Номер провадження 2 - З/638/422/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Грищенко І. О.

за участю секретарки судового засідання Подосокорської А. О.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позову,

установив:

Заявник ОСОБА_1 звернувся 06.11.2019 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою про забезпечення позову до подання позову, в якій просить суд заборонити відчуження у будь - який спосіб житлового будинок літ. «Ж - 2» з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Заборонити ОСОБА_3 вчиняти будь - які дії щодо відчуження у будь - який спосіб житловий будинок літ. «Ж - 2» з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Заборонити ОСОБА_3 проводити реєстрацію та вселення третіх осіб, проникнення, входження третіх осіб до будинку, а також вчинення інших дій щодо користування, володіння чи розпорядження даним житловим будинком, в тому числі укладення договорів оренди тощо з третіми особами.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову зазначається, що ОСОБА_1 відповідно до вимог ст. 388 ЦК України має намір звернутися до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовною заявою до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме: житлового будинку літ. «Ж - 2» з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . 05.02.2008 року згідно договору купівлі - продажу, що був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Єніною Л. В. ОСОБА_1 набув право власності на житловий будинок літ. «Ж - 2» з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вартість будинку складала: 878705,00 грн., які були сплачені громадянину ОСОБА_5 у повному обсязі. У зв`язку з тим, що повна вартість будинку складала 5044955,00 грн. продавець, громадянин ОСОБА_6 , щоб уникнути сплати податку в повному об`ємі за продаж будинку, попросив його укласти з його матір`ю, ОСОБА_7 , договір позики грошових коштів та договір іпотеки на кілька місяців. У подальшому дана грошова сума була ним передана у повному обсязі сину громадянки ОСОБА_7 - ОСОБА_5 , який діяв від її імені як представник. В моменту набуття права власності на будинок № 34 , він та його родина в ньому постійно проживали, місце проживання його дружини та двох неповнолітніх дочок у даному житловому будинку було зареєстровано в установленому законом порядку. 04 січня 2017 року, в період його відсутності, будинок з усіма речами, які в ньому знаходились, було захвачено громадянином Литви ОСОБА_3 та невідомими йому на той час особами, які не попередили його та його родину про те, що вони зареєстрували право власності на будинок та мають намір вселитись у нього. 20.02.2017 року ним було подано позовну заяву до суду про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, визнання недійсним договорів дарування житлового будинку, визнання права власності на житловий будинок та вселення у житловий будинок. 14 лютого 2018 року рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова у позові ОСОБА_1 було відмовлено. Постановою Харківського апеляційного суду від 14.03.2019 року його вимоги були задовільнені та визнано недійсним дублікат свідоцтва від 06.03.2015 року, договори дарування житлового будинку між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , між ОСОБА_10 та ОСОБА_3 та скасовані записи в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації житлового будинку за ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 Також даним рішенням було визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ним, ОСОБА_1 , та проведено вселення його родини у будинок. Постановою Верховного Суду було скасовано постанову Харківського апеляційного суду від 14.02.2019 року та залишено без змін рішення Дзержинського районного сулу від 14 лютого 2018 року. В постанові Верховного суду зазначено, що норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватися як підстава позову про повернення майна, яке було передане на виконання недійсного правочину та відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

За змістом ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Розглянувши заяву про забезпечення позову, вивчивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про таке.

Згідно з приписами частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною 2 статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально - правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вживати негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову у спосіб, обраний позивачем не завдає шкоди відповідачу, оскільки заборона відчуження житлового будинок літ. «Ж - 2» з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 тимчасово перешкоджає лише відчуженню такого майна.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушення або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язком є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема і у пункті мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1 - 33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів держави.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1 - 12/2003 року наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2018 року (головуючий суддя Штих Т. В.) по справі № 638/2648/17 - Ц, номер провадження 2/638/1204/18 в позові ОСОБА_1 до державного реєстратора Михайлової Яни Олександрівни, ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , треті сторони: Харківська районна державна адміністрація Харківської області в особі відділу державної реєстрації, приватний нотаріус ХМНО Луценко В. С., приватний нотаріус ХМНО Малахова Г. І. про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, визнання недійсним договорів дарування житлового будинку, визнання права власності позивача на житловий будинок, вселення позивача в житловий будинок - відмовлено. Судові витрати вважати сплаченими позивачем.

Постановою Харківського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах від 14 березня 2019 року по справі № 638/2648/17, номер провадження 22 - Ц/818/173/19 (головуючий суддя Коваленко І. П., судді: Овсяннікова А. І., Сащенко І. С.) апеляційна скарга ОСОБА_1 - задоволена. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2018 року - скасовано. Вирішено ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до державного реєстратора Михайлової Яни Олександрівни, ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , треті особи: Харківська районна державна адміністрація Харківської області в особі відділу державної реєстрації, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Луценко В. С., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Г. І. про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, визнання недійсним договорів дарування житлового будинку, визнання права власності позивача на житловий будинок, вселення позивача в житловий будинок - задовольнити частково. Вирішено визнати дублікат свідоцтва від 06 березня 2015 року, яке посвідчене приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г. І., зареєстроване в реєстрі за № 294 та видане 30.07.2015 року - недійсним. Вирішено запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 13919211 щодо реєстрації за ОСОБА_7 права власності на житловий будинок літ. «Ж - 2» з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) - скасувати. Вирішено визнати недійсним договір дарування житлового будинку літ. «Ж - 2» з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 21.11.2016 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 . Вирішено запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 17535961 щодо реєстрації за ОСОБА_9 права власності на житловий будинок літ. «Ж - 2» з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) - скасувати. Вирішено визнати недійсним договір дарування житлового будинку літ. «Ж - 2» з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 21.11.2016 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Вирішено запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 17537496 щодо реєстрації за ОСОБА_10 права власності на житловий будинок літ. «Ж - 2» з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) - скасувати. Вирішено визнати недійсним договір дарування житлового будинку літ. «Ж - 2» з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 21.11.2016 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_3 . Вирішено запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 17538540 щодо реєстрації за ОСОБА_3 права власності на житловий будинок літ. «Ж - 2» з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) - скасувати. Вирішено визнати право власності на житловий будинок літ. «Ж - 2» з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 . Вирішено поновити порушене право ОСОБА_1 користування будинком АДРЕСА_1 та вселити ОСОБА_1 у житловий будинок АДРЕСА_1 . В іншій частині позов залишено без задоволення. Вирішено стягнути з ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 36000 гривень у рівних частках з кожного, тобто по 9000 гривень з кожного.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.07.2019 р. № 174870765, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в літ. «Ж - 2», об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 352 кв. м., житловою площею 138 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу серія та номер 1019, виданого приватним нотаріусом ХМНО Єніною Л. В. та постановою апеляційного суду Харківської області, справа № 638/2648/17 від 14.03.2019 р.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року по справі № 638/2648/17 - Ц, провадження № 61 - 6810св19 (головуючий Синельникова Є. В., судді: Осіян О. М., Сакара Н. Ю., Хопта С. Ф. (суддя - доповідач), Шипович В. В.) касаційна скарга ОСОБА_3 задоволена. Постанова Харківського апеляційного суду від 14 березня 2019 року скасована. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2018 року залишено в силі.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що право на доступ до суду повинно бути реальним та ефективним.

Зокрема, ЄСПЛ зазначав: «Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава - учасниця Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі і процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити, щоб судовий процес перетворився в безладний рух. Разом з тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимогам, так як доступ до правосуддя повинен бути не тільки фактичним, а й реальним» (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, повинен бути достатнім для забезпечення права людини на суд, враховуючи принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в його права».

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Після скасування рішення суду апеляційної інстанції, на сьогоднішній день існує реальна загроза порушення права власності заявника та прав його родини з боку ОСОБА_3 , який як особа, що зараз вважається власником житлового будинку, не дочекавшись остаточного рішення суду по майновому спору, може здійснити відчуження будинку АДРЕСА_1 третім особам, провести вселення та реєстрацію третіх осіб, проникнення, входження третіх осіб до будинку, а також вчинити інші дії щодо користування, володіння чи розпорядження даним житловим будинком що у подальшому може зробити неможливим виконання рішення суду.

ОСОБА_1 готує віндикаційний позов про витребування майна, житлового будинку АДРЕСА_1 від добросовісного набувача ОСОБА_3 , який відповідно до ч. 4 ст. 152 ЦПК України буде пред`явлений протягом десяти днів після подачі заяви про забезпечення позову.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд доходить висновку про обґрунтованість наведених у ній доводів, оскільки вбачаються достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду, а відтак заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з частиною 3 статті 154 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149 - 150, 153, 154, 157 ЦПК України, суд

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позову - задовольнити.

Заборонити відчуження у будь - який спосіб житлового будинку літ. «Ж - 2» з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонити ОСОБА_3 вчиняти будь - які дії щодо відчуження у будь - який спосіб житлового будинку літ. «Ж - 2» з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонити ОСОБА_3 проводити реєстрацію та вселення третіх осіб, проникнення, входження третіх осіб до будинку, а також вчинення інших дій щодо користування, володіння чи розпорядження даним житловим будинком, в тому числі укладення договорів оренди тощо з третіми особами.

Дані стягувача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Дані боржника: ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Строк пред`явлення ухвали до виконання протягом трьох років.

Копію ухвали суду для виконання направити до відповідних компетентних органів.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: