АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22ц/824/2470/19 Головуючий у 1 інстанції - Савицький О.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2019 року м.Київ

Колегія суддів цивільної палати Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача - Панченка М.М.

суддів - Слюсар Т.А., Волошиної В.М.

при секретарі - Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві справу за апеляційними скаргами Державної казначейської служби України та Головного управління Національної поліції у Київській області на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 12 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Київській області про відшкодування шкоди завданої бездіяльністю слідчого,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Державної казначейської служби України та Головного управління Національної поліції у Київській області і просила ухвалити рішення, яким стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунка Головного управління Національної поліції у Київській області, через Державну казначейську службу України, на користь позивачки моральну шкоду у розмірі 86.400 грн.

Свої вимоги мотивувала тим, що на стадії виконання рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 28.08.2013 року, яким ухвалено відібрати малолітню ОСОБА_4 від ОСОБА_5 та від ОСОБА_6 з передачею дитини для подальшого проживання з позивачкою, ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 28.07.2015 року оголошено розшук дитини, виконання якого доручено Ірпінському МВ ГУ МВС України в Київській області.

Між тим, посадовими особами Ірпінського МВ ГУ МВС України у Київській області неналежним чином здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом зникнення дитини, розшук якої, так і не було проведено.

На підставі ст.ст.23,1174 ЦК України позивачка просила стягнути з Державної казначейської служби України заподіяну позивачці моральну шкоду у вище зазначеному розмірі.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 12 листопада 2018 року позов задоволено /а.с.91-95/.

Судовим рішенням стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунка Головного управління Національної поліції у Київській області на користь позивачки 86.400 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Мотивуючи свій висновок, суд першої інстанції виходив з правомірності позовних вимог, оскільки, в результаті неналежного виконання своїх службових обов»язків та тривалою бездіяльністю слідчих органів щодо не проведення дій з розшуку дитини, позивачці, як матері дитини, заподіяно моральних страждань, оскільки відсутність відомостей про долю власної дитини призвело до порушення її нормальних та соціальних зв»язків.

В поданих апеляційних скаргах відповідачі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про відмову у позові/а.с.97-101, 109-114/.

Так, Державна казначейська служба України в апеляційній скарзі посилається на те, що Казначейство жодних прав та інтересів позивачки не порушувало, не вступало у правовідносини з нею і жодної шкоди позивачці не завдавало, а тому в силу чинного законодавства не може нести відповідальність за шкоду заподіяну позивачці.

Головне управління Національної поліції у Київській області у своїй апеляційній скарзі послалось на те, що позивачка не обґрунтувала існування причинно-наслідкового зв»язку між моральною шкодою заподіяною позивачці, та протиправним, на її думку, діянням, не надавши документального підтвердження погіршення стану здоров»я та інших негативних наслідків, викликаних неправомірними діями або бездіяльністю органу досудового розслідування на думку позивачки.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представника Головного управління Національної поліції у Київській області, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційних скарг та залишення без змін рішення суду першої інстанції з таких підстав.

Як слідує з матеріалів справи і таке встановлено судом, на засіданнях Комісії з питань захисту прав дітей при Шевченківській районній у м.Києві державній адміністрації, які відбулись 20.02.2013 року, 06.03.2013 року та 17.04.2013 року тричі розглядалось питання про визначення місця проживання двох малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_7, на яких Комісія підтримала вимоги матері дітей ОСОБА_3 щодо проживання дітей з матір»ю.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 24.12.2013 року ухвалено визначити місцем проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір»ю, позивачкою за цим позовом, ОСОБА_3 та ухвалено передати дитину для подальшого проживання з матір»ю /а.с.10-12/.

Оскільки місце проживання дитини було невідомим, на стадії виконання цього рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 24.12.2013 року, за поданням державного виконавця Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Ірпінським міським судом Київської області винесена ухвала від 28.07.2015 року, якою оголошено розшук дитини для подальшої передачі її для проживання з матір»ю.

Виконання розшуку доручено Ірпінському МВ ГУ МВС України у Київській області, правонаступником якого є відповідач по даній справі - Головне управління Національної поліції у Київській області, до складу якого входить Ірпінський відділ поліції (без статусу юридичної особи). Також ухвалено, що про результати розшуку повідомити ВДВС Ірпінського міського управління юстиції у Київській області, а також матір дитини ОСОБА_3/а.с.13-14/.

Встановлено, що Ірпінським відділом поліції ГУНП у Київській області 23.12.2015 року зареєстроване кримінальне провадження за №0003199 щодо розшуку та встановлення місцезнаходження малолітньої ОСОБА_4 за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ст.115 КК України (умисне вбивство).

Без здійснення будь-яких розшукових та слідчих дій по розшуку дитини слідчим Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Київській області 06.09.2016 року винесено постанову про закриття цього кримінального провадження. Однак, ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 22.02.2017 року зазначену постанову було скасовано, а до начальника Ірпінського відділу поліції та слідчого цього відділу, якому доручено розслідування, від ОСОБА_3 надійшло клопотання від 26.04.2016 року про невідкладне проведення розшукових дій /а.с.23/.

Між тим, будь-яких розшукових дій не здійснювалось, у зв»язку з чим, ОСОБА_3 20.03.2017 року вернулась до суду зі скаргою на бездіяльність слідчого Ірпінського відділу поліції при вчиненні слідчих дій з розшуку її дитини /а.с.23/.

На підставі цього звернення позивачки, ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 19.04.2017 року ухвалено визнати протиправною бездіяльність слідчого Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Київській області щодо не розгляду клопотання ОСОБА_3 від 20.03.2017 року у кримінальному провадженні №0003199 від 23.12.2015 року/а.с.22/.

Крім того, оскільки слідчих дій з розшуку дитини не проводилось, відповідно до ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 27.06.2017 року, постановленої за скаргою від 04.05.2017 року представника ОСОБА_3, зобов»язано слідчого СВ Ірпінського ВП ГУ НП у Київській області розглянути клопотання від 04.05.2017 року про оголошення в розшук дитини/а.с.25/.

Ухвалою Іорпінського міського суду Київської області від 15.08.2017 року вдруге визнано протиправною бездіяльність слідчого слідчого відділу Ірпінського відділу поліції ГУНП у Київській області щодо невиконання службових обов»язків у невиконанні вимог ст.220 КПК України у кримінальному провадженні №0003199 від 23.12.2015 року.

Цією ж ухвалою зобов»язано слідчого слідчого відділу Ірпінського відділу поліції ГУНП у Київській області розглянути клопотання адвоката Оленченка О.В. в інтересах матері ОСОБА_3, про оголошення в розшук від 20.07.2017 року та встановлено процесуальний строк терміном 10 днів для проведення процесуальних дій з включення відомостей про розшук дитини ОСОБА_4 до єдиної бази МВС щодо осіб, які перебувають у розшуку /а.с.29-30/.

Оскільки будь-яких розшукових заходів Ірпінським МВ ГУ МВС України у Київській області не здійснювалось, а дитина до матері не повернута, позивачка ОСОБА_3 звернулась до суду з цим позовом.

Колегія суддів вважає, що задовольняю позов, та стягуючи з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунка Головного управління Національної поліції у Київській області на користь позивачки 86.400 грн. на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано керувався встановленими у судовому засіданні обставинами, з яких слідує бездіяльність слідчих органів Ірпінського відділу національної поліції при виконанні ними службових обов»язків з розшуку дитини та ігнорування вище зазначених судових рішень.

Будь-яких доказів в частині виконання слідчими органами Ірпінського МВ ГУ МВС України у Київській області своїх службових обов»язків з розшуку дитини, представник відповідача Головного управління Національної поліції у Київській області в суді апеляційної інстанції не навів.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

А в силу ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, серед іншого, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів.

Враховуючи встановлені судом обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про заподіяння моральної шкоди позивачці в результаті протиправних дій службовими особами Головного управління Національної поліції у Київській області, що виразилось у тривалих душевних стражданнях та переживаннях позивачки за долю своєї малолітньої дитини.

Визначаючи розмір моральної шкоди у розмірі 86.400 грн. колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що указана компенсаційна сума моральної шкоди, що заподіяна позивачці, відповідає ступеню її моральних страждань, заподіяних в результаті протиправної бездіяльності службових осіб Головного управління Національної поліції у Київській області.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційних скаргах не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Головного правління Національної поліції у Київській області відхилити, а рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 12 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 25 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді