ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
У Х В А Л А

11 липня 2019 року

м. Харків

справа № 623/2497/15-ц

провадження № 22-ц/818/94/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Піддубного Р.М., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Сидорчук М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , про призначення у справі посмертної судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи: КП «Харківське міське БТІ», Департамент реєстрації Харківської міської ради, про визнання недійсним договорів купівлі-продажу квартимри, скасування їх державної реєстрації та визнання права власності на квартиру,

У С Т А Н О В И В :

У січні 2017 року позивачі звернулись до суду із позовом, у якому просили визнати недійсним договір купівлі-продажу від 28.01.1994 року № 72, укладений на Харківській універсальній біржі між ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 06.04.1996 № V-04-376-H, укладений на Харківській універсальній біржі укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ; скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 ; скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 ; визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 04.01.1994 року № НОМЕР_1.

В обґрунтування позову посилалися на те, що на підставі рішення виконавчого комітету Орджонікідзевської районної Ради народних депутатів міста Харкова від 09.11.1983 № 31 ОСОБА_8 , батькові: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , було видано ордер від 23.11.1983 № 70817 на право отримання чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 (надалі Квартира). Вказане право ОСОБА_8 (батько) реалізував та вселився разом зі своєю родиною у складі шістьох осіб, а саме: ОСОБА_5 - дружиною, та синами - ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_9 у вказану Квартиру. У січні 1994 року всі члени родини ОСОБА_10 взяли участь у безоплатній приватизації вищевказаної квартири, про що органом приватизації житлового фонду Харківського тракторного заводу ім. С. Орджонікідзе видано Свідоцтво про право власності на житло. У липні 2005 року основний квартиронаймач ОСОБА_8 (батько) помер. Звернувшись до Четвертої Харківської державної нотаріальної контори (надалі ХДНК) із заявами про прийняття спадщини за законом, позивачі дізнались, що станом на 31.12.2015 року Квартира належить ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 06.04.1996 № V-04-376-H, укладеного на Харківській універсальній біржі. ОСОБА_7 придбав вищезазначену квартиру у ОСОБА_6 , яка набула право власності на вказане нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу від 28.01.1994 № 72. Вказаний договір був укладений на Харківській універсальній біржі без відому, згоди та присутності позивачів. У Квартирі позивачі мешкають з моменту отримання ордеру від 23.11.1983 № 70817 та до теперішнього часу.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що оспорювані правочини нотаріально не посвідчені, дійсними не визнані, право власності на підставі цих угод не зареєстровано, такі угоди не створили правових наслідків, а тому є нікчемними.

В апеляційній скарзі ОСОБА_11 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення , яким просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом помилково було застосовано до оспорюваних правочинів норми ЦК України від 2004 року. Враховуючи укладення договорів у 1994 та 1996 роках застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу Української РСР (надалі ЦК УРСР) від 1963 року. У цивільному кодексі 1963 року вказано, що недодержання умови нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку тягне за собою його недійсність. Крім того, договір від 28.01.1994 року було укладено без дозволу опіки та піклування, хоча ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на той час був неповнолітнім. Реєстрація права власності на Квартиру за ОСОБА_6 , а потім ОСОБА_7 підтверджена довідкою КП «ХМБТІ» в матеріалах справи, про необхідність витребування оригіналу якої судом при розгляді справи не зазначалось.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 20 вересня 2017 року апеляційна скарга представника позивачів була задоволена, рішення суду від 31 травня 2017 року було скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу Квартири, укладений 28 січня 1994 року на Харківській універсальній біржі між ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Суд апеляційної інстанції установив, що договір купівлі-продажу від 28 січня 1994 року не відповідає вимогам статті 227 ЦК УРСР, тому визнав його недійсним. Відмовляючи у задоволенні вимог в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 06 квітня 1996 року, апеляційний суд виходив із того, що позивачі не є сторонами цього правочину і не позбавлені можливості захистити своє право в інший спосіб. Оскільки ОСОБА_6 не зареєстрована власником спірного нерухомого майна, суд відмовив у скасуванні державної реєстрації права власності за нею. Крім того, у задоволенні позову в частині скасування за ОСОБА_7 державної реєстрації на спірне нерухоме майно та визнання права власності на Квартиру за позивачами суд також відмовив, оскільки це майно у чинного власника ОСОБА_7 не витребовувалась відповідно до статті 388 ЦК України.

Постановою Верховного Суду від 14 листопада 2108 року рішення Апеляційного суду Харківської області від 20 вересня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Суд касаційної інстанції мотивував постанову тим, що хоча апеляційний суд зробив і правильний висновок про недійсність договору купівлі-продажу від 28 січня 1994 року, він не врахував, що дослідив причин поважності пропуску позивачами строків позовної давності, які за ЦК УРСР могли застосовуватися без заяви сторони у справі. Та не перевірив пояснень позивачів про те, що про факт неодноразового продажу Квартири, в якій вони проживають понад 20 років, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дізналися у січні 2016 року з відповіді Четвертої ХДНК, до якої ОСОБА_4 звернувся за свідоцтвом про право на спадщину.

10 травня 2019 року ОСОБА_1 , який діяв в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до суду із клопотанням про призначення по справі посмертної судової почеркознавчої експертизи, проведення якої просив доручити експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. Бокаріуса. В обґрунтування клопотання посилався на те, що проведення експертизи необхідно для встановлення факту,що на замовленні № 4-947 від 28.01.1994 та договорі купівлі-продажу № 72 від 28.01.1994 підпис від імені ОСОБА_8 виконано не ОСОБА_8 , а іншою особою. Вказане доведе, що ОСОБА_8 не тільки не мав на меті продаж Квартири, а й нічого про нього не знав.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши клопотання, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання представника позивача підлягає задоволенню частково, у справі належить призначити посмертну судову почеркознавчу експертизу.

Так, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи (ч.1 ст. 417 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України)).

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду із позовом про визнання недійсними договору купівлі-продажу від 28.01.1994 року № 72, укладеного між ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , договору купівлі-продажу від 06.04.1996 № V-04-376-H, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та скасування державної реєстрації права власності на Квартиру за ОСОБА_6 та за ОСОБА_7 . Також просили визнати за ними право власності на Квартиру № АДРЕСА_1 . В обґрунтування посилалися на укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу з порушенням законодавства без їх відома та згоди.

Під час розгляду справи в апеляційному та касаційному судах, судами встановлено недійсність договору купівлі-продажу від 28 січня 1994 року через невідповідність вимогам статті 227 ЦК Української РСР.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 14 листопада 2018 року вказав, що суду апеляційної інстанції необхідно встановити дотримання позивачами строків звернення до суду та їх твердження про те, що про укладання оспорюваних договорів купівлі-продажу, зокрема, договору від 28.01.1994 вони дізналися у 2016 році.

Позивачі заперечують свою обізнаність про укладання ОСОБА_8 договору купівлі-продажу Квартири 28.01.1994 та вважають, що він цей договір не підписував.

Відповідно до ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Враховуючи необхідність установлення обізнаності позивачів про порушення їх прав під час укладення договору купівлі-продажу від 28.01.1994, посилання представника позивача на підписання вказаного договору не ОСОБА_8 , а іншою особою, у справі належить призначити посмертну судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставити питання: «-Чи виконано підпис від імені ОСОБА_8 у замовленні № 4-948 від 28.01.1994 та в договорі купівлі-продажу № 72 від 28.01.1994 ОСОБА_8 або іншою особою?»

При цьому, у клопотанні ОСОБА_1 ставляться також питання про виконання підписів від імені ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , однак не наводяться підстави, з яких ці підписи викликають сумнів. Тому у задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи з цих підстав належить відмовити.

Відповідно до пункту 5 частини 1 ст. 252 ЦПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку призначення судом експертизи.

Колегія суддів приходить до висновку щодо необхідності зупинення провадження у справі на час проведення експертизи.

Керуючись статтями 103, 104, 108, 113, 252, 258-261, ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Клопотання ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Призначити по справі № 644/279/17 посмертну судову почеркознавчу експертизу, провадження якої доручити експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. Бокаріуса (м. Харків, вул. Золочівська, 8а).

На вирішення експертам поставити наступне питання:

- Чи виконано підпис від імені ОСОБА_8 у замовленні № 4-948 від 28.01.1994 та в договорі купівлі-продажу № 72 від 28.01.1994 ОСОБА_8 або іншою особою?

Попередити сторони про наслідки усунення від проведення експертизи.

Попередити експертів про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків відповідно до ст.ст. 384-385 КК України.

Витрати по проведенню експертизи покласти на ОСОБА_2 .

В розпорядження експертів надати матеріали цивільної справи № 644/297/17.

Провадження у справі зупинити на час проведення експертизи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку в частині зупинення провадження у справі безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст ухвали складений 15 липня 2019 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді Р.М. Піддубний

О.М. Хорошевський