Дата документу 08.05.2019 Справа № 334/5190/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/5190/17 Головуючий у 1 інстанції Баруліна Т.Є.
Провадження № 22-ц/807/928/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Крилової О.В.

за участю секретаря судового засідання: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Задачина Н.В., ОСОБА_6 про припинення іпотеки та зняття заборони відчуження нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И ЛА:

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи», треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Задачина Н.В., ОСОБА_6 про припинення іпотеки та зняття заборони відчуження нерухомого майна.

В обґрунтування позову зазначав, що 26 червня 2009 року Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк та ОСОБА_3 уклали іпотечний договір №12-09іф з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Задачиною Н.В., зареєстрований в реєстрі за №2629.

17.12.2012 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на підставі Договору відступлення прав вимоги відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги заборгованості за Кредитними договорами, укладеними між ПАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_6. Також,17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір про передачу прав за договорами забезпечення посвідченого ПНКМНО Кирик О.А. за реєстровим №1423, згідно якого, ПАТ «Промінвестбанк» передало ТОВ «Кредитні ініціативи» усі права іпотекодержателя за договорами забезпечення виконання ОСОБА_6 зобов’язань за Кредитними договорами.

На сьогоднішній день вказані будинки зруйновані і не є об’єктом нерухомості, що підтверджується актом від 17 травня 2017р. Для проведення державної реєстрації припинення права власності на вказані будівлі необхідно подати документ, що підтверджує згоду іпотекодержателя, яку ТОВ «Кредитні ініціативи» на його лист від 17.05.2017р. не надало. Тому, позивач просить суд визнати іпотеку припиненою в силу статті 17 ЗУ «Про іпотеку» та зняти заборони відчуження нерухомого майна.

Просив суд визнати припиненим іпотеку та зняти заборони відчуження нерухомого майна за договором іпотеки від 26 червня 2009 року №12-09іф, укладеним між ним та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Задачиною Н.В., зареєстрований в реєстрі за №2629 з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, в забезпечення вимог Банку за кредитним договором №309-07 квф від 28.12.2007 р., укладеного між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_6, а також, за договором іпотеки від 26 червня 2009 року №08-09 іф з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеним між ним та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Задачиною Н.В., зареєстрований в реєстрі за №2622, в забезпечення вимог Банку за кредитним договором №01-09 кф від 26.06.2009 р., укладеного між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_6, та зняти заборону від 26.06.2009 №2635 (реєстраційний номер обтяження8840119), від 26.06.2009 № 2634 (реєстраційний номер обтяження 8840114) відчуження нерухомого майна: будинку АДРЕСА_3 інв..№00662,літ.Д, загальною площею 101,9 кв.м., розташований в м. Запоріжжя по АДРЕСА_3 будинку АДРЕСА_2 інв..№70658, літ.3, загальною площею 101,6 кв.м., розташований в АДРЕСА_2.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2018 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що з урахуванням змісту позову способом судового захисту є не вимога про припинення договору іпотеки, а вимога про визнання іпотеки припиненою, оскільки іпотека припиняється не з моменту ухвалення судом рішення про це, а з моменту настання підстав, з якими законом пов’язане припинення іпотеки.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з’ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об’єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз’яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов’язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов’язків.

Рішення суду відповідає вказаним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано достатньо доказів на підтвердження підстав для визнання іпотеки припиненою. Враховуючи те, що основне зобов’язання не припинено, позичальником умови договору не виконуються, заходи щодо погашення заборгованості боржником не виконуються, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для припинення іпотеки відсутні.

Колегія судді погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 26 червня 2009 року Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк та ОСОБА_3 уклали іпотечний договір №12-09іф з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Задачиною Н.В., зареєстрований в реєстрі за №2629 (а.с.4-7).

Згідно п.1.1 Договору, цей договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що випливають з договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії №309-07 квф від 28.12.2007 р., укладеного між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційний банком та ОСОБА_6, за умовами якого ОСОБА_6 зобов’язаний в порядку та у розмірах, передбачених кредитним договором, повернути Відповідачу кредит.

26 червня 2009 року між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційний банк було укладено іпотечний договір №08-09іф з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Задачиною Н.В., зареєстрований в реєстрі за №2622.

За змістом п.1.1 Договору, цей договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору №01-09 кф від 26.06.2009 р., укладеного між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційний банком та ОСОБА_6, за умовами якого ОСОБА_6 зобов’язаний в порядку та у розмірах, передбачених кредитним договором, повернути Відповідачу кредит.

Встановлено, що предметом іпотеки за іпотечними договорами виступає будинок АДРЕСА_3 інв..№00662, літ.Д, загальною площею 101,9 кв.м., розташований в АДРЕСА_2, інв..№70658, літ.З, загальною площею 101,6 кв.м., розташований в АДРЕСА_2, а також земельні ділянки №13,№14, №1, №2, які належать на праві власності позивачу.

До Єдиного реєстру заборон відчуження об’єктів нерухомого майна внесено заборони відчуження вказаного вище майна, зокрема житлових будинків АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2, що накладені при посвідченні цих договорів, а саме: від 26.06.2009 заборона за №2635 (реєстраційний номер обтяження 8840119), від 26.06.2009 заборона за №2634 (реєстраційний номер обтяження 8840114), від 26.06.2009 заборона за №2627 (реєстраційний номер обтяження 8838523), від 26.06.2009 заборона за №2628 (реєстраційний номер обтяження 88838534).

17 грудня 2012 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на підставі Договору відступлення прав вимоги відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги заборгованості за Кредитними договорами, укладеними між ПАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_6

17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір про передачу прав за договорами забезпечення посвідченого ПНКМНО Кирик О.А. за реєстровим №1423, згідно якого, ПАТ «Промінвестбанк» передало ТОВ «Кредитні ініціативи» усі права іпотекодержателя за договорами забезпечення виконання ОСОБА_6 зобов’язань за Кредитними договорами, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об’єктів нерухомого майна щодо суб’єкта та ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя № 2-зз/334/9/16 від 04.04.2016р. за заявою ТОВ «Кредитні ініціативи» про скасування заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що усі права кредитора за Договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії №309-07квф від 28.12.2007 р. та Кредитним договором №01-09кф від 26.06.2009р., а відповідно і усі права іпотекодержателя за іпотечним договором №08-09іф від 26.06.2009 р. та іпотечним договором №12-09іф від 26.06.2009 р. належать ТОВ «Кредитні ініціативи».

Відповідно до Висновку від 27.04.2016р. з оцінки вартості об’єкта по вул. Лісозаводська, 11 в м. Запоріжжя, об’єкт оцінки, будинок літ.Д, 1945 року будівництва, це одноповерховий будинок, з дерев’яними стінами обкладеними цеглою, в який підведена електрика, водопровід, каналізація. На дату оцінювання об’єкт не використовується, знаходиться у незадовільному технічному стані, потребує капітального ремонту.

Згідно Акту від 17 травня 2017 р. складеним інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_9, встановлено,що на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 літ.Г інв..20660, АДРЕСА_3 літ.Д інв..00662, №8 літ.З інв..70658 знесені.

Для проведення державної реєстрації припинення права власності на вказані будівлі, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» необхідно подати документ, що підтверджує згоду іпотекодержателя.

Листом від 15.06.2017 р. позивач ОСОБА_3 звернувся до відповідача з Листом від 17.05.2018р. надати письмову згоду на проведення державної реєстрації припинення права власності на вказані будинки, однак відповідь на його лист ТОВ «Кредитні ініціативи» не надано до теперішнього часу.

За положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов’язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право, в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов’язання, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов’язання і є дійсною до припинення основного зобов’язання або до закінчення строку дії іпотечного договору ( ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотека визначена як окремий вид застави нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов’язання або закінчення строку дії іпотечного договору;реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним;знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється;з інших підстав, передбачених цим Законом.

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Так, судом встановлено, що згідно п.7.2. іпотечного договору даний іпотечний договір діє до повного виконання іпотекодавцем зобов’язань за кредитним договором.

Крім того, п. 4.2.3. іпотечного договору визначено, що іпотекодавець має право виключно за згодою іпотекодержателя зводити, знищити або проводити капітальний ремонт предмету іпотеки.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем не надано письмових підтверджень, що іпотекодавець ОСОБА_3 звертався до іпотекодержателя за згодою зносити будинки, та що іпотекодавець не мав можливості відновити будинки.

В своєму листі до іпотекодержателя ОСОБА_3 посилається на те, що будинки зруйновані, в той же час в Акті від 17 травня 2017 р. складеним інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_9, встановлено, що на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 літ.Г інв..20660, АДРЕСА_3 літ.Д інв..00662, №8 літ.З інв..70658 знесені.

За приписами ч.2 ст.580 та ч.2 ст. 587 ЦК України на заставодаця покладається обов’язок відновити або замінити предмет застави.

Відомості про те, що предмет іпотеки не може бути відновлений, в матеріалах справи відсутні. Такі ж відомості не надані й апеляційному суду.

Судом вірно встановлено, що п. 4.1.1. іпотечного договору визначено, що іпотекодавець зобов’язаний у випадку загибелі, втрати, пошкодження або знищення предмету іпотеки з будь-якої причини, протягом 48 годин з моменту настання такого випадку письмово повідомити про це іпотекодержателя, який вправі вчинити дії у відповідності до п.п. 3.1.4 та 3.1.5 цього договору.

Іпотечним договором передбачено право іпотекодержатедя вимагати від іпотекодавця вжити заходів, необхідних для збереження предмета іпотеки або заміни іншим майном не меншої вартості.

З огляду на вищезазначене та встановлене судом першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком про те, що знищення предмета іпотеки не є безумовною підставою для припинення іпотеки.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд першої інстанції, встановивши, що відсутні підстави для припинення іпотеки, оскільки основне зобов’язання не припинено, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження підстав для визнання іпотеки припиненою.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15 травня 2019 року.

Головуючий

Судді: