Справа № 495/5403/18
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

29 травня 2019 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючої - одноособово судді Шевчук Ю.В.

при секретарі - Савенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною власністю подружжя та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною власністю подружжя та визнання права власності.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить слухати справу в її відсутність, фіксування судового процесу за допомогою звуко-записувального технічного засобу просила не здійснювати.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позовних вимог та пояснив, що спірні земельні ділянки не є спільною сумісною власністю, оскільки вони придбані його батьками та оформленні на його ім`я, в підтвердження цього надав виписку з банківського розрахунку за 21.01.2017 -28.01.2017 р.р.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючими підставами.

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01.10.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 01.10.2013 року, виданого відділом ДРАЦС Білоцерківського МУЮ Київської області, актовий запис №1377. На даний час шлюб між сторонами не розірвано.

Під час перебування в шлюбі подружжя придбали наступне майно:

-земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , майно придбане на підставі договору купівлі-продажу від 24.01.2017 року за реєстровим №22, посвідченим приватним нотаріусом Білгород-Дністровського нотаріального округу Сминтиною І.В., вартістю 50000,00 грн.;

-земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , майно придбане на підставі договору купівлі-продажу від 24.01.2017 року, за реєстровим № 18, посвідченим приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Сминтиною І.В., вартістю 50000,00 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, документально вищевказані земельні ділянки оформлені на ОСОБА_2 , про що свідчить договір купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: реєстр №22, виданий 24.01.2017 року, виданий приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сминтина І.В. та договір купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: реєстр №18, виданий 24.01.2017 року, виданий приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сминтина І.В.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо і самостійного заробітку (доходу). Тобто, з аналізу цієї норми вбачається, що майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності має бути придбане за рахунок заробітку або доходу. Оскільки безоплатна приватизація земельної ділянки за своїм правовим змістом не може вважатись придбанням майна за рахунок заробітку (доходу) подружжя, то і майно набуте шляхом безоплатної приватизації не може вважатись спільним майном подружжя.

Згідно статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Згідно п. 2 ч. 2 статті 331 ЦК України, якщо договором або законом передбачено прийняття до експлуатації нерухомого майна, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Згідно п. 3 ч. 2 статті 331 ЦК України Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до п. 23 та п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання, при цьому до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Згідно ч. 3 статті 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ч.3 ст. 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тому позивач повинна довести, що зазначене в позовній заяві майно є спільним сумісним майном подружжя.

У відповідності до статті 63 СК України, чоловік та жінка мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, належним їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 статті 70 СК України, в разі розподілу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше на встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 17 лютого 2016 року по справі № 6-1500цс/15, при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності.

Згідно ч.ч. 1,2,3 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вказано в Ухвалі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 06 лютого 2013 року, вирішуючи спір про поділ спільного майна подружжя, суди повинні звертати увагу на те, що виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно, презюмується, доки інший з подружжя не доведе іншого, тобто діє презумпція спільного майна подружжя.

В судовому засіданні ОСОБА_2 не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів, що підтверджують, що вищевказані спірні земельні ділянки були придбані його батьками. Суд не приймає, як доказ виписку з банківського розрахунку, так як це є неналежний доказ в даній цивільній справі.

Згідно статті 10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно статті 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, приймаючи до уваги той факт, що спірні земельні ділянки були придбані сторонами у період шлюбу, право власності на ці земельні ділянки було зареєстровано за ОСОБА_2 24.01.2017 року, тобто виникло у одного із подружжя у період шлюбу, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірні земельні ділянки були подаровані ОСОБА_2 суду не надано, суд вважає позовні вимоги доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», Постаново Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст..ст. 57, 60, 63, 70 СК України, 331, 368 ЦК України, 1, 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною власністю подружжя та визнання права власності - задовольнити.

Визнати земельну ділянку АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_1 , яка на підставі договору купівлі-продажу від 24.01.2017 року належить ОСОБА_2 - спільною сумісною власністю подружжя.

Визнати земельну ділянку АДРЕСА_1 , кадастровий номер: НОМЕР_2 , яка на підставі договору купівлі-продажу від 24.01.2017 року належить ОСОБА_2 - спільною сумісною власністю подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину земельної ділянки АДРЕСА_1 , кадастровий номер: НОМЕР_1 , яка на підставі договору купівлі-продажу від 24.01.2017 року належить ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину земельної ділянки АДРЕСА_1 , кадастровий номер: НОМЕР_2 , яка на підставі договору купівлі-продажу від 24.01.2017 року належить ОСОБА_2 .

Стягнути з відповідача - ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 704,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: