Справа № 199/9715/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

04.05.2019

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Спаї В.В.,

секретар судового засідання F Перетятько А.В.,

за участі представника позивача F ОСОБА_1,

за участі представника відповідачів F адвоката ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», де третя особа, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 про визнання припиненими правовідносин,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування (з урахуванням заяви про зміну підстав позову), посилаючись на те, що відповідно до укладеного 25.12.2007 кредитного договору F8/2007/840-К/1836-Н ОСОБА_3 отримала кредит в сумі 78 205,05 доларів США з виплатою процентної ставки в розмірі 13,39% річних строком до 12.09.2037.

Як зазначає позивач при зверненні до суду із вказаним позовом, відповідно до п.1.2. кредитного договору цільове використання кредиту передбачалось на проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 25.12.2007 року, що укладений між позичальником та продавцем ОСОБА_5, згідно якого позичальник придбає у власність нерухоме майно квартира F72, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, площа Петровського, будинок 1; витрати позичальника повFязані з оформленням кредиту; оплата комісії за розрахунки за цим договором.

Банк виконав свої зобовFязання за кредитним договором, надав обумовлені кредитним договором грошові кошти відповідачу-1.

З метою забезпечення повернення кредиту сторони погодили (пункти 2.1, 2.4 кредитного договору) способи забезпечення виконання позичальником зобовFязань по поверненню кредиту.

Так, відповідно до п. 2.1. договору в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобовFязань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених договором, можливих штрафних санкцій, позичальник укладає з банком договір іпотеки квартири F72, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ (після перейменування м. Дніпро), площа Петровського, будинок 1 в день укладення цього договору.

Крім того, відповідно до п. 2.4 договору в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобовFязань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених договором, можливих штрафних санкцій, банк укладає в день укладення цього договору з ОСОБА_4 (відповідачем-2) договір поруки.

Так, в якості забезпечення зобовFязань позичальника за кредитним договором 25 грудня 2007 року між банком та відповідачем-2 був укладений договір поруки F 1836/1, відповідно до умов якого поручитель зобовFязався перед банком відповідати за виконання позичальником взятих на себе зобовFязань, що випливають з кредитного договору.

Відповідно до п. 1.2. договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право Кредитора вимагати виконання зобовFязань повністю (чи у будь-якій його частині) як від Позичальника та Поручителя разом, так і від кожного окремо.

У відповідності до п. 1.3. договору поруки відповідальність поручителя виникає, як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобовFязань, так і при невиконанні позичальником зобовFязання в цілому.

Відповідно до п. 1.4. договору поруки поручитель відповідає перед банком за виконання зобовFязань у повному обFємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами.

Відповідно до п. 8.4. кредитного договору договір набуває чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання позичальником прийнятих на себе зобовFязань.

Відповідно до п. 3.3.1 кредитного договору щомісячна сума мінімального необхідного платежу складає 897,42 (вісімсот девFяносто сім) доларів США 42 центи.

Відповідно до умов п. 3.3.3. кредитного договору відповідач вносить черговий мінімальний платіж щомісячно до 10 числа поточного місяця.

Проте, не зважаючи на викладене, позичальник (відповідач-1) взятих на себе зобовFязань за кредитним договором не виконує, у звFязку з чим станом на 05.04.2013 утворилась заборгованість, яка складає 147 179, 34 доларів США, що в еквіваленті складає 1 176 848,39 грн., яка складається з наступного: 619 554,49 грн. F заборгованість за сумою кредиту; 434 725,28 грн. F заборгованість за процентами; 59695,08 грн. F пеня; 62 509, 34 грн. F штрафи.

Предмет позову становить вимога про стягнення зазначеної вище суми заборгованості за кредитним договором з відповідачів, як солідарних боржників.

Представник відповідачів не скористався правом надання відзиву на позовну заяву, втім, надав заяву про застосування позовної давності: застосувати позовну давність до вимог позивача до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за споживчим кредитним договором F8/2007/840-К/1836-Н від 25.12.2007 та просив відмовити позивачу в задоволенні позову.

Згідно із заявою представника відповідачів про застосування позовної давності обґрунтована тим, що за умовами кредитного договору позичальник зобовFязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені кредитним договором, повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами кредитного договору встановлені окремі самостійні зобовFязання, які деталізують обовFязок боржників повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовFязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржниками строку погашення кожного чергового траншу, а тому і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

На переконання представника відповідачів, оскільки за умовами кредитного договору погашення кредиту та відсотків повинно здійснюватись відповідачем-1 частинами щомісячно, в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовFязань. Такий строк для відповідача-1 вже сплив на момент подачі позову 10.09.2013, оскільки відповідач-1 здійснював останній платіж по кредитному договору в 2018 році. В розрахунках заборгованості станом на 05.04.2013 позивачем не наведені дати погашення кредиту та відсотків відповідача-1.

Посилаючись на постанову ВСУ від 05.04.2017 у справі F6-522цс17, представник відповідачів вказує, що перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося порушення, а тому у заяві й заявлено відповідну вимогу про застосування строків позовної давності та відмови в задоволенні позову.

Відповідач-2 предFявив зустрічний позов до ПАТ «КБ «Надра», де третя особа, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3, про визнання припиненими правовідносин, який ухвалою суду від 25.02.2019 був прийнятий до розгляду з первісним позовом.

Згідно із зустрічним позовом між позивачем та відповідачем-2 25.12.2007 було укладено договір поруки F 1836/1, згідно якого відповідач-2 зобовFязався перед банком відповідати солідарно з третьою особою (відповідачем-1) в повному обсязі за своєчасне виконання зобовFязань по кредитному договору.

Відповідно до п. 5.3 договору строк дії договору закінчується належним виконанням зобовFязань по кредитному договору.

Відповідачем-2 зазначено, що трьохрічний термін дії договору починається з 25.12.2007 та закінчується 25.12.201, тобто, на переконання позивача, порука припиняється 25.12.2010. Як вказано позивачем, кінцевий термін предFявлення позову кредитором до поручителя є 25.12.2010, а позов подано кредитором до суду 10.09.2013, тобто на три роки пізніше, або через три роки з моменту настання чергового періодичного платежу.

Як зазначено відповідачем-2, письмова вимога кредитора до поручителя не надходила, та на його переконання, позивач не виконав процедуру, передбачену пунктами 2.1.-2.4. договору.

У зустрічному позові відповідач-2 просив визнати припиненою поруку ОСОБА_4 за договором поруки F1836/1 від 25.12.2007, укладеним з ПАТ «КБ «Надра», та стягнути судові витрати.

У наданому відзиві на зустрічну позовну заяву представник позивача зазначив, що в п. 7.3. кредитного договору F 8/2007/840-К/1836-Н від 25 грудня 2007 р. зазначено, що сторони, керуючись ст. 259 ЦК України, дійшли згоди збільшити строк позовної давності до 10 (десяти) років. Крім того положення п. 3.3.4. кредитного договору F 8/2007/840-К/1836-Н від 25 грудня 2007 р. передбачають кінцевий термін повернення кредиту - 12.09.2037 р.

Відповідно до п. 5.3. Договору поруки F 1836/1 від 25.12.2007 р., який укладений між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4, дія договору поруки закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобовFязань по кредитному договору F 8/2007/840-К/1836-Н від 25 грудня 2007 року. Як зазначає сам позивач в своїй позовній заяві письмова вимога кредитора до поручителя не надходила. Таким чином ПАТ КБ «Надра» відповідно до ч. 4 ст. 599 ЦК України достроково предFявило вимогу до поручителя у встановленому законом порядку шляхом подання позовної заяви, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Учасники справи не скористалися правом брати участь у судовому засіданні, в якому ухвалено судове рішення; в окремо наданих суду заявах просили розглядати справу у їх відсутність.

Процесуальні дії у справі наступні: ухвалою суду від 13.03.2019 задоволено клопотання представника відповідачів про витребування доказів та витребувано від позивача наступні докази: споживчий кредитний договір F 8/2007/840-К/1836-Н від 25.12.2007; договір поруки F1836/1 від 25.12.2007 з додатками та детальний розрахунок заборгованості ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перед ПАТ КБ «Надра» із зазначенням дат, розмірів всіх здійснених ними погашень та їхнього спрямування (в завірених копіях).

Як встановлено судом на підставі доказів, наданих суду у порядку ст.ст. 77-80 ЦПК України, відповідно до укладеного 25.12.2007 кредитного договору F8/2007/840-К/1836-Н позивач виконав свої зобовFязання за кредитним договором, надавши грошові кошти відповідачу-1 на підставі особистої заяви ОСОБА_3 (відповідача-1) від 25 грудня 2007 року на отримання кредиту, заяви на видачу готівки F 2 від 25 грудня 2007 року та меморіального валютного ордеру F1 від 25 грудня 2007 року (а.с.15,13,14 Том 2).

Відповідач-1 отримав кредит в сумі 78 205, 05 доларів США з виплатою процентної ставки в розмірі 13,39% річних строком до 12.09.2037 (а.с.4-6 Том 1, а.с.6-8 Том 2).

В якості забезпечення зобовFязань позичальника за кредитним договором 25 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем-2 був укладений договір поруки F 1836/1, відповідно до умов якого поручитель зобовFязався перед банком відповідати за виконання позичальником взятих на себе зобовFязань, що випливають з кредитного договору (а.с.7 Том 1, а.с. 9 Том 2).

Відповідач F 1 порушив зобовFязання за договором в частині обовFязку здійснювати повернення кредиту та сплати банку передбачених п.п. 1.3.1 договору платежів безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок F79127085 тарифного пакету у порядку, передбаченому п. 3.3.3 шляхом сплати мінімально необхідного платежу у валюті кредиту (п. 3.3.2 кредитного договору від 25.12.2007), що підтверджується випискою по кредитному договору, розмір якої станом на 05.04.2013 визначений позивачем в розмірі 147 189,34 дол. США (1 176 484,39 грн.), з яких: заборгованість за сумою кредиту 77 512,16 дол. США (619 554,69 грн.), заборгованість за процентами 54 338,25 дол. США ( 434 725,28 грн.), пеня 59 695,08 грн., штрафи 62 509,34 грн. тощо.

Правовідносини між сторонами в даній справі виникли із зобовFязань, що виникають із договорів: кредитного договору від 25.12.2007 р., що підтверджується цим кредитним договором F8/2007/840/-К/1836-Н від 25.12.2007, договором поруки F1836/1 від 25.12.2007, розрахунком заборгованості станом на 05.04.2013.

Дослідив докази, надані в порядку ст.ст. 76 F 81 ЦПК України, суд дійшов до висновку пор наявність підстав для задоволення позову ПАТ КБ «Надра» частково.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовFязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК).

Як свідчать умови укладеного договору сторони за цим договором погодили, що банк має право (п.4.2.4) вимагати від позичальника дострокового виконання зобовFязань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливий штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс чергові мінімально необхідні платежі у термін, визначений п. 3.3.3 цього договору.

Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 ЦК України).

Відповідно до п. 1.2. договору поруки поручитель відповідає перед Кредитором у повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право Кредитора вимагати виконання зобовFязань повністю (чи у будь-якій його частині) як від Позичальника та Поручителя разом, так і від кожного окремо.

У відповідності до п. 1.3. договору поруки відповідальність поручителя виникає, як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобовFязань, так і при невиконанні позичальником зобовFязання в цілому.

Відповідно до п. 1.4. договору поруки поручитель відповідає перед банком за виконання зобовFязань у повному обFємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами.

Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Оскільки з боку відповідача F 1 було допущено порушення умов виконання зобовFязання, що призвело до утворення заборгованості, чим порушені права позивача, як кредитора, за кредитним договором, та у звFязку з чим порушені права позивача підлягають поновленню в обраний в даному позові спосіб (ст. 16 ЦК).

Разом з тим, щодо розміру заборгованостіза кредитним договором, який підлягає стягненню з відповідачів, як солідарних боржників, на користь позивача, то при її визначенні суд керується наступним.

Укладаючи кредитний договір F8/2007/840/-К/1836-Н від 25.12.2007, сторони за ним погодили, що сторони несуть відповідальність за належне виконання своїх обовFязків.

Так, відповідно до п. 5.2. кредитного договору у випадку прострочення виконання зобовFязань позивальником щодо повернення кредиту сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений к п.3.3.3. цього договору позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Пунктом 5.3. кредитного договору передбачено, що у разі порушення позивальником вимог п. 4.3, за виключенням п.п. 4.3.3, 4.3.4 цього договору, позивальник зобовFязаний сплатити банку штраф в розмірі 10 % від суми кредиту, визначеної у п.1.1 цього договору.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовFязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовFязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно з положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, кредитним договором F8/2007/840/-К/1836-Н від 25.12.2007 передбачені різні форми та види цивільно-правової відповідальності за одне й те саме правопорушення F прострочення виконання боргових зобовFязань, що суперечить Конституції України (ст. 61) та ЦК України.

Оскільки з боку відповідачів було допущено порушення умов виконання зобовFязання, що призвело до утворення заборгованості, у звFязку з чим порушені права позивача, як кредитора, за договором, підлягають поновленню в обраний в даному позові спосіб (ст. 16 ЦК): з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від 25.12.2007 р., яка виникла станом на 05.04.2013, за виключенням штрафів у розмірі 62 509,34 грн., а саме: 1 113 975,05 грн., яка складається з наступного: 619 554,49 грн. F заборгованість за сумою кредиту; 434 725,28 грн. F заборгованість за процентами; 59 695,08 грн. F пеня.

Що стосується доводів представника відповідачів щодо застосування строків позовної давності та відмови в задоволенні позову, суд не знаходить їх слушними, виходячи з наступного.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

За ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Як встановлено судом на підставі кредитного договору F8/2007/840/-К/1836-Н від 25.12.2007, сторони, керуючись ст. 257 ЦК України, дійшли згоди збільшити строк позовної давності до 10 (десяти) років (п.7.3).

За ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

У звFязку з викладеним, суд приходить до висновку, що відповідач-1, укладаючи кредитний договір F8/2007/840/-К/1836-Н від 25.12.2007, погодився, що п. 7.3 вказаного договору є його складовою частиною та позовну давність було збільшено саме за згодою сторін. Таким чином, позивачем не було пропущено строку позовної давності, оскільки із вказаним позовом він звернувся 06.09.2013 р.

Щодо вимоги зустрічного позову відповідача ОСОБА_4, то для суду вбачаються підстави для відмови в його задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5.3. Договору поруки F 1836/1 від 25.12.2007 року, який укладений між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4, дія договору поруки закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобовFязань по кредитному договору F 8/2007/840-К/1836-Н від 25.12.2007.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повFязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повFязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовFязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовFязання не предFявить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобовFязаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яку суд застосовує за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обовFязок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобовFязань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.

З договору поруки F 1836/1 від 25.12.2007 вбачається, що в ньому не встановлено строку, після закінчення якого порука припиняється, а умова договорів поруки про його дію до повного припинення усіх зобовFязань боржника за основним договором не вважається встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки це суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовFязання не предFявить вимоги до поручителя.

З огляду на преклюзивний (припиняючий) характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобовFязання застосовану в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України фразу «F якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовFязання не предFявить вимоги до поручителя» слід розуміти як предFявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Це не позбавляє кредитора можливості предFявити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовFязання.

Отже, порука F це строкове зобовFязання, і незалежно від того, договором чи законом установлено строк її дії, сплив цього строку припиняє субFєктивне право кредитора.

Строк поруки не вважається строком захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після закінчення цього строку припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобовFязання за договором поруки слід предFявити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовFязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовFязання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем) (правова позиція , викладена в постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі F6-623цс17).

Як встановлено судом, вимога кредитора до поручителя не надходила.

Таким чином ПАТ КБ «Надра» відповідно до ч. 4 ст. 599 ЦК України достроково предFявило вимогу до поручителя у встановленому законом порядку шляхом подання позовної заяви, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

За ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідачем-2 не доведено перед судом порушення його прав зі сторони позивача, а тому підстави для задоволення зустрічного позову відсутні.

Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч. 2 ст. 133, ч.ч. 1, 6 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України: судовий збір підлягає стягненню в рівних частках з відповідачів, оскільки з розподілу судових витрат солідарного обовFязку не виникає.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, ч.ч. 1, 6 ст. 141, п. 2 ч. 1 ст. 258, ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3(АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) та ОСОБА_4(м. Дніпро, вул. Мінусинська, буд. 202-а, РНОКПП НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (04053, м. Київ, вул. Січових Стірльців, буд. 15, ) заборгованість за кредитним договором F 8/2007/840-К/1836-Н від 25.12.2007, яка склалася станом на 05.04.2013, в розмірі 1 113 975,05 грн., яка складається з наступного: 77 512,16 дол. США (619 554,49 грн.) F заборгованість за сумою кредиту; 54 338,25 дол. США (434 725,28 грн.) F заборгованість за процентами; 59695,08 грн. F пеня.

В задоволенні вимоги позову про стягнення штрафу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3(АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) та ОСОБА_4(м. Дніпро, вул. Мінусинська, буд. 202-а, РНОКПП НОМЕР_2) з кожного з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (04053, м. Київ, вул. Січових Стірльців, буд. 15, ) судові витрати, повFязані зі сплатою судового збору в розмірі 1 629 (одна тисяча шістсот двадцять девFять) грн. 09 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», де третя особа, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 про визнання припиненими правовідносин відмовити повністю.

Судові витрати, повFязані зі сплатою судового збору за зустрічним позовом, віднести на рахунок ОСОБА_4.

Дата складення повного судового рішення 14.05.2019.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Спаї