КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/8759/2019
У Х В А Л А

10 липня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі судді Поліщук Н.В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 березня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненим

та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 18 березня 2019 року первісний позов задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 2 500 244,79 грн. В задоволенні зустрічних позовів відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, яка залишена без руху ухвалою Киїського апеляційного суду від 20 травня 2019 року. В ухвалі вказано на необхідність сплатити 6538,20 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

На виконання ухвали скаржником сплачено 1057,50 грн. судового збору, щодо сплати іншої частини судового збору подана заява про відстрочення його сплати до 20 липня 2019 року з посиланням на те, що сума, яка має бути сплачена, є для скаржника значною.

Однією з основних засад судочинства відповідно до п.8 ч.3 ст.129 Конституції України є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

У пункті 55 рішення у справі "Креуз проти Польщі" ("Kreuz v. Poland") від 19 червня 2001 року ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Відповідно до практики ЄСПЛ пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим, там де такі суди існують, гарантії, що містяться у статті 6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх "цивільних прав та обов`язків" (Рішення ЄСПЛ у справі "Гоффман проти Німеччини" ("Hoffmann v. Germany") від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; Рішення ЄСПЛ у справі "Кудла проти Польщі" ("Cudla v. Poland") від 26 жовтня 2000 року).

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі "Шишков проти Росії" ("Shishkov v. Russia") від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ "Kniat v. Poland" від 26 липня 2005 року, пункт 44; Рішення ЄСПЛ "Jedamski and Jedamska v. Poland" від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

За змістом ч.1 ст.8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Ураховуючи розмір судового збору, який має бути сплачений за подання апеляційної скарги, та строк, на який заявник просить відстрочити його сплату, який на думку суду є розумним, суд вважає за можливе відстрочити сплату судового збору.

З урахуванням викладеного, скаржнику пропонується доплатити судовий збір у розмірі, що визначений в ухвалі Київського апеляційного суду від 20 травня 2019 року, в строк до 20 липня 2019 року та надати докази, які підтверджують це.

Роз`яснити, що у разі несплати судового збору у визначеному розмірі та у строк, апеляційна скарга буде вважатись не поданою та підлягатиме поверненню.

Керуючись ст.ст. 127, 185, 356, 357 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відстрочити ОСОБА_1 сплату судового збору у розмірі 5480,70 грн. до 20 липня 2019 року включно, роз`яснивши, що у випадку несплати судового збору апеляційна скарга буде вважатися неподаною та підлягатиме поверненню.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.В. Поліщук