Провадження № 2/359/445/2019
Справа № 359/4612/18
РІШЕННЯ

Іменем України

03 липня 2019 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Журавського В.В.

при секретарях Алфімовій І.М., Зубенко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чікен Київ» про стягнення безпідставно набутих коштів, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що в червні 2017 року мав намір укласти з ТОВ «Чікен Київ» договір комерційної концесії з метою використання торгової марки «ІНФОРМАЦІЯ_1» для подальшого здійснення підприємницької діяльності в сфері надання ресторанних послуг. З цією метою ОСОБА_1 вів переговори з директором з розвитку мережі ресторанів ОСОБА_2 в електронній формі шляхом обміну листами за допомогою електронної пошти. Під час таких переговорів директор з розвитку мережі ресторанів ОСОБА_2 запропонував зробити паушальний платіж в розмірі 40000 гривень на картковий рахунок, що належить ОСОБА_4 , яка являється фінансовим директором мережі фаст фудів ІНФОРМАЦІЯ_1. Незважаючи на це, договір комерційної концесії та ліцензійний договір на право користування знаками для товарів і послуг між позивачем та ТОВ «Чікен Київ» не були підписані. З метою повернення грошових коштів ОСОБА_1 неодноразово звертався до ТОВ «Чікен Київ» по телефону, направляв письмові вимоги, незважаючи на це грошові кошти йому не були повернуті. У зв`язку з цим ОСОБА_1 просить стягнути з ТОВ «Чікен Київ» на свою користь суму безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 40420 гривень, а також суму інфляційного збільшення боргу за користування безпідставно набутими грошовими коштами розмірі 2571 гривень 02 копійки, 17% річних за користування безпідставно набутими грошовими коштами у розмірі 3633 гривень 37 копійок.

Позивач та його представник ОСОБА_5 , які брали участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні.

Представник відповідача Басова Г.А. направила до суду відзив на позовну заяву, яким просила відмовити у задоволенні пред`явленого позову у повному обсязі у зв`язку з його необґрунтованістю та безпідставністю. В обґрунтування чого вказала на те, що ТОВ «Чікен Київ» понад 5 років здійснює ресторанну діяльність та будучи власником зареєстрованої торгівельної марки «ІНФОРМАЦІЯ_1» активно розвиває мережу ресторанів швидкого харчування по всій території України під логотипом «ІНФОРМАЦІЯ_1». ТМ «ІНФОРМАЦІЯ_1» є відомою, має добропорядну репутацію серед споживачів та клієнтів. Мережа ресторанів має власний веб-сайт: ІНФОРМАЦІЯ_2. На сайті у розділі «Франшиза» детально викладені всі умови співробітництва на умовах франшизи. Детально викладено, що входить до предмету франшизи, які діють на її придбанні на певній адміністративно-територіальній одиниці в залежності від кількості населення, яке проживає в запланованому для відкриття ресторану місті. Всі умови є загальнодоступними для всіх бажаючих, зокрема дані умови були викладені у презентації, яку ОСОБА_1 отримував під час листування електронною поштою. У червні 2017 року ОСОБА_1 виявив намір співпрацювати з ТОВ «Чікен Київ» на умовах франчайзингу. Впродовж липня 2017 року між сторонами велись перемови щодо з`ясування усіх умов співпраці, порядок відкриття, запуску та роботи ресторану під торгівельною маркою ТОВ «Чікен Київ». Зокрема, ОСОБА_1 надав свою згоду на укладення договору, вказав особу, яку слід вважати підписантом договору. Незважаючи на це, після спливу більше ніж одного року позивач почав вважати, що грошові кошти, які були ним особисто та свідомо перераховані на виконання умов договору на вказані реквізити стали «викраденими» у нього невідомими особами та якимось чином опинились у ТОВ «Чікен Київ». Представник відповідача вказала на те, що замість того, щоб повідомити про неможливість ОСОБА_1 віднайти необхідні грошові кошти для закупівлі обладнання та проведення ремонту приміщення під розміщення ресторану через пів року після ведення роботи в напрямку виконання умов договору, останній надіслав вимогу про повернення завдатку у розмірі 40420 гривень, вказуючи на той факт, що між сторонами так і не був підписаний договір.

Представник позивача ОСОБА_5 направив відповідь на відзив, в якому вказав, що обставини, викладені у відзиві на позовну заяву вважає необґрунтованими. Зокрема, у відзиві вказано, що сторонами було фактично укладено договір шляхом вчинення конклюдентних дій. Проте, така позиція не відповідає дійсності та правовому порядку укладення цивільних договорів, встановлених чинним законодавством України. Як вказав представник позивача, зважаючи на момент перерахування грошових коштів та отримання ним проектів договорів у нього не було можливості погодити в належній формі та досягти згоди щодо усіх істотних умов договору, в тому числі умов співпраці, розміру паушального внеску, передачі технологічної та комерційної інформації і т.д. Підставою перерахування грошових коштів позивачем був намір заключити у майбутньому з ТОВ «Чікен Київ» договори для використання торгової марки та відкриття закладу громадського харчування. Однак, в силу певних обставин, потреба в укладенні зазначених договорів відпала. Саме тому підстава для набуття ТОВ «Чікен Київ» грошових коштів у розмірі 40420 гривень відпала також.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову належить відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ТОВ «Чікен Київ» з 26 листопада 2010 року зареєстровано в якості юридичної особи та здійснює свою діяльність основною метою якої є задоволення потреб населення в різного роду послугах, товарах народного споживання, продукції різноманітного призначення шляхом здійснення комерційної діяльності та одержання прибутку, згідно копії свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи (а.с.58) та копії Статуту, затвердженого позачерговими загальними зборами учасників ТОВ «Чікен Київ» від 15 серпня 2017 року (а.с.59-61).

В червні 2017 року ОСОБА_1 мав намір укласти з ТОВ «Чікен Київ» договір комерційної концесії з метою використання торгової марки «ІНФОРМАЦІЯ_1» для здійснення підприємницької діяльності у сфері надання ресторанних послуг. З цією метою між ОСОБА_1 та ТОВ «Чікен Київ», в особі директора з розвитку мережі ресторанів ОСОБА_2 , у телефонному режимі та шляхом обміну листами за допомогою електронної пошти велись переговори стосовно умов такої співпраці, порядку відкриття, запуску та роботи ресторану під торгівельною маркою «ІНФОРМАЦІЯ_1». Вказана обставина підтверджується роздруківками листування за допомогою електронної пошти (а.с.21-29,96-110), наданими сторонами по справі, а також сам факт листування та проведення переговорів також не заперечується сторонами по справі.

Згідно копій квитанцій від 01 липня 2017 року та від 03 липня 2017 року ОСОБА_1 перерахував на користь ОСОБА_4 , фінансового директора ТОВ «Чікен Київ», грошові кошти у розмірі 40420 гривень з відміткою про призначення платежу - частина паушального внеску (а.с.31).

В подальшому ОСОБА_1 вимагав повернення зазначеної суми грошових коштів шляхом телефонних дзвінків та направлення поштою письмових вимог. Незважаючи на це, ТОВ «Чікен Київ» не повернуло позивачу грошові кошти у розмірі 40420 гривень.

З доводів позивача, викладених у позовній заяві, та пояснень, наданих у судовому засіданні, встановлено, що ОСОБА_1 вважає, що працівниками ТОВ «Чікен Київ» були безпідставно набуті його грошові кошти у розмірі 40420 гривень, що заподіяло йому матеріальної та моральної шкоди.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

У відповідності до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зі змісту цієї статті випливає, що її положення застосовуються у випадку наявності у сукупності таких обставин: набуття або зберігання особою майна здійснено без правової підстави або така підстава відпала; набуття або зберігання майна було здійснено за рахунок іншої особи; безпідставне набуття або зберігання майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Водночас, згідно постанови Верховного Суду України від 02 лютого 2016 року у справі №6-3090цс15 визначено, що конструкція ст.1212 ЦК України, як і загалом норм гл.83, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише у момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Згідно з висновком Верховного Суду України положення ст.1212 ЦК України застосовуються у таких випадках: зобов`язання між сторонами виникло не на підставі договору; набуття або збереження майна є абсолютною безпідставним; безпідставне збагачення однієї особи через іншу не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ст.1212 ЦК України.

Аналогічні правові позиції щодо порядку застосування ст.1212 ЦК України викладені також у постановах Верховного Суду України від 04 жовтня 2017 року у справі №922/438/17, від 22 січня 2013 року у справі №5006/18/13/2012, від 17 червня 2014 року у справі №13/096-12, від 14 жовтня 2014 року у справі №922/1136/13, від 25 лютого 2015 у справі №910/1913/14.

За правилами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналізуючи вищевказані норми ЦК України, а також характер правовідносин, які склались між сторонами по справі, суд прийшов до переконання, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Чікен Київ» існували договірні правовідносини, а саме про співробітництво на умовах франчайзингу. З огляду на це, грошові кошти у розмірі 40420 гривень, сплачені позивачем, на користь ТОВ «Чікен Київ», в особі фінансового директора, були сплачені на виконання договірних зобов`язань.

Так, відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11, а також ч.ч.1-2 ст.509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому, чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Зокрема, майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст.11 ЦК України.

Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї норми тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

У відповідності до ч.1 ст.626, ч.1 та ч.2 ст.638 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За змістом ч.1 ст.641 цього Кодексу пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Як передбачено ч.1 та ч.2 ст.642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Таким чином, шляхом обміну електронними листами ТОВ «Чікен Київ» зробило пропозицію позивачу укласти договори про співробітництво на умовах франчайзингу. Вказана пропозиція була прийнята позивачем та підтверджена ним шляхом вчинення конклюдентних дій, а саме шляхом сплати грошових коштів із зазначенням призначення платежу - паушальний внесок.

При цьому, судом критично сприймаються доводи позивача стосовно того, що враховуючи момент перерахування грошових коштів та момент отримання проектів договорів у сторін не було можливості погодити в належній формі та досягти згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо умов співробітництва, розміру паушального внеску, передачі технологічної та комерційної інформації тощо. Зокрема, ОСОБА_1 стверджує, що момент внесення ним грошових кошів передував моменту отримання оферти від ТОВ «Чікен Київ».

Оскільки, вказані доводи у повній мірі спростовуються змістом роздруківок листування за допомогою електронної пошти між сторонами по справі. Так, 29 червня 2017 року позивачу було запропоновано здійснити часткову передплату паушального внеску у розмірі 40000 гривень та роз`яснено, що дана передплата закріпить умови франшизи (а.с.100).

Крім цього, в листі від 03 липня 2017 року позивачу пропонувалось надати документи, необхідні для підписання договорів, а також приєднувались в якості вкладення до електронного листа проекти договорів: договір комерційної концесії (підприємницького франчайзингу), ліцензійний договір на право користування знаками для товарів і послуг, протокол порозуміння до договору франчайзингу (а.с.101).

В той час як переказ грошових коштів позивачем був здійснений двома окремими платіжними документами від 01 липня 2017 року (дата валютування - 03 липня 2017 року) на суму 39800 гривень та 03 липня 2017 року - 620 гривень (а.с.31).

Слід також звернути увагу на ту обставину, що після отримання паушального внеску, ТОВ «Чікен Київ» вчинялись дії, спрямовані на виконання умов договору: надсилались варіанти приміщень, що можуть бути використані під розміщення ресторану, надавались розрахунки ефективності за кожним варіантом розміщення ресторану. При цьому, вказані варіанти надавались на прохання ОСОБА_1 , за ним було закріплено регіонального куратора. Проте, жоден із запропонованих варіантів протягом шести місяців з дня сплати паушального внеску не задовольнив позивача. У такий спосіб позивач в односторонньому порядку відмовився від виконання договору.

З копії Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 14 березня 2018 року вбачається, що 13 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області за фактом того, що 01 липня 2017 року невідома особа, перебуваючи у м. Рівне та маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, таємно викрала з його банківської картки «Ощадбанк» грошові кошти у розмірі 40420 гривень, у такий спосіб ОСОБА_1 завдано матеріальної шкоди на вказану суму.

Загальними засадами цивільного судочинства, згідно п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, є справедливість, добросовісність та розумність.

У відповідності до ч.ч.1-3 ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Зважаючи на те, що позивачу було достовірно відома та обставина, що він особисто перерахував грошові кошти у вказаному розмірі на рахунок ТОВ «Чікен Київ» в якості паушального внеску. Це свідчить про недобросовісність його дій, зокрема на введення в оману правоохоронних органів, що є неприпустимим.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд вважає, що грошові кошти у розмірі 40420 гривень не є майном набутим чи збереженим відповідачем без достатніх правових підстав. Тобто, набуття відповідачем вказаних грошових коштів відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб та з метою виконання позивачем своїх зобов`язань за договором франчайзингу.

У зв`язку з цим у задоволенні позовних вимог про стягнення з ТОВ «Чікен Київ» грошових коштів у розмірі 40420 гривень належить відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Згідно з положенням ч.2 ст.536 та ч.1 ст.1048 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Проте, зважаючи на ту обставину, що позовні вимоги про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, у задоволенні яких ОСОБА_1 відмовлено, є похідними від вимоги про стягнення інфляційного збільшення суми безпідставно набутих грошових коштів та процентів за користування ними, тому підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів у розмірі 3633 гривень 37 копійок та інфляційних збитків у розмірі 2571 гривень 02 копійки, відсутні.

На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України підстави для відшкодування ОСОБА_1 понесених ним судових витрат у розмірі 704 гривень 80 копійок, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ч.1, п.1 ч.2 ст.11, ч.1 ст.202, ч.ч.1-2 ст.509, ч.1 ст.626, ч.1 та ч.2 ст.638, ч.1 ст.641, ч.1 ст.1212 ЦК України, ч.1 ст.141, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чікен Київ» про стягнення безпідставно набутих коштів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення суду - 12 липня 2019 року.

Суддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський