Справа № 758/3513/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2019 року місто Київ

Подільський районний суд м.Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Мариненко Я.С., Артюшенко К.С.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Гончаренко О.А.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати недійсним договір позики, укладений 13 березня 2012 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 .

На обґрунтування своїх вимог посилається на ті обставини, що 13.03.2012 р. між нею та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 отримала у ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 80 000,0 грн. Позивач стверджує, що не отримувала грошові кошти від відповідача, а розписка була складена нею на вимогу відповідача, який був її адвокатом та якому вона довіряла. Зазначає, що даний договір є фіктивним, правове обґрунтування - ст.234 ЦК України.

Провадження у справі відкрито ухвалою від 31.03.2016 року (суддя Богінкевич С.М.).

В листопаді 2016 р. відповідачем подані пояснення, в яких сторона відповідача зазначає, що приблизно на початку лютого 2012 року він познайомився з позивачкою, якій була надавалась правова допомога в цивільно-правових відносинах. В подальшому позивачка розповіла, що її колишній чоловік має до неї претензії щодо сумісно-набутого майна у шлюбі, а саме дачний будинок в с. Дубечня та запитала у кого можна позичити гроші для подальшого викупу у колишнього чоловіка частину будинку 80 000,00 грн., а також невелику частину витрат на власне лікування та реабілітацію. ОСОБА_1 повідомила, що після продажу будинку поверне кошти. Приблизно в середині березня 2012 року відповідач передав позивачці кошти в сумі 80 000,00 грн., а остання власноруч у присутності свого цивільного чоловіка написала розписку про отримання вказаної суми. Вказує, що приблизно в кінці грудня 2012 року на початку лютого 2013 року відповідач випадково дізнався від адвоката позивачки, що колишній чоловік позивачки відмовився від позову про поділ майна подружжя. В телефонній розмові позивачка повідомила відповідача, що будинок в с. Дубечня вона виставила на продаж і як тільки його куплять, вона відразу поверне борг. Оскільки позивачка не повернула борг відповідачу суму позики в розмірі 80 000,0 грн. у встановлений розпискою строк, він був вимушений звернутися до Солом`янського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення вказаної суми.

На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу від 06.11.2017 р. матеріали вищевказаної справи передані в провадження судді Ларіонової Н.М.

У судовому засіданні позивач підтримала позов в повному обсязі, просила його задовольнити з підстав, наведених в ньому, надала пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Додала, що про те, що вона винна відповідачу гроші, вона дізналась, отримавши позов із Солом`янського райсуду м.Києва про стягнення боргу за вищевказаною розпискою. Підтвердила, що розписку писала власноручно, але зазначає, що не розуміла, що писала, оскільки була 2,5 місяці після травми.

Представник позивачки позов підтримала та просив його задовольнити, додала, що на теперішній час Солом`янським райсудом м.Києва розглядається цивільна справа за позовом ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу за даною розпискою. Після оголошення перерви в судове засідання повторно не з`явилась, про причину неявки суд не повідомила, в зв`язку з чим, суд закінчив розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на обставини, зазначені в його запереченнях. Наполягає на безпідставності позовних вимог. Додав, що гроші ним передавались у позивача вдома, позичав гроші позивачу, оскільки в неї було нерухоме майно.

Суд встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 13 березня 2012 р. позивачем написана власноручна розписка, згідно якої ОСОБА_2 позичив ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 80 000,0 грн., які остання зобов`язувалась повернути до 31 травня 2012 року, що підтверджено копією даної розписки та визнають обидві сторони у справі.

27 травня 2012 р. ОСОБА_2 звернувся в Солом`янській районний суд м.Києва, як суд за зареєстрованим місце проживання ОСОБА_1 , про стягнення з останньої суму заборгованості за договором позики від 13.03.2012 р.

На час розгляду справи Солом`янським районним судом м.Києва вищевказаний позов ОСОБА_2 не розглянутий.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики).

Договір позики вважається укладеним в момент учинення дій щодо передання предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.1 ст.1046 ЦК).

Тим самим, договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передання грошової суми позичальнику.

Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що здійснений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю, розписка про отримання в борг коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної суми.

Тим самим, 13.03.2012 р. між сторонами у справі - ОСОБА_2 , як позикодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, був укладений договір позики строком до 31.03.2012 р.

Відповідно до ст.1051 ЦК України озичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Позивач стверджує, що вона склала розписку, але грошові кошти від ОСОБА_2 не отримувала. Наполягає, що вищевказаний договір є фіктивним, обґрунтовує ст.234 ЦК України.

Відповідно до принципу свободи договору, закріпленого в ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору та самостійно визначають розмір плати і порядок розрахунків.

Згідно ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, та визнається судом недійсним.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд не приймає до уваги показання допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_3 , яка є знайомою позивача, та ОСОБА_4 , що є колегою відповідача, оскільки їх показання не стосуються предмета доказування.

Крім належності, допустимості та достовірності доказів, частиною 1 статті 80 ЦПК України визначено, що такі докази мають бути достатніми, тобто у свої сукупності дають змогу дійти висновку, зокрема, про наявність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Враховуючи те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що вона не отримувала грошові кошти, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому є безпідставними.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, а позивач, як інвалід 2 групи, на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору при подачі позову, то відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок бюджету.

На підставі викладено, ст.ст.15, 16, 203, 234, 627, 1046, 1047, 1051 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 258-259, 263,264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, п.9, 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання недійсним договору позики від 13.03.2012 р. - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. М. Ларіонова