Постанова

Іменем України

22 липня 2019 року

м. Київ

справа № 638/10893/16-ц

провадження № 61-21721св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду : Коротенка Є. В. (судді - доповідача), Бурлакова С. Ю.,

Зайцева А. Ю.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу - заступник керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Харківської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 28 березня 2017 року у складі колегії суддів: Бровченко І. О., Швецової Л. А., Малінської С. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що сторони у справі перебували у шлюбі, під час якого було набуте наступне майно: нежитлові приміщення першого поверху №69-1-:-69-7 в літері «А-8» загальною площею 84,9 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 17 квітня 2006 року, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Костенко С. А. та внесено в державний реєстр правочинів за № 1258264.

З метою покращення умов експлуатації майна, що знаходиться на праві спільної сумісної власності у період 2014-2015 років ними було здійснено перебудову обох приміщень, як нежитлового так і квартири. Внаслідок такої перебудови утворився новий об`єкт нерухомого майна, а саме нежитлові приміщення першого поверху в літ. «А-5» 69-1, 69-2, 69-3, 69-4, 69-6, 69а-1, 69а-2, 69а-3, 69а-4, 69а-5, 69а-8 загальною площею 141,4 кв. м, що підтверджується технічним паспортом.

Зареєструвати новий об`єкт нерухомого майна сторони не змогли у зв`язку з тим, що прийшли до висновку про необхідність поділу спільного майна для подальшого користування, володіння та розпорядження.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 , посилаючись зокрема на положення статті 392 ЦК України, просила припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на нежитлові приміщення першого поверху №69-1-:-69-7 в літері «А-8» загальною площею 84,9 кв. м, які розташовані за адресою : АДРЕСА_1 ;

припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 ;

визнати нежитлові приміщення першого поверху в літ. «А-5» 69-1, 69-2, 69-3, 69-4, 69-6, 69а-1, 69а-2, 69а-3, 69а-4, 69а-5, 69а-8 загальною площею 141,4 кв. м розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ;

припинити право спільної сумісної власності подружжя на нежитлові приміщення першого поверху в літ. «А-5» 69-1, 69-2, 69-3, 69-4, 69-6, 69а-1, 69а-2, 69а-3, 69а-4, 69а-5, 69а-8 загальною площею 141,4 кв. м розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нежитлових приміщень першого поверху літ. «А-5» 69-1, 69-2, 69-3, 69-4, 69-6, 69а-1, 69а-2, 69а-3, 69а-4, 69а-5, 69а-8 загальною площею 141,4 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги аналогічними обставинами, та оскільки вказане майно є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу між подружжям. Проте покликався на наявність підстав для збільшення його частки у спільному сумісному майні подружжя з урахуванням того, що його особисті витрати були більш, ніж витрати позивачки за первісним позовом.

На підставі вказаного ОСОБА_2 просив:

визнати нежитлові приміщення першого поверху в літ. «А-5» 69-1, 69-2, 69-3, 69-4, 69-6, 69а-1, 69а-2, 69а-3, 69а-4, 69а-5, 69а-8 загальною площею 141,4 кв. м розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ;

в порядку поділу майна визнати за ним право власності на 2/3 частини нежитлових приміщень першого поверху літ. «А-5» 69-1, 69-2, 69-3, 69-4, 69-6, 69а-1, 69а-2, 69а-3, 69а-4, 69а-5, 69а-8 загальною площею 141,4 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2016 року первісні позовні вимоги задоволено частково.

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на нежитлові приміщення першого поверху №69-І-:-69-7 в літері «А-8» загальною площею 84,9 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

Визнано нежитлові приміщення першого поверху в літ. «А-5» 69-1, 69-2, 69-3, 69-4, 69-6, 69а-1, 69а-2, 69а-3, 69а-4, 69а-5, 69а-8 загальною площею 141,4 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - ОСОБА_2 та ОСОБА_1

В порядку поділу майна подружжя:

Припинено право спільної сумісної власності подружжя на нежитлові приміщення першого поверху в літ. «А-5» 69-1, 69-2, 69-3, 69-4, 69-6, 69а-1, 69а-2, 69а-3, 69а-4, 69а-5, 69а-8 загальною площею 141,4 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нежитлових приміщень першого поверху літ. «А-5» 69-1, 69-2, 69-3, 69-4, 69-6, 69а-1, 69а-2, 69а-3, 69а-4, 69а-5, 69а-8 загальною площею 141,4 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Зустрічні позовні вимоги задоволено частково.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину нежитлових приміщень першого поверху літ. «А-5» 69-1, 69-2, 69-3, 69-4, 69-6, 69а-1, 69а-2, 69а-3, 69а-4, 69а-5, 69а-8 загальною площею 141,4 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини зустрічних позовних вимог відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що після реконструкції, яку провело подружжя не виникло самочинно забудованого майна, а виникло новоутворене нерухоме майно. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, частки майна подружжя є рівними.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 28 березня 2017 рокуапеляційну скаргу заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Харківської міської ради задоволено, рішення місцевого суду скасовано, ухвалено нове, яким у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що реконструкція спірного нежитлового приміщення першого поверху і його добудов є самочинним будівництвом, набуття на нього права власності, як об`єкту нерухомого майна, до його узаконення в установленому порядку є неможливим. Отже, оскільки право власності не було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, як це передбачено частиною першою статті 182 ЦК України, що згідно із статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є обов`язковою, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення первісних і зустрічних позовних вимог.

При цьому зазначив, що позивачами не надано доказів, що вони звертались до Харківського міського голови із заявою про переведення двокімнатної квартири АДРЕСА_2 в нежитлові приміщення та зазначена заява розглядалась Департаментом містобудування, архітектури та земельних ресурсів. Отже, порядок, встановлений законом для вирішення цього питання позивачами не дотримано.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У квітні 2017 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення місцевого суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував частину третю статті 45 ЦПК України у редакції, на час розгляду справи судами оскільки, законом не передбачено обов`язкової участі Харківської міської ради для подання висновків у спорі про визнання права власності та поділ майна подружжя.

Апеляційний суд безпідставно не взяв до уваги, що сама по собі відсутність дозволу органу місцевого самоврядування на переведення до нежитлового фонду не є підставою для відмови в визнанні права власності на новостворене майно шляхом зміни типу приміщень, оскільки порушено лише порядок отримання такого дозволу, проте жодних порушень санітарних, пожарних, будівельних норм не встановлено.

Крім того зазначено, що підприємницька діяльність задля якої і використовуються спірне нежиле приміщення має дуже важливе суспільне значення, пов`язана з діяльністю підготовки дітей дошкільного віку до школи та їх розвитком, навчанням вагітних застосування нових методик по родоспроможній діяльності, догляду за малюками.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу Харківська місцева прокуратура №1 згідно із статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», частиною другою статті 45 ЦПК України, зазначає, що апеляційна скарга подана прокурором в межах повноважень, визначених законом в інтересах держави в особі Харківської міської ради. Визнаючи законним права власності на новостворене нерухоме майно, місцевий суд вирішив питання, яке відноситься до компетенції виконавчої влади та органів місцевого самоврядування. Просить касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 28 березня 2017 року залишити без задоволення.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 травня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

12 червня 2019 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що сторони у справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26 березня 1994 року, згідно з актовим записом про реєстрацію шлюбу Київського відділу реєстрації актів громадянського стану міста Харкова.

Шлюб між сторонами не розірвано.

Під час перебування в шлюбі подружжя набуло наступне майно: нежитлові приміщення першого поверху №69-1-:-69-7 в літері «А-8» загальною площею 84,9 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 17 квітня 2006 року, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Костенко С. А. та внесено в державний реєстр правочинів за № 1258264.

У період 2014 - 2015 років сторонами у справі здійснено перебудову обох приміщень, як нежитлового так і квартири. Внаслідок такої перебудови утворився новий об`єкт нерухомого майна, а саме нежитлові приміщення першого поверху в літ. «А-5» 69-1, 69-2, 69-3, 69-4, 69-6, 69а-1, 69а-2, 69а-3, 69а-4, 69а-5, 69а-8 загальною площею 141,4 кв. м, що підтверджується технічним паспортом.

Відповідно до технічного висновку Приватного підприємства «Спецбудпроект-1» вбачається, що після проведення відповідних відновлювальних робіт та об`єднання обох приміщень, як нежитлового так і квартири, утворився новий об`єкт нерухомого майна, а саме нежитлові приміщення першого поверху в літ. «А-5» 69-1, 69-2, 69-3, 69-4, 69-6, 69а-1, 69а-2, 69а-3, 69а-4, 69а-5, 69а-8 загальною площею 141,4 кв. м. Квартира відповідає будівельним, архітектурним, санітарним нормам та придатна для подальшої експлуатації за призначенням.

Згідно із Звітом від 12 липня 2016 року Універсальної Біржі «Україна» загальна вартість новоутвореного майна складає 846 900 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до положень статті 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до частин першої та другої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно з статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, порядок набуття права власності на об`єкт після прийняття такого об`єкта в експлуатацію визначений законом.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Апеляційним судом установлено, що позивачами не надано доказів, що останні звертались до Харківського міського голови з заявою про переведення двокімнатної квартири АДРЕСА_2 в нежитлові приміщення та зазначена заява розглядалась Департаментом містобудування, архітектури та земельних ресурсів. Порядок, встановлений законом для вирішення цього питання позивачами не дотримано.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції щодо визнання права власності на нерухоме майно на підставі статті 392 ЦК України, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що захист прав у такий спосіб не може вважатись законним, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не зареєстрували право власності на новостворене нерухоме майно в порядку, встановленому частиною другою статті 331 ЦК України.

Доводи касаційної скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про те, що апеляційну скаргу було подано з пропуском строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції є безпідставними оскільки, відповідно до статті 294 ЦПК України (редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) апеляційний суд поновив зазначений процесуальний строк, навівши мотиви, за яких суд вважав, що причини пропуску строку є поважними.

Таким чином, касаційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду апеляційної інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються із матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм процесуального законодавства та правильно застосовано норми матеріального права.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що касаційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховних Суд поновлює виконання рішення Апеляційного суду Харківської області від 28 березня 2017 року.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 28 березня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Харківської області від 28 березня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев