КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/7448/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2019 року місто Київ

справа № 374/36/19

Київський апеляційний судв складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу заявника Приватного акціонерного товариство «Київобленерго» на ухвалу Ржищівського міського суду Київської області від 21 лютого 2019 року про відмову у видачі судового наказу, постановлену під головуванням судді Козіної С.М., у справі за заявою Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію з ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2019 року ПрАТ «Київобленерго» звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 4031,44 грн. та судового збору у розмірі 192,10 грн.

Ухвалою Ржищівського міського суду Київської області від 21 лютого 2019 року відмовлено ПрАТ «Київобленерго» у видачі судового наказу.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції заявник ПрАТ «Київобленерго» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог посилався на те, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не врахував, що наказне як і спрощене позовне провадження є різновидом цивільного судочинства (провадження) призначеним для розгляду саме малозначних справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику не відомо.

Вказував, що ціна позову складає 4031,44 грн., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому дана справа хоча і розглядається у наказному провадженні але разом з тим, в силу ст.19 ЦПК України є малозначною, а тому заява може подаватися представником за довіреністю відповідно до ч.2 ст.60 ЦПК України.

Відзиву на апеляційну скаргу заявника ПрАТ «Київобленерго» до суду апеляційної інстанції не надійшло.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, в тому числі про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відмовляючи ПрАТ «Київобленерго» у видачі судового наказу на підставі поданої заяви, яка підписана ОСОБА_2 на підставі довіреності від ПрАТ «Київобленерго» суд першої інстанції, посилаючись на положення п.2 ч.1 ст.165 ЦПК України виходив з того, що заяву подано представником заявника за довіреністю, однак за відсутністю доказів, що останній є адвокатом, що є наслідком підписання заяви особою, яка не має повноважень на її підпис.

При цьому, вказував, що поняття малозначної справи не застосовується у справах, які розглядаються у порядку наказного провадження.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з п.2 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (mutatismutandisрішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. The Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», відповідно до якого Конституцію України доповнено статтями 131-1 та 131-2 щодо здійснення представництва у судах. Відповідно до пункту третього частини першої статті 131-1 та статті 131-2 Конституції України представництво виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 01 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 01 січня 2019 року (підпункт 11).

У частині четвертій статті 131-2 Конституції України зазначено, що законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

За приписами частини другої статті 60 ЦПК України під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Таким чином, у цивільному процесуальному законі встановлено конкретні випадки, у яких представником у суді, окрім адвоката чи законного представника, може бути інша особа, яка має відповідну цивільну процесуальну дієздатність.

Відповідно до ч.3 ст.19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року №14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» наказне провадження визначається як самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Частиною 4 ст.19 ЦПК України визначено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правил пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в ньому, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред'явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції враховує, що за правилами пункту першого частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 1 січня 2019року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб визначений у 1921грн.

Як вбачається з матеріалів заяви, в ній заявлено вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 4031,44 грн., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому представництво заявника у суді на підставі довіреності особою, що не є адвокатом, не суперечить вимогам цивільного процесуального закону та Конституції України.

Відповідно до ч.3 ст.58 ЦПК України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Згідно з ч.1 ст.62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 даної норми визначено, що довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

З матеріалів заяви про видачу судового наказу вбачається, що вона підписана ОСОБА_2 , як представником заявника ПрАТ «Київобленерго».

На підтвердження повноважень подавати та підписувати від імені ПрАТ «Київобленерго» заяву ОСОБА_2 до неї була долучена довіреність №213 від 18 червня 2018 року, відповідно до якої, йому, як представнику, надано право в діяльності щодо захисту прав та законних інтересів ПрАТ «Київобленерго» відповідно до процесуальних законів України заявляти та підписувати заяви.

Вказана довіреність була видана ПрАТ «Київобленерго» в особі Голови правління Чернявського В.О., який діє на підставі статуту.

Довіреність є чинною строком до 18 червня 2019 року.

Отже, представником заявникадо заяви про видачу судового наказу були додані документи, які підтверджують йогоповноваження.

Виходячи із системного тлумачення вищевказаних норм процесуального права колегія суддів вважає про можливість застосування до вказаних відносин положень ЦПК України щодо порядку розгляду малозначних справ, а відтак суд першої інстанції відмовляючи ПрАТ «Київобленерго» у видачі судового наказу дійшов помилкового висновку про відсутність у представника заявника, так як він не є адвокатом, повноважень подавати від імені ПрАТ «Київобленерго» заяву про видачу судового наказу на підставі довіреності.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставною для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 379, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заявника Приватного акціонерного товариство «Київобленерго» - задовольнити.

Ухвалу Ржищівського міського суду Київської області від 21 лютого 2019 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: