 без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Голова судового засідання: Судді: