Постанова

Іменем України

18 липня 2019 року

м. Київ

справа № 761/8051/16-ц

провадження № 61-30229св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Кузнєцова В. О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Кирилюк Г. М., Музичко С. Г., Невідомої Т. О. від 06 листопада 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом до публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» (далі - ПАТ «Укрінбанк»), назву якого в подальшому змінено на публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія» (далі - ПАТ «Українська інноваційна компанія»), у якому просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за затримку видачі компенсації за невикористану відпустку у розмірі 33 840 000 грн.

Позов мотивовано тим, що 30 травня 2002 року ОСОБА_1 призначений на посаду голови правління ПАТ «Укрінбанк», а 24 лютого 2010 року його було звільнено з вказаної посади у зв`язку з переведенням до товариства з обмеженою відповідальністю «Сократ Капітал» відповідно до пункту п`ятого статті 36 КЗпП України.

Посилаючись на те, що за період роботи у відповідача він використав лише незначну частину відпустки, а при звільненні йому не була виплачена грошова компенсація за невикористану відпустку, ОСОБА_1 просив задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, врахував, що з 23 березня 2016 року розпочато ліквідацію ПАТ «Укрінбанк», у зв`язку з чим вимоги позивача відповідно до статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» підлягають задоволенню у другу чергу. Крім того, ОСОБА_1 не надано доказів існування заборгованості з виплати йому грошової компенсації за невикористану відпустку та її належний розрахунок, що свідчить про відсутність заборгованості.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції врахував, що на час розгляду справи місцевим судом ліквідаційна процедура стосовно ПАТ «Укрінбанк» була припинена, а з наданого відповідачем видаткового касового ордеру від 25 лютого 2010 року № 61, справжність підпису ОСОБА_1 на якому підтверджено висновком експертного почеркознавчого дослідження від 17 липня 2017 року № 14529, вбачається отримання останнім компенсації за невикористану відпустку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У листопаді 2017 року представник ОСОБА_1 - адвокат Сірий М. І. подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволені позовних вимог та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що видатковий касовий ордер від 25 лютого 2010 року № 61 не свідчить про належний розрахунок з позивачем, оскільки він є підробленим, що підтверджено свідками в ході розгляду справи. Крім того, судом апеляційної інстанції не враховано, що зазначений касовий ордер не відповідає вимогам чинного законодавства. Також судом невірно оцінено докази, оскільки допитані у судовому засіданні свідки вказували на неотримання позивачем грошової компенсації за невикористані дні відпустки. Поза увагою апеляційного суду залишилось те, що експерт, який надавав письмові пояснення, не є незалежним та об`єктивним. Відмова представника позивача від призначення почеркознавчої експертизи підпису ОСОБА_1 у видатковому касовому ордері пов`язана з тим, що 13 вересня 2017 року було зареєстровано заяву про кримінальне правопорушення щодо факту підроблення документа.

У поданих 20 лютого 2019 року письмових поясненнях представник ОСОБА_1 - адвокат Сірий М. І. зазначає на відсутність правових підстав для дослідження апеляційним судом нових доказів. Крім того, розгляд судом першої інстанції справи за участю неналежного відповідача не є підставою для дослідження апеляційним судом нових доказів.

Короткий зміст заперечення на касаційну скаргу та узагальнення їх доводів

У лютому 2019 року ПАТ «Українська інноваційна компанія» надіслало до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скарну, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.

Відзив на касаційну скаргу мотивовано тим, що 29 квітня 2016 року постановою Окружного адміністративного суду м. Києва, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2016 року та ухвалою Вищого адміністративного суду від 23 листопада 2016 року ліквідаційна процедура стосовно ПАТ «Укрінбанк» припинена. 13 липня 2016 року за рішенням загальних зборів акціонерів товариства ПАТ «Укрінбанк» перейменовано в ПАТ «Укрінком», а 28 березня 2017 року ПАТ «Укрінком» змінило назву ПАТ «Українська інноваційна компанія». Вказане спростовує посилання представника позивача на втрату ПАТ «Українська інноваційна компанія» своєї правосуб`єктності.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу № 761/8051/16-ц з суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року вказана справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 05 лютого 2002 року відповідно до наказу від 05 лютого 2002 року № 56-к ОСОБА_1 прийнято на посаду першого заступника голови правління ПАТ «Укрінбанк», а 30 травня 2002 року - призначено на посаду голови правління ПАТ «Укрінбанк».

Рішенням Спостережної Ради ПАТ «Укрінбанк» від 24 лютого 2010 року ОСОБА_1 звільнено з роботи у зв`язку з переведенням до товариства з обмеженою відповідальністю «Сократ Капітал» відповідно до пункту 5 статті 36 КЗпП України.

Видатковим касовим ордером № 61 від 25 лютого 2010 року, який є первинним документом, задокументовано операцію з видачі готівки ОСОБА_1 з каси банку у сумі 2 398 163 грн 28 коп.

Висновком експертного дослідження від 17 липня 2017 року № 14529, складеним експертом товариства з обмеженою відповідальністю «Київський експертно-дослідний центр», встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 у рядку «підпис отримувача» у видатковому касовому ордері № 691 від 25 лютого 2010 року на суму 2 398 163 грн 28 коп. виконаний самим ОСОБА_1 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частиною першою статті 83 КЗпП України та частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі статтею 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки, тільки в разі звільнення його з роботи. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

Статтями 116, 117 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Встановлено, що на час розгляду справи в суді першої інстанції постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 квітня 2016 року, яка набрала законної сили, ліквідаційна процедура стосовно ПАТ «Укрінбанк» припинена, у зв`язку з чим справа розглядалась місцевим судом за участі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію «Укрінбанк», який є неналежним представником відповідача.

Тому, встановивши порушення місцевим судом норм процесуального права, а також наявність нових обставини та доказів, якими вони підтверджуються, апеляційний суд вмотивовано дійшов висновку про їх дослідження.

Скасовуючи рішення місцевого суду, суд апеляційної інстанції врахував проведення ПАТ «Укрінбанк» належного розрахунку з ОСОБА_1 , що підтверджується як видатковим касовим ордером від 25 лютого 2010 року № 61, який є первинним документом, та відповідно до висновку експертного почеркознавчого дослідження від 17 липня 2017 року № 14529 підписаний позивачем, так і річним фінансовим звітом банку за 2010 рік, де у таблиці 33.9 відображено інформацію про виплату при звільненні грошових коштів провідному управлінському персоналу, до якого віднесено посаду голови правління банку, яку обіймав ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про доведеність роботодавцем виплати позивачу грошової компенсації за невикористану відпустку, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги з посиланням на те, що первинний документ, яким задокументовано операцію з видачі готівки з каси банку та розрахунок з позивачем, є сфальсифіковим, не приймаються судом касаційної інстанції до уваги, оскільки суд апеляційної інстанції, сприяючи всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, роз`яснив право позивача на заявлення клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи підпису, від якого останній відмовився.

Інші доводи касаційної скарги також не спростовують висновку суду, обґрунтовано викладеного у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Жданова
Судді:В. М. Ігнатенко
В. О. Кузнєцов