Справа № 503/1649/18
Провадження № 2/503/71/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Сердюк Б.С.,

при секретарі Клемпуш Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима у загальному провадженні цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні та виплату грошової компенсації та за зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні та виплату грошової компенсації,

ВСТАНОВИВ:

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні та виплату грошової компенсації. Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину являється власником 1/3 частини автомобіля марки «ВАЗ-21011», 1981 року випуску. Додатковим рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 31.01.2012 року за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних долях визнано право власності на іншу частину вказаного автомобіля. З технічної точки зору виділити частку автомобіля чи поділити його в натурі неможливо. Позивач та відповідачі не є членами однієї сім`ї, спільно не проживають та не ведуть спільного господарства, а тому спірний автомобіль є неподільною річчю та спільне володіння та користування ним неможливе. В звязку з цим позивач за первісним позовом просила припинити право спільної власності ОСОБА_2 на 1/3 частину автомобіля та право спільної власності ОСОБА_3 на 1/3 частину автомобіля із виплатою їм грошової компенсації їх часток у спільній частковій власності та визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль.

Позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні та виплату грошової компенсації. В позові зазначили, що спірний автомобіль залишився їм у спадок від покійного батька. Частка кожного з них становить 1/3 від автомобіля, тож частка, яка належить позивачам за зустрічним позовом є більшою, ніж частка ОСОБА_1 , а автомобіль має для них важливе значення, як спогад про батька, тому просили припинити право спільної власності ОСОБА_1 на 1/3 частину автомобіля та визнати за кожною з них право власності на Ѕ частину спірного автомобіля із виплатою ОСОБА_1 грошової компенсації її частки.

Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги за зустрічним позовом визнає, згодна на отримання грошової компенсації за належну їй 1/3 частину спірного автомобіля. Просила справу розглянути без її участі.

Позивачі за зустрічним позовом, відповідачі за первісним позовом в судове засідання не з`явилися, надавши заяви про підтримання вимог за зустрічним позовом та розгляд справи без їх участі.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В п. 24 Постанови № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" Пленум Верховного Суду України дав роз`яснення, що у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження обставин справи.

Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем за зустрічним позовом, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Як визначено ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Статтею 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно з ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Так, з матеріалів справи встановлено, що спірним майном є автомобіль марки «ВАЗ-21011», 1981 року випуску, двигун НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який належав на праві власності ОСОБА_4 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії НАК №053944, виданого державним нотаріусом Кодимської державної нотаріальної контори 26.11.2014 року та Додаткового рішення Кодимського районного суду Одеської області №2-837/11/1414 від 31.01.2012 року сторони у справі є співвласниками спірного автомобіля у рівних частинах.

Як встановлено судом, і про це зазначали сторони в своїх позовних заявах, між ними існують конфліктні стосунки з приводу користування спірним автомобілем.

Крім того, під час розгляду справи позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом фактично не заперечувала проти відчуження своєї частки автомобіля із виплатою їй грошової компенсації її частки.

Виходячи з вказаних обставин та з урахуванням умов, які містить ст.365 ЦК України, суд вважає обґрунтованими вимоги зустрічного позову, оскільки частка позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом є незначною; вказаний автомобіль є неподільним; спільне володіння і користування автомобілем є неможливим, виходячи з наявності конфліктних відносин між сторонами щодо спірного майна; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам позивача.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення зустрічного позову.

В свою чергу, оскільки первісний та зустрічний позови є взаємопов`язаними, то задоволення зустрічного позову виключає можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , адже припинення її права власності на спірну частку автомобіля, припиняє всі інші пов`язані з цим права на дане майно.

Крім того, позивачами за зустрічним позовом заявлено вимогу про стягнення з відповідача за зустрічним позовом на їх користь судових витрат, а саме по 704 грн. 80 коп. кожній судового збору за подання зустрічного позову до суду та 1500 грн. витрат на професійну правничу допомогу в розмірі.

На підтвердження розміру сплаченого судового збору, позивачами за зустрічним позовом надано квитанції №55 та №56 від 29.11.2018 року на суму по 704 грн. 80 коп. кожна, тому позовні вимоги в частині стягнення судового збору підлягають задоволенню.

Що стосується стягнення суми, сплаченої позивачем за правову допомогу, то суд виходить з наступного.

Статтею 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За змістом ст.29 Правил адвокатської етики адвокат має право, окрім гонорару, стягувати з клієнта та/або особи, яка уклала договір в інтересах клієнта, кошти, необхідні для покриття витрат, пов`язаних з виконанням доручення.

Витрати повинні перебувати у безпосередньому причинному зв`язку із наданням правової допомоги у конкретній справі, а їх розмір повинен бути розумним. Разом з тим склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу позивачі за зустрічним позовом надали суду договір про надання правової допомоги адвоката Кресюн В.А. від 26.11.2018 року №50, додаток до договору, копію ордера адвоката.

Однак, позивачами за зустрічним позовом не надано жодних доказів фактичного підтвердження сплати ними буд-яких сум адвокату Кресюн В.А., в зв`язку з чим, суд вважає, що позов в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні та виплату грошової компенсації відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні та виплату грошової компенсації задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_1 на 1/3 частку автомобіля марки «ВАЗ-21011», 1981 року випуску, двигун НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_3.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 право власності на 1/2 частку автомобіля марки «ВАЗ-21011», 1981 року випуску, двигун НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_3.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 право власності на 1/2 частку автомобіля марки «ВАЗ-21011», 1981 року випуску, двигун НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_3.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , судовий збір, сплачений згідно квитанції №56 від 29.11.2018 року в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , судовий збір, сплачений згідно квитанції №55 від 29.11.2018 року в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Встановити порядок виконання рішення наступним чином:

Зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 внести на депозитний рахунок (код отримувача (код ЄДРПОУ) 26302945; банк отримувача ДКСУ, м.Київ; код банку отримувача (МФО) 820172; рахунок отримувача 5435) по 2490 (дві тисячі чотириста дев`яносто) грн. 50 коп., які підлягають перерахуванню на рахунок ОСОБА_1 після набрання рішенням законної сили.

Після зарахування даних коштів на рахунок ОСОБА_1 , право власності на 1/3 автомобіля вважається припиненим.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Кодимський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складення тексту рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Суддя Б.С. Сердюк