ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року м. Чернівці

Справа №724/1989/18

Чернівецький апеляційний суд у складі суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Литвинюк І.М., Одинака О.О.

секретар Скрипка С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних і моральних збитків, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 17 квітня 2019 року, (головуючий у 1-й інстанції Гураль Л.Л.),

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних і моральних збитків.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 19 червня 2018 року, 21 вересня 2018 року та 9 жовтня 2018 року відповідач ОСОБА_2 здійснила на неї напади, чим заподіяла тілесні ушкодження у вигляді синців на стегнах, вирваного волосся, внаслідок чого вона здійснила витрати на лікування.

Вказувала, що не знайома з відповідачем, неприязних стосунків не мала. Разом з тим хвилюється за своє здоров`я, оскільки вони разом проживають в одному селі.

Неправомірними діями відповідача їй також завдано моральної шкоди, яка полягає у фізичних стражданнях, негативних емоційних переживаннях та приниженні привселюдно честі й гідності.

Просила з`ясувати причину фізичної розправи, погрози здоров`ю і життю та стягнути з ОСОБА_2 кошти на відновлення здоров`я та моральну шкоду сумі 15000 грн.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 17 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

____________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/647/19 Категорія 29

Просить скасувати рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 17 квітня 2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ураховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними доказами заподіяння їй матеріальної та моральної шкоди незаконними діями відповідача.

Колегія суддів вважає правильними зазначені висновки суду.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії витягу з єдиного Державного реєстру досудових розслідувань 10 жовтня 2018 року зареєстровано кримінальне провадження № 0000350, правова кваліфікація - ст.126 ч.1 КК України, за заявою ОСОБА_1 про те, що 09 жовтня 2018 року в с. Ставчани Хотинського району ОСОБА_2 вчинила з нею сварку, в ході якої вдарила (а.с.3).

Згідно копії висновку експерта № 851 КМУ «Обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_1 нанесено тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.с.4).

Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини першої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність.

За правилами частин 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статей 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Разом з тим, ОСОБА_1 не надала належних та достатніх доказів на підтвердження того, що незаконними діями відповідача їй спричинено тілесні ушкодження та завдано моральної шкоди.

Матеріали справи також не містять будь-яких доказів на підтвердження розміру отриманої майнової шкоди внаслідок заподіяних тілесних ушкоджень, зокрема здійснених витрат на лікування, позивачем не обґрунтовано розміру моральних страждань.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Вина відповідача у заподіянні потерпілій ОСОБА_1 тілесних ушкоджень не встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили у кримінальній справі, показами свідків чи іншими доказами.

З огляду на викладене суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про недоведеність позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 17 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: І.М. Литвинюк

О.О. Одинак