Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 346/4483/16-ц

провадження № 61-7789св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Шепарівцівська сільська рада Коломийського району Івано-Франківської області,

третя особа - Перша коломийська районна державна нотаріальна контора,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Проскурніцького П. І., Бойчука І. В., Ясеновенко Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Шепарівцівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, третя особа - Перша коломийська районна державна нотаріальна контора, про визнання незаконним відкриття погосподарського номера та присвоєння номера будинку, визнання свідоцтва на право власності недійсним, визнання незаконним рішення виконавчого комітету, визнання недійсним свідоцтва на право на спадщину, визнання права власності на частку в колгоспному дворі та спадкове майно.

Позовна заява мотивована тим, що станом на 01 липня 1990 року він та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 були зареєстровані в будинковолодінні на АДРЕСА_1 .

Згідно з копіями трудових книжок його матір ОСОБА_2 та батько ОСОБА_9 працювали в колгоспі «Ленінська Зірка», про що зазначено також в погосподарській книзі АДРЕСА_3. Його баба ОСОБА_10 працювала в колгоспі з 1950 до 1978 рік, була членом колгоспу та головою колгоспного двору.

У лютому 2016 року йому стало відомо, що на підставі рішення виконкому Шепарівцівської сільської ради Коломийського району від 28 березня 2000 року за № 10 колгоспний двір змінено на робітничий. На час звернення до суду із позовом, згідно з довідкою, виданою Шепарівцівською сільською радою від 12 серпня 2015 року, та копіями погосподарських книг спірне домогосподарство станом на 01 липня 1990 року належало до колгоспного двору.

Указаний будинок почав будувати перший чоловік його баби - ОСОБА_11 і після його смерті в 1951 році ОСОБА_10 продовжила будівництво. На момент реєстрації шлюбу останньої з ОСОБА_13 , будинок був введений в експлуатацію, а оскільки вона працювала у колгоспі, то господарство рахувалося як колгоспний двір.

Згідно з довідками Шепарівцівської сільської ради від 12 серпня 2015 року станом на 01 липня 1990 року і погосподарської книги № 11 Раківчицької сільської ради за 1986-1990 роки в домогосподарстві АДРЕСА_2 , тип двору - колгоспний (селянський), були зареєстровані та проживали такі особи: голова домогосподарства ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_11 ; дружина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно із записом у цій же книзі в домогосподарстві АДРЕСА_3 , тип двору визначено як колгоспний (селянський), були зареєстровані та проживали: зять ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (дочка ОСОБА_10 ); син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; дочка ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; дочка ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

З огляду на викладене, за кожним з вказаних осіб визнано право власності на 1/10 частини спірного домогосподарства.

Згідно з відомостями погосподарських книг з 1950 по 1994 рік суспільна група господарства на АДРЕСА_4 зазначалась «колгоспний».

Постановою нотаріуса Коломийської районної нотаріальної контори від 12 травня 2015 року № 244/02-14 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті його баби ОСОБА_10 .

На той момент він не знав, що його батько ОСОБА_15 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_10 , мав право на частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

За таких обставин державною нотаріальною конторою йому не може бути видано свідоцтво про право на спадщину, оскільки згідно зі статтею 120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Враховуючи вищезазначене, нотаріус не має змоги встановити всіх співвласників зазначеного вище жилого будинку та їх частки у цьому майні та не може видати свідоцтво про право на спадкове майно. Частку батька ОСОБА_15 у вищевказаному майні прийняла його мати ОСОБА_2 , так як на час смерті батька проживала разом з ним, що підтверджується довідкою, виданою Шепарівцівською сільською радою Коломийського району від 18 листопада 2015 року № 1023.

Згідно з будининковою книгою № 395 ОСОБА_15 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 з 31 січня 1979 року до ІНФОРМАЦІЯ_10 (день смерті). Оскільки частку померлого та інших членів колгоспного двору не виділено, свідоцтво про право власності видано тільки на голову колгоспного двору, а згідно зі статтею 346 ЦК України право власності припиняється з моменту смерті власника.

Позивач зазначає, що всі п`ятеро власників паїв у колгоспному дворі, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , відмовляються від своєї частки на його користь. Всі документи на право власності на спірне будинковолодіння АДРЕСА_4 знаходяться у ОСОБА_7 , тому він звернувся в Коломийське МБТІ за копією технічного паспорта та випискою з інвентаризаційних матеріалів та провів оцінку майна. З виписки з інвентаризаційних матеріалів від 02 листопада 2015 року № 54345 довідався, що 12 вересня 2003 року його баба ОСОБА_10 отримала свідоцтво про право на спадщину, посвідчене Першою коломийською державною нотаріальною конторою на ціле будиноволодіння на АДРЕСА_4 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою коломийською районною державною нотаріальною конторою, визнано за ОСОБА_10 право власності на 1/1 будинковолодіння і його інтереси та інтереси інших членів колгоспного двору повністю відкидаються. Відповідно до вищенаведеної довідки, виданої Шепарівцівською сільською радою від 12 вересня 2015 року, він та його брат ОСОБА_3 з часу народження були зареєстровані в спірному будиноковолодінні, тут він проживає і по цей час.

Вважає, що для відкриття погосподарського АДРЕСА_3 без згоди членів колгоспного двору не було жодних підстав.

Приймаючи рішення від 28 березня 2000 року про зміну суспільної групи двору з колгоспної на робітничу Виконавчий комітет Шепарівцівської сільської ради Коломийського району не мав для цього законних передумов, як і видавати свідоцтво про право власності від 28 березня 2000 року на ім`я ОСОБА_13 . Тому свідоцтво про право на спадщину, видане Першою коломийською державною нотаріальною конторою його бабі ОСОБА_10 від 12 вересня 2003 року помилково, так як в довідці, виданій Шепарівцівською сільською радою від 12 вересня 2015 року, про те, хто був зареєстрований станом на 01 липня 1990 року, вказано два номери АДРЕСА_5 та АДРЕСА_3, але згідно з довідкою від 25 вересня 2015 року № 736, виданою Шепарівцівською сільською радою Коломийського району, станом на 01 липня 1990 року номера АДРЕСА_5 та АДРЕСА_3 є одним домогосподарством. Вважає, що його слід визнати власником 7/10 частини вищевказаного будинковолодіння.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив визнати незаконним відкриття погосподарського АДРЕСА_3 та присвоєння будинку номера АДРЕСА_3 ; визнати незаконним рішення Виконавчого комітету Шепарівцівської сільської ради Коломийського району від 28 березня 2000 року № 10, свідоцтво про право власності від 28 березня 2000 року на ім`я ОСОБА_13 ; визнати недійсним свідоцтво на спадщину від 12 вересня 2003 року, видане ОСОБА_10 Першою коломийською державною нотаріальною конторою; визнати за ОСОБА_1 право власності на 7/10 частини колгоспного двору - будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 вересня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним відкриття погосподарського АДРЕСА_3 .

Визнано незаконним рішення Виконавчого комітету Шепарівцівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області від 28 березня 2000 року № 10 в частині змінення типу двору - колгоспний на робітничий - в будинковолодінні за адресою: АДРЕСА_1 , та свідоцтво про право власності від 28 березня 2000 року, видане на ім`я ОСОБА_13

Визнано недійсним свідоцтво на спадщину від 12 вересня 2003 року, видане ОСОБА_10 Першою коломийською районною державною нотаріальною конторою.

Визнано за ОСОБА_1 , 1979 року народження, право власності на 6/10 частки колгоспного двору - будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .

У решті позову відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що господарство, про право власності на яке виник спір, належить до суспільної групи господарств - колгоспний двір, про що свідчить витяг із погосподарської книги.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2016 року рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 вересня 2016 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що спірне господарство є робітничим двором, оскільки голова двору ОСОБА_13 не був членом колгоспу і не працював у колгоспі, а працював різноробочим в різних організаціях Коломийського району, що підтверджується копією його трудової книжки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду не є законним і обґрунтованим. Висновок суду апеляційної інстанції про те, що спірне господарство не відноситься до суспільної групи господарств - колгоспний двір, є помилковим та спростовується наявними у матеріалах справи доказами і встановленими обставинами. З довідки Шепарівцівської сільської ради відомо, що з 1986 до 1990 року господарство на АДРЕСА_3 належало до колгоспних дворів, а ОСОБА_1 був членом двору. Оскільки довідкою Шепарівцівської сільської ради встановлено, що домоволодіння з номерами АДРЕСА_5 та АДРЕСА_3 є одним господарством, то спірне господарство (АДРЕСА_5) належить до колгоспних дворів.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У запереченнях на касаційну скаргу, поданих у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_7 вказувала на безпідставність та необґрунтованість її доводів.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року цивільну справу № 346/4483/16-ц передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2018 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Шепарівцівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, третя особа - Перша коломийська районна державна нотаріальна контора, про визнання незаконним відкриття погосподарського номера та присвоєння номера будинку, визнання свідоцтва на право власності недійсним, визнання незаконним рішення виконавчого комітету, визнання недійсним свідоцтва на право на спадщину, визнання права власності на частку в колгоспному дворі та спадкове майно призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанції

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суди встановили, що станом на 15 квітня 1991 року головою двору (домогосподарства) АДРЕСА_2 був ОСОБА_13 , що підтверджено випискою з погосподарських книг (а. с. 33-34, 36, 37, 43).

ОСОБА_13 не був членом колгоспу і не працював у колгоспі, а працював різноробочим у різних організаціях Коломийського району, що підтверджується копією його трудової книжки (а. с. 97-99).

Також встановлено, що ОСОБА_13 належав житловий будинок з господарськими будівлями на день смерті і двір був зазначений як робітничий (а. с. 96).

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору.

З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.

Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року.

Так, згідно зі статтями 120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Правильне застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР 1963 року передбачає з`ясування питання про віднесення будинку до відповідної суспільної групи господарств.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цс15.

Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах, є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22 лютого 1995 року № 48.

Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Встановлено судами, що голова господарства по АДРЕСА_5 ОСОБА_13 не був членом колгоспу і не працював у колгоспі.

З матеріалів справи відомо, що в 1979 року ОСОБА_18 (мати позивача) зареєструвала шлюб з ОСОБА_15 , вибула з господарства по АДРЕСА_5 (особовий рахунок № НОМЕР_2 ), що підтверджується відомостями із погосподарської книги господарства ОСОБА_19 з особовим рахунком № НОМЕР_3 за 1983-1985 роки. З 27 квітня 1983 року вона була зареєстрована в господарстві на АДРЕСА_6 .

Згідно з відомостями з погосподарської книги з особовим рахунком № НОМЕР_2 за

1983-1985 роки, погосподарської книги за 1991-1995 роки з особовим рахунком № НОМЕР_4 , погосподарської книги за 1996-2000 роки з особовим рахунком № НОМЕР_5 , погосподарської книги за 2001-2005 роки з особовим рахунком № НОМЕР_6 , ОСОБА_1 значився у господарстві ОСОБА_19 .

На підставі рішення Виконавчого комітету Шепарівцівської сільської ради від 28 березня 2000 року право власності на будинковолодіння на АДРЕСА_5 зареєстровано за ОСОБА_13 .

Враховуючи, що головою господарства по АДРЕСА_5 був ОСОБА_13 , який не працював у колгоспі і не був його членом, і що з 1983 року сім`я ОСОБА_1, у тому числі і ОСОБА_1 , проживала в господарстві по АДРЕСА_6 , колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про неможливість застосування до спірного домогосподарства статей 120, 123 ЦК УРСР 1963 року і безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди заявника із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування та заявником в процесі розгляду справи не спростовані, а також переоцінки доказів, що на стадії перегляду справи у касаційному порядку нормами чинного ЦПК України не передбачено.

Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Ю. В. Черняк