КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №22ц/824/1715/19 Головуючий у 1 інстанції - Букіна О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача - Панченка М.М.

суддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

при секретарі - Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства «Укрриба», на рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 17 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Укрриба», третя особа ОСОБА_4 про стягнення матеріальних збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Укрриба» (далі - ПрАТ «Укрриба»), третя особа ОСОБА_4 і просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 35.760грн., заподіяну в результаті падіння на автомобіль позивача залізобетонного паркану, що належить відповідачу.

Зазначав, що 27.04.2016 року третя особа ОСОБА_4, припаркував належний позивачу автомобіль НОМЕР_1 на розміченій автостоянці, що по вул.Молодогрвардійській у м.Києві, поблизу залізобетонного паркану, що огороджує територію ПрАТ «Укрриба». Того ж дня, частини цього паркану впали на автомобіль позивача, заподіявши останньому матеріальну шкоду, яка, відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження №195/5-16 від 12.05.2016 року, виконаного автотоварознавцем ФОП ОСОБА_6, склала 35.760 грн.73 коп.

Оскільки відповідач відмовляється добровільно відшкодовувати заподіяну шкоду, позивач, керуючись ст.1166 ЦК України, звернувся до суду з цим позовом.

Рішенням Солом»янського районного суду м.Києва від 17 вересня 2018 року позов задоволено частково/а.с.164-166/.

Судовим рішенням стягнуто з відповідача ПрАТ «Укрриба» на користь позивача ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 20.607грн.67 коп., а в решті позову відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції керувався висновком судової автотоварознавчої експертизи, проведеної в ході розгляду справи, виконаної КНДІСЕ за №5813/18-54 від 15.05.2018 року, та виходив з того, що вартість матеріального збитку, заподіяного позивачу пошкодження його автомобіля, тобто, вартість реального збитку з врахування зносу пошкоджених деталей, становить 20.607 грн.67коп.

При цьому, вартість відновлювального ремонту, відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження №195/5-16 від 12.05.2016 року, виконаного автотоварознавцем ФОП ОСОБА_6, склала 35.760 грн.73 коп. /а.с.137-144/.

А, оскільки позивач не надав суду доказів того, що він фактично здійснив ремонт належного автомобіля, тобто, з заміною пошкоджених деталей на нові, тому суд стягнув саме той збиток, який відповідає реальній шкоді, тобто, з врахуванням зносу пошкоджених деталей - 20.607грн.73коп.

Надана позивачем суду калькуляція ремонту пошкодженого автомобіля на позовну суму 35.760 грн.73 коп. свідчить, на думку суду, лише про вартість ремонту без врахування зносу пошкоджених деталей, а не про виконаний ремонт на указану суму.

Вирішене питання розподілу судових витрат.

Сторони, не погоджуючись з рішенням суд, оскаржили його до апеляційної інстанції.

Так, позивач ОСОБА_2, вимагаючи постановити нове рішення про задоволення позовних вимог, послався на те, що суд першої інстанції зобов»язаний був врахувати вартість відновлювального ремонту у сумі 30.738 грн.45 коп., визначеного висновком судової автотоварознавчої експертизи, виконаної КНДІСЕ за №5813/18-54 від 15.05.2018 року, а не вартість матеріального збитку, визначеного цим же експертним висновком, у сумі 20.607 грн.67коп., який стягнутий судом /а.с.172-175/.

Крім того, скаржник ОСОБА_2 просить стягнути з відповідача на його користь витрати понесені на оплату автотоварознавчого висновку у сумі 1.500 грн., а також судовий збір у розмірі 551 грн.20коп. при зверненні, як до суду першої інстанції, та сплачений судовий збір у сумі 826грн.80коп. при поданні апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «Укрриба» просить скасувати рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 17 вересня 2018 року та ухвалити нове рішення про відмову у позові /а.с.186-188/.

Скаржник ПрАТ «Укрриба» послався на те, що судом не було доведено факт приналежності скаржнику залізобетонного паркану, падінням якого пошкоджено автомобіль позивача, а також зазначив, що суду не надано доказів того, що автомобіль позивача був припаркований саме в належному місці, тобто, на автостоянці.

Таким чином, як вважав скаржник ПрАТ «Укрриба», судом не доведена його протиправна поведінка, яка повинна перебувати у причинно-наслідковому зв»язку з заподіяною позивачу шкодою.

Позивач ОСОБА_2, а також третя особа ОСОБА_4, будучи повідомленими про день та час розгляду справи, у судове за сідання не з»явились, а тому, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представника відповідача ПрАТ «Укрриба», вивчивши матеріали справи та обговоривши апеляційні, колегія суддів дійшла висновку про їх відхилення та залишення без змін рішення суду першої інстанції з таких підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.3 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Як слідує з матеріалів справи і таке встановлено судом, 27.04.2016 року, приблизно о 18.00 год. третя особа ОСОБА_4 припаркував належний позивачу ОСОБА_2 автомобіль НОМЕР_2 на розміченій автостоянці, що по вул.Молодогрвардійській у м.Києві, поблизу залізобетонного паркану, що огороджує територію ПрАТ «Укрриба», розташовану за поштовою адресою пр. Повітрянофлотський,№66 у м.Києві, площею 3 га.

Приблизно о 19.45 год. в результаті падіння залізобетонного паркану, яким огороджується територія ПрАТ «Укрриба», був пошкоджений належний позивачу указаний автомобіль НОМЕР_2.

Зазначена обставина підтверджується «Висновком за результатами перевірки за заявою ОСОБА_4.» від 05.05.2016 року, складеного Солом»янським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві /а.с.15/.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення вартості відновлювального ремонту у сумі 35.760,73 грн., тобто, без врахування зносу пошкоджених деталей, позивач виходив з висновку автотоварознавчого дослідження №195/5-16 від 12.05.2016 року, виконаного автотоварознавцем ФОП ОСОБА_6./а.с.86-95/.

В ході розгляду справи у суді першої інстанції за ухвалою суду першої інстанції була призначена судова автотоварознавча експертиза, проведення якої доручено КНДІСЕ. Відповідно до висновку КНДІСЕ за №5813/18-54 від 15.05.2018 року, вартість матеріального збитку, заподіяного позивачу, склав 20.607,67грн., а вартість відновлювального ремонту автомобіля склав 30.738,45 грн. /а.с.137-144/.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, позивач, надаючи перевагу експертному висновку КНДІСЕ, просив стягнути вартість відновлювального ремонту, у розмірі 30.738,45 грн.

В судовому засіданні встановлено, що позивачем не укладалось договору майнового страхування належного йому автомобіля НОМЕР_1.

Колегія суддів вважає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано керувався ст.1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Крім того, суд правомірно керувався ст.1192 ЦК України, в силу якої з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов»язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Те, що паркан, яким огороджується територія ПрАТ «Укрриба» зі сторони вул.Молодогвардійській у Солом»янському районі м.Києва обліковується за відповідачем ПрАТ «Укрриба», підтверджується копією плана земельної ділянки площею 3 га по пр.Повітрянофлотському,№66 , яка передана в короткострокову оренду на 5 років ПрАТ «Укрриба».

Вважаючи, що оскільки паркан зі сторони вул.Молодогвардійській, яким огороджується територія відповідача, перебуває на території підзвітній відповідачу, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що саме відповідач є відповідальним за шкоду, заподіяну позивачу, в результаті недогляду за належним станом паркану.

Задовольняючи позов, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно виходив з того, що вина відповідача у заподіянні шкоди позивачу знайшла своє підтвердження у судовому засіданні.

Згідно п.п.2,3 ч.1 ст.13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до об»єктів благоустрою населених пунктів належать прибудинкові території, території будівель та споруд інженерного захисту територій.

А, згідно до ст.15 цього Закону підприємство та балансоутримувач забезпечують належне утримання і своєчасний ремонт об'єкта благоустрою власними силами або можуть на конкурсних засадах залучати для цього інші підприємства, установи та організації.

Із зазначеного слідує, що відповідач ПрАТ «Укрриба», як користувач території площею 3 га по пр.Повітрянофлотському,№66 з боку вул.Молодогвардійській у м.Києві зобов»язаний був контролювати належний стан та безпечність всіх споруд та зелених насаджень на зазначеній підконтрольній йому території.

Із зазначеного суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що відповідачем неналежним чином виконувались функції по догляду за парканом, який огороджує підконтрольну йому територію, що свідчить про наявність у нього непрямого умислу у заподіянні матеріальної шкоди позивачу. Тобто, незважаючи на те, що відповідач не бажав, але зобов»язаний був передбачити, а тому свідомо припускав, що в разі неналежного виконання ним своїх обов»язків за наглядом за парканом на підконтрольній йому території, може бути заподіяна матеріальна шкода іншим особам в разі руйнування цього паркану.

Представник відповідача у судовому засіданні наполягав, що паркан, падінням якого заподіяна шкода позивачу, не перебуває на його балансі і розташований приблизно на відстані 0,5 м. від підвідомчій йому території. На думку колегії суддів, оскільки паркан, який, фактично служить охороні його території лише свідчить про те, що він, відповідач, зобов»язаний був вжити відповідні заходи для догляду за указаним парканом.

При цьому, доводи відповідача, що паркан розташований на відстані 0,5м. від його території, суд оцінює критично і вважає, що указаний довід відповідача є лише намаганням уникнути цивільної відповідальності.

Із аналізу ст.1166 ЦК України, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв»язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише з вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Законодавство у регулюванні деліктних правовідносин передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог ст.1166 ЦК України покладено на відповідача. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 23.01.2018 року у справі №753/7281/15ц(№61-1832св17).

Отже, колегія суддів відхиляє доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі.

Відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 в тій частині, що стягненню на його користь підлягає сума 30.738,45 грн., яка за висновком автотоварознавчої експертизи КНДІСЕ за №5813/18-54 від 15.05.2018 року, становить вартість відновлювального ремонту, колегія суддів керуються вище зазначеною нормою ст.1192 ЦК України, і вважає, що у вартість відновлювального ремонту включається вартість пошкоджених деталей без врахування їх зносу. Але для задоволення апеляційної скарги в цій частині, позивач ОСОБА_2, повинен надати суду докази того, що він відремонтував свій автомобіль, замінивши пошкоджені деталі новими, що не було ним зроблено.

У зв»язку з цим, суд правомірно стягнув лише реальний матеріальний збиток, заподіяний позивачу, тобто, з врахуванням зносу пошкоджених деталей, який за висновком експертизи становить 20.607,67грн.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційних скаргах не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства «Укрриба» відхилити, а рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 17 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 25 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді