КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/9145/2019 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 липня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулікової С.В.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 09 квітня 2019 року у складі судді Заставенко М.О. у справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Сьома київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом про визнання права власності на спадкове майно, який обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видано Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, і після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить майно, а саме: Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 , яка йому належала на праві власності на житло, виданого відділом приватизації житла Дарницької районної у місті Києві Державної адміністрації 15.12.2004, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта; 1/1 частина квартири АДРЕСА_2 , яка йому належала на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ВО «Київський радіозавод» міста Києва, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта; 1/1 частина Садового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: будинок АДРЕСА_3 , який йому належав на підставі свідоцтва про право власності б/н, від 23.06.2008 року, виданого Коржівською сільською радою, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

Після смерті ОСОБА_4 спадкоємцями першої черги за законом є його дочка - ОСОБА_3 та його батько ОСОБА_1 .

У зв`язку з цим ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 звернулася до Сьомої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Державний нотаріус Конончук Т.В. Сьомої Київської державної нотаріальної контори 23 березня 2018 року видав ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом тільки на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформаційної довідки №137957902 з Реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.09.2018 року на підставі свідоцтва про право на спадщину №2-1222 від 09.07.2010 року, виданого Київською державною нотаріальною конторою №7 ОСОБА_4 на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 .

Також, згідно інформаційної довідки №137957902 з Реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.09.2018 року ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності б/н від 23.06.20008 року належить садовий будинок АДРЕСА_3 .

03 жовтня 2018 року державний нотаріус Конончук Т.В. Сьомої Київської державної нотаріальної контори прийняла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовила ОСОБА_3 у вчиненні нотаріальної дії, а саме, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке складається: з 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 ; 1/1 частина квартири АДРЕСА_2 ; 1/1 частина Садового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: будинок АДРЕСА_3 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Дійсно, оригінали правовстановлюючих документів щодо належності померлому вищевказаного нерухомого майна у Спадкоємця відсутні.

Разом з тим, з витягів Реєстру прав власності на нерухоме майно видно, що вищезазначене нерухоме майно належало померлому ОСОБА_4 . Крім того, факт належності вищезазначеного нерухомого майна саме померлому ОСОБА_4 ніким не оспорюється.

З огляду на зазначене, з урахуванням того, що строк звернення із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_3 не пропущено, позивач вважав, що наявні всі законні та обґрунтовані підстави для визнання за ОСОБА_3 права власності на спадкове майно, а тому просила суд визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 на: 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 ; 1/1 частину квартири АДРЕСА_2 та 1/1 частину садового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 09 квітня 2019 року позовну заяву задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна: 30842802.

Визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину будинку АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна: 23720618.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати на правовому допомогу у розмірі 2 033 грн. 61 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовну заяву, суд першої інстанції виходив обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно із-за їх доведеності та обґрунтованості, але враховуючи те, що відповідно до заведеної спадкової справи, спадкоємцями за законом є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , то суд вважав за необхідне заявлені позовні вимоги задовольнити частково, а саме, визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування на Ѕ частину остаточно заявленого спадкового майна.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13.02.2019 позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на частину квартири АДРЕСА_1 залишені без розгляду і справа призначена до розгляду по суті.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видано Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 29.07.2017 року.

Після його смерті відкрилась спадщина на: 1/1 частину квартири АДРЕСА_2 ; 1/1 частину садового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .

Право власності померлого ОСОБА_4 на вказане майно підтверджується: інформаційною довідкою №137957902 з Реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.09.2018 року, інформаційною довідкою №137957902 з Реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.09.2018 року; копією свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 15.12.2004 року та копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.03.2018 року.

Спадкоємцями за законом є ОСОБА_3 - дочка померлого та ОСОБА_1 - батько померлого. Заповіт померлий не складав.

У встановлений законом строк ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 звернулася до Сьомої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

23 березня 2018 року державний нотаріус Конончук Т.В. Сьомої Київської державної нотаріальної контори видав ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13.02.2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на частину квартири АДРЕСА_1 залишені без розгляду.

03 жовтня 2018 року державний нотаріус Сьомої Київської державної нотаріальної контори Конончук Т.В. прийняла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовила ОСОБА_3 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

За ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з частиною 1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

За ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як вбачається зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Верховний Суд в постанові від 19.12.2018 у справі №674/1307/15-ц звернув увагу на те, що наявність чинної і не оскаржуваної позивачем постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право власності на спадковий будинок та земельну ділянку є додатковою перешкодою для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, оскільки законом не передбачений повторний розгляд питання, якщо перше вирішено по суті.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 та про визнання права власності на спадкове майно, оскільки вони є доведеними та обґрунтованими, але, враховуючи те, що відповідно до заведеної спадкової справи, спадкоємцями за законом є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , тому суд вірно вважав за необхідне заявлені позовні вимоги задовольнити частково, а саме, визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування на Ѕ частину остаточно заявленого спадкового майна.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 09 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 22 липня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: