Номер провадження: 22-ц/813/649/19
Номер справи місцевого суду: 509/1029/17
Головуючий у першій інстанції Бочаров А.І.
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Павлючук Ю.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Таїровська селищна рада Овідіопольського району Одеської області,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу представника Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Слісаревської Кристини Андріївни на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18.10.2017 року, ухваленого суддею Бочаровим А.І.

встановив:

27.03.2017 року представник ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області про визнання права на спадщину, відповідно до якого просив суд: встановити факт проживання ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка була двоюрідною тіткою ОСОБА_1 , після смерті якої відкрилась спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_2 та одна кімната у квартирі комунального користування, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . При житті ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: смт.Таїрове, Овідіопольського району Одеської області з 22.08.1983 року по день своєї смерті, а саме, ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з хворобливим станом, ОСОБА_2 , після смерті своєї матері на протязі більше п`яти років проживала з ОСОБА_1 однією сім`єю, часто знаходилась у її приватному будинку. ОСОБА_1 в силу своїх можливостей допомагала ОСОБА_2 матеріально, сплачувала за ОСОБА_2 , квартирну плату, будучи сама за фахом медичним працівником, лікувала її при виникненні такої потреби, після її смерті поховала ОСОБА_2 за свої власні гроші. 07.03.2017 року ОСОБА_1 звернулась до державного нотаріуса Овідіопольського нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 , посилаючись на родинні стосунки, її проживання разом з спадкодавцем на протязі більше п`яти років однією сім`єю, її доглядом. Інших осіб, які перебували б у родинних стосунках з покійною ОСОБА_2 та які могли б звернулись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини на теперішній час не виявлено. Відповідач по справі не визнає беззаперечне право ОСОБА_1 на прийняття спадщини як спадкоємця четвертої черги за законом, у зв`язку з чим вона не має можливості на одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, що стало підставою для її звернення до суду з позовом про визнання за нею права на спадщину.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 18.10.2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю з ОСОБА_1 з січня 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано за ОСОБА_1 право на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, апеляційну скаргу подала представник Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області - Слісаревська К.А., в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що районний суд розглянув справу з порушенням встановленого строку розгляду. Крім того представник апелянта зазначає, що обставини, якими позивач обґрунтував свої позовні вимоги, та на які суд посилається у мотивувальній частині рішення, не були підтверджені належними та допустимими доказами та спростовані наданими відповідачем письмовими доказами, які були долучені до матеріалів справи. ОСОБА_3 звертає увагу на те, що твердження позивача, про те, що ОСОБА_2 була двоюрідною тіткою позивача ОСОБА_1 не відповідає дійсності з огляду на відсутність жодних письмових доказів в матеріалах справи, щоб підтверджували вказані обставини та спростовується показами свідків, які пояснювали, що у померлої не було інших родичів окрім матері, яка померла у 2007 році. Також твердження позивачки, що ОСОБА_2 більше п`яти років проживала у ОСОБА_1 у будинку не відповідає дійсності та спростовано письмовими доказами, а також показами свідків з боку позивача та відповідача. Крім того в матеріалах справи також відсутні належні та допустимі докази, що ОСОБА_1 допомогла ОСОБА_2 матеріально, сплачувала за неї комунальні послуги, лікувала її. Представник апелянта зазначає, що в своїх поясненнях ОСОБА_1 сама підтвердила, що кошти на поховання ОСОБА_2 були отриманні нею у третіх осіб. Також ОСОБА_3 звертає увагу на те, що судом не було надано належної оцінки письмовим доказам, які мають важливе значення для вирішення справи та підтверджують позицію відповідача.

Вважаючи апеляційну скаргу безпідставною, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 звернувся до суду апеляційної інстанції з відзивом на неї, у якій зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги такими, що не можуть прийматись до уваги.

Представник Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, відзиву на неї та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Сухий Лиман, Овідіопольського району, Одеської області, актовий запис № 704, що вбачається із свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 , виданого Овідіопольським районним відділом державної реєстрації актив цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Судом у процесі слухання зазначеної цивільної справи були досліджені наступі документи: матеріали перевірки Овідіопольським відділом національної поліції у Одеській області факту ненасильницької смерті ОСОБА_2 №11936 від 14.10.2016 року, з яких вбачається, що смерть ОСОБА_2 наступила в результаті інсульту, за адресою: АДРЕСА_1 та підтверджується факт її проживання за зазначеною адресою у якості члена сім ї ОСОБА_1 ; відповідь №401 Лікарні швидкої медичної допомоги від 14.06.2017 року, що 14.10.2016 року карета швидкої допомоги виїздила за адресою: АДРЕСА_1 , де зафіксована смерть ОСОБА_2 до приїзду карети швидкої допомоги; депутатський акт від 20.10.2013 року обстеження житлово-побутових умов квартири АДРЕСА_2 , по якій була зареєстрована ОСОБА_2 , у якому зазначено, що вона хворіє на цукровий діабет; рішення Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області №1080 від 29.07.2011 року, №58 від 30.04.2014 року, про надання ОСОБА_2 матеріальної допомоги без підтвердження отримання нею цієї допомоги; заява ОСОБА_2 від 10.04.2014 року про надання їй матеріальної допомоги у зв`язку з хворобою на цукровий діабет; свідоцтво про право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 та належить у рівних частках ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , 1/2 частка якої була фактично успадкована ОСОБА_2 після смерті її матері та договір купівлі-продажу кімнати у квартирі комунального користування, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . та належить ОСОБА_2 ; довідка Чорноморського пенсійного фонду України від 26.06.2017 року, з якої вбачається, що розмір пенсії ОСОБА_2 складав 1499,53 грн. станом на 01.10.2016 року; договір - замовлення на організацію та проведення поховання від 16.10.2016 року, укладений між ПП ОСОБА_22 та ОСОБА_1 , згідно якого вбачається, що розмір матеріальних витрат по похованню ОСОБА_2 склав 11200 (одинадцять тисяч двісті) грн., які були сплачені ОСОБА_1 ; квитанція № 133 від 16.10.2016 року про витрати ОСОБА_1 за надані їй послуги немедичного характеру, які пов`язані з похованням ОСОБА_2 у розмірі 2000 (дві тисячі) грн.; копія трудової книжки ОСОБА_1 , з якої вбачається, що вона на протязі більше п`ятнадцяти років працює старшою медичною сестрою Одеської міської клінічної лікарні № 1.; копія спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Овідіопольського нотаріального округу після звернення ОСОБА_1 з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 .

Судом отримаю докази факту проживання ОСОБА_2 однією сім`єю з ОСОБА_1 на протязі тривалого часу, а саме, більше п`яти років, що підтверджуються показами свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1, ОСОБА_4 , які пояснили, що у ОСОБА_2 нікого з родичів крім ОСОБА_1 не має, у зв`язку з чим між ними існували дуже тісні стосунки, вона часто знаходилась по місцю мешкання ОСОБА_1 , любила її малолітнього сина, отримувала від ОСОБА_1 матеріальну, медичну, психологічну допомогу, доказом чого було отримання медичної допомоги при ускладненні здоров`я ОСОБА_2 у зв`язку з цукровим діабетом, якою вона хворіла з 1999 року по день смерті, перебування ОСОБА_2 у ОСОБА_1 , також після отримання перелому шийки стегна, у зв`язку з чим вона більше місяця жила у ОСОБА_1 , мала намір скласти нотаріальний заповіт на ОСОБА_1 , консультувалась, як це юридично оформити, проте не встигла у зв`язку з передчасною смертю, проживала однією сім`єю з ОСОБА_1 з січня 2011 року по день її смерті.

Підтверджують зазначений факт також пояснення ОСОБА_11 , яка знала ОСОБА_2 з 1984 року по день її смерті, разом працювали на Одеський залізниці до 2006 року, після виходу на пенсію ОСОБА_2 разом з ОСОБА_11 часто їздили по святим православним місцям, ділилася своїм наміром оформити на ОСОБА_1 заповіт, зі слів ОСОБА_2 вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_1 , яка протягом тривалого часу, а саме, з січня 2011 року по день смерті ОСОБА_2 опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала їй іншу допомогу.

Судом також допитані свідки з боку відповідача - Таїровської селищної ради, а саме, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , які пояснили, що ОСОБА_2 , знали як сусідку по будинку, де вона жила на п`ятому поверсі, довго хворіла на цукровий діабет, ніколи не скаржилась, родичів її не знають, не бачили, нічого не розповідала, багато читала, ніколи не скаржилась на тяжке матеріальне становище, іноді брала у борг не більше ста гривень, які своєчасно повертала, була не дуже відкритою, розміру пенсії ніхто не знав, у грошах потреби не мала, так як не просила, багато хто з сусідив пропонував їй доглянути її проте вона всім відмовляла, не пояснюючи причину відмови, померла у с.Сухий Лиман у родичів де і похована на кладовищі.

Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.ст.1259, 1264 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкоємцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого законом, а саме, ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї (ст.1268 ЦК України).

Враховуючи наведене районний суд дійшов до висновку, що факт сумісного проживання позивача та померлої ОСОБА_2 однією сім`єю з січня 2011 року по 14.10.2016 року підтверджується документами, які є у матеріалах справи та поясненнями свідків.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції що районний суд розглянув справу з порушенням встановленого строку розгляду, не відповідають дійсності, оскільки справа розглянута за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим процесуальним законом випадках.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу щодо неналежності доказів які було покладені в обґрунтування рішення суду, апелянт сам посилається на покази свідків, таким чином доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким на думку апеляційної скарги суд першої інтонації надав належної оцінки.

Так суд першої інстанції зазначив, що згідно пояснень ОСОБА_11 , яка знала ОСОБА_2 з 1984 року по день її смерті, разом працювали на Одеський залізниці до 2006 року, після виходу на пенсію ОСОБА_2 разом з ОСОБА_11 часто їздили по святим православним місцям, ділилася своїм наміром оформити на ОСОБА_1 заповіт, зі слів ОСОБА_2 вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_1 , яка протягом тривалого часу, а саме, з січня 2011 року по день смерті ОСОБА_2 опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала їй іншу допомогу.

Те що ОСОБА_2 проживала однією сім`єю з ОСОБА_1 на протязі тривалого часу, а саме, більше п`яти років, підтверджуються й показами інших свідків, а саме ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1, ОСОБА_4 .

Апеляційний суд вважає можливим роз`яснити апелянту, що в разі встановлення неправдивості показань свідків, рішення може бути переглянуто за виключним обставинами.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Слісаревської Кристини Андріївни - залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18.10.2017 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15.07.2019 року.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева