Провадження F 2/225/278/2019
Єдиний унікальний номер F 225/7803/18
Дзержинський міський суд Донецької області
13 травня 2019 року м. Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області у складі:
головуючого F судді Челюбєєва Є.В.,
за участі секретаря Бондарчук Т.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,
В грудні 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за борговою розпискою.
Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 F 27/0/38-14 дана позовна заява підлягає розгляду Дзержинським міським судом Донецької області.
Належно повідомлений відповідач в судове засідання не зFявився з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений в порядку, визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України.
Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, тому суд розглядав справу на підставі ст.ст. 208-283 ЦПК України, заочно, у звFязку з чим постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору позики, які регулюються Цивільним кодексом України.
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач по справі ОСОБА_1 позичила ОСОБА_2 кошти в сумі 30 000 (тридцять тисяч) доларів США, з зобовFязанням повернути зазначену суму до 8 липня 2016 року. В підтвердження цього ОСОБА_2, відповідачем по справі була написана письмова розписка від 8.01.2016 (а.с. 3-зворот).
Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи обFєктивність і неупередженість, розFяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовFязки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми доказами є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
З огляду на це, суд зазначає наступне.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України між позивачем та відповідачем виникли договірні відношення, де одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобовFязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).
Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовFязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовFязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
В даному випадку представлена письмова розписка, яка посвідчує про передачу позивачем ОСОБА_1 визначеної грошової суми відповідачу ОСОБА_2 відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовFязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовFязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовFязку.
Частиною третьою цієї статті визначено, що зобовFязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості та відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовFязання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 1049 ЦК України позичальник зобовFязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі та кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Однак, як встановлено судом в порушення зазначених статей ОСОБА_2, відповідач по справі, в зазначений строк позичені грошові кошти позивачу не повернув, отже не виконав взяте на себе грошове зобовFязання.
Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовFязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, грошові кошти в сумі 30 000 (тридцять тисяч) доларів США, що за офіційним курсом НБУ 28,222764 доларів США за 100 українських гривень станом на 3.12.2018 дорівнюють 846 840 (вісімсот сорок шість тисяч вісімсот сорок) грн. повинні бути стягненні на користь ОСОБА_1 з відповідача ОСОБА_2
При цьому, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовFязання, на вимогу кредитора зобовFязаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Разом з цим, суд не погоджується з розрахунком 3% річних, представленим позивачем ОСОБА_1
При цьому, суд зазначає, що строк прострочення виконання грошового зобовFязання для розрахунку 3% річних рахується з 09.07.2016, тобто з наступного дня, що обумовлений у якості кінцевого строку повернення позики, а саме з 09.07.2016 по 19.12.2018.
846 840 грн. (сума боргу) х 3% річних / 365 (кількість днів у році) х 894 (кількість днів прострочки).
Враховуючи, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, при цьому відповідач будучи завчасно повідомлений про дату, час та місце судового засідання не з'явився, заперечень проти позову не подав, суд вважає, що відповідач, як позичальник повинен повернути позивачу ОСОБА_1 позичені останньою грошові кошти за представленою розпискою.
Таким чином, суд вважає позовні вимоги частково доведеними, тому підлягають частковому задоволенню.
Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову, інші судові витрати, повFязані з розглядом справи, покладаються на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 263, 280 ЦПК України, суд
Позов задовольнити частково.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Донецького апеляційного суду через Дзержинський міський суд Донецької області шляхом подання в 30 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду F якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд F якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Є.В. Челюбєєв