ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1186/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар судового засідання - Чебан О.М.,

за участю: представника апелянта - Алдобаєва Д.В.,

представника відповідача - Мартинкової О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/15679/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня 2019 року (суддя Карплюк О.І.) у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницька універсальна компанія» про визнання незаконним наказу про звільнення, зміну формулювання підстав звільнення, зобов`язання внести зміни в трудову книжку та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив визнати незаконним і скасувати наказ ТОВ «Хмельницька універсальна компанія» №40-к від 04.06.2018 року про звільнення ОСОБА_1 за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, змінити формулювання підстав звільнення, вказавши формулювання звільнення - у зв`язку із розірванням трудового договору з ініціативи працівника на підставі ст.38 КЗпП України, зобов`язати ТОВ «Хмельницька універсальна компанія» внести зміни в трудову книжку та стягнути з ТОВ «Хмельницька універсальна компанія» середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що працював на посаді менеджера в ТОВ «Хмельницьк Уніком». 04.06.2018 року його було звільнено на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України за прогул. Вважає наказ про звільнення незаконним, оскільки 01.06.2018 року він подав заяву про звільнення з роботи за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України. Проте, 04.06.2018 року, з`явившись на роботу, він був недопущений на робоче місце адміністрацією товариства. В подальшому з`являвся на роботу щодня, однак не допускався до роботи. 07.06.2018 року йому було вручено наказ про звільнення від 04.06.2018 року № 40-к. Вважає дії відповідача незаконними, так як позивач був недопущений до свого робочого місця адміністрацією товариства, проте знаходився на території підприємства.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня 2019 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що суду не надано належних та допустимих доказів написання ОСОБА_1 заяви про звільнення 01 червня 2018 року та його знаходження на робочому місці 4 червня 2018 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що з актів про відсутність працівника на роботі від 04 червня 2018 року вбачається, щовін був відсутній на робочому місці, за фактичною адресою товариства - м. Хмельницький, вул. Гагаріна, 5, 04 червня 2018 року з 09:00 до 13:00, та з 14:00 до 17:00 год.Хоча, представником відповідача - ОСОБА_2 було зазначено, що після обіду вона не перебувала за адресою АДРЕСА_1 , а перебувала за адресою АДРЕСА_2 . Судом першої інстанції не враховано показання свідка ОСОБА_3 , який підтвердив, що ОСОБА_1 не було допущено до роботи та протягом дня він перебував на території товариства за адресою Купріна, 54/1. Вказує, що суд першої інстанції не викликав свідків відповідно до вимог ст. 69 ЦПК України, які могли б підтвердити факт недопущення позивача до робочого місця роботодавцем.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ТОВ «Хмельницька універсальна компанія» Мартинкова О.Л. вказала, що позивачем не надано доказів на підтвердження подання ОСОБА_1 заяви про звільнення та направлення її товариству, а також не надано доказів на підтвердження факту недопущення його до робочого місця.Судом не можуть прийматися до уваги показання свідка ОСОБА_3 , оскільки рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 21.03.2019 року підтверджено факт вчинення ОСОБА_3 прогулу в той самий день, що ставить під сумнів правдивість зазначених доводів.

Позивач ОСОБА_1 ,повідомлений належним чином про дату, час і місце слухання справи, у судове засідання не з`явився.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав.

Представник відповідача ТОВ «Хмельницька універсальна компанія» Мартинкова О.Л., заперечуючи проти позову, зазначила, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 03.04.2018 року прийнято на роботу на посаду менеджера ТОВ «Хмельницька універсальна компанія» (надалі - ТОВ «Хмельницьк Уніком»), що підтверджується наказом від 02 квітня 2018 року № 15-к.

04 червня 2018 року комісією ТОВ «Хмельницьк Уніком» у складі ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було складено акти про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці, за фактичною адресою товариства - м. Хмельницький, вул. Гагаріна, 5, 04 червня 2018 року з 09:00 до 13:00, та з 14:00 до 17:00.

04.06.2018 року комісією ТОВ «Хмельницьк Уніком» у складі ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було складено акт про відмову ОСОБА_1 від надання пояснень з приводу його відсутності на робочому місці.

Наказом генерального директора ТОВ «Хмельницьк Уніком» від 04.06.2018 року №40-к позивача було звільнено з 04 червня 2018 року з посади менеджера за прогул на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Пунктом 4 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно із ч. 3 ст. 235 КЗпП України вбачається, що у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Судом встановлено, що фактичне робоче місце позивача як менеджера ТОВ «Хмельницьк Уніком» знаходилося по вул. Купріна, 54/1 м. Хмельницький і встановлено наступний режим роботи: з 9 до 18 години, вихідні дні - субота, неділя. Зазначені обставини не заперечуються сторонами та підтверджуються протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Хмельницька універсальна компанія» № 1р/14 від 16.12.2014.

Факт відсутності ОСОБА_1 4 червня 2018 року на робочому місці протягом усього робочого дня, тобто з 9 до 13 години та з 14 до 17 години, підтверджується табелем обліку використання робочого часу працівників ТОВ «Хмельницьк Уніком» за червень 2018 року та актами про відсутність працівника на роботі.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що 04 червня 2018 року з 09:00 до 13:00, та з 14:00 до 17:00 він був відсутній на робочому місці з поважних причин.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що бачила 4 червня 2018 року позивача до 9 год. за місцем його роботи по АДРЕСА_2 .

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_8 підтвердили, що ОСОБА_1 перебував на роботі 04.06.2018 року по вул.Купріна, 54/1 у м.Хмельницькому. Також, свідок ОСОБА_8 пояснив, що напередодні працівники товариства, у тому числі позивач, написали заяви про звільнення за власним бажанням, та вони були попереджені про необхідність відпрацювати два тижні.

Судом не приймаються до уваги показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , оскільки як вбачається з матеріалів справи вони були звільнені з роботи ТОВ «Хмельницьк Уніком» на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з відсутністю на роботі 04 червня 2018 року впродовж робочого дня.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

У позивача ОСОБА_1 члени комісії вимагали пояснення з приводу відсутності на роботі, однак він відмовився від надання письмових пояснень та повідомив, що не буде виходити на роботу і в подальшому у зв`язку з незадоволенням умовами праці, що підтверджується актом про відмову від надання пояснень від 04.06.2018 року.

Суд апеляційної інстанції виходить з того, що відповідачем були дотримані при звільненні позивача вимоги закону, зокрема, відповідач вимагав від позивача письмових пояснень, проте останній пояснень не надав. При розгляді справи позивачем також не надано доказів на підтвердження поважності причин відсутності його на роботі у вищезазначені періоди.

Не заслуговує на увагу посилання апелянта на необхідність розірвання трудового договору на підставі ст. 38 КЗпП України, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Виходячи із аналізу положень ст.38 КЗпП України слід дійти висновку, що розірвання трудового договору з ініціативи працівника може відбутися лише за наявності його письмової заяви, що подана власнику або уповноваженому ним органу завчасно, тобто за два тижні, або у строк, про який просить працівник, при наявності обставин, зумовлених неможливістю продовжувати роботу.

Відповідно до довідки, виданої ТОВ «Хмельницьк Уніком» від 14.06.2018, станом на 18 год. 04 червня 2018 року на адресу товариства не надходило заяв про звільнення за власним бажанням від працівників товариства, у тому числі від ОСОБА_1 .

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Представник ТОВ «Хмельницьк Уніком» заперечила факт надходження від ОСОБА_1 заяви на звільнення з роботи за власним бажанням.

Позивач ОСОБА_1 в порушення вимог ст. ст. 76, 80 ЦПК України не надав належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження звернення до роботодавця із заявою про звільнення за власним бажанням.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач не надав докази повідомлення ним роботодавця про звільнення з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач був відсутній на роботі 04 червня 2018 року без поважних причин, а тому підлягає звільненню за прогул на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. Оскільки формулювання причини звільнення ОСОБА_1 відповідає чинному законодавству, відсутні підстави для зміни формулювання звільнення, внесення змін в трудову книжку та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 липня 2019 року.

Судді Т.В. Спірідонова

Л.М. Грох

А.М. Костенко