БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/388/19
Провадження № 2/497/393/19
24 липня 2019 року м. Болград
Болградський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Кодінцевої С.В.,
за участю секретаря судового засідання Ковтун О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом (а.с.2-4) та просить постановити рішення, яким стягнути на її користь з відповідача суму заборгованості у розмірі 120 431.00 гривен та суму судових витрат у розмірі 1 921.00 гривен судового збору.
Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до розписок від 05.11.2015 року, 05.02.2016 року, 11.03.2016 року вона, ОСОБА_1 передала, а відповідач ОСОБА_2 отримала грошові кошти у борг:
- 05.11.2015 року у розмірі 1000 доларів США, зі щомісячною виплатою 10 відсотків від суми боргу;
- 05.02.2016 року у розмірі 1000 доларів США зі щомісячною виплатою 10 відсотків від суми боргу;
- 11.03.2016 року у розмірі 2500 доларів США зі щомісячною виплатою 10 відсотків від суми боргу.
Загальна заборгованість відповідача ОСОБА_2 перед позивачем ОСОБА_1 відповідно до розписок складає 4 500 доларів США, що відповідно на день складання позовної заяви 06.03.2019 року, та надіслання її до суду складає 120 431 (сто двадцять тисяч чотириста тридцять одна) гривня.
Ухвалою від 19.03.2019 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 18.04.2019 року о 10:00 годині (а.с.22).
Відповідач про час та місце проведення підготовчого розгляду 18.04.2019 року повідомлена належним чином (а.с.29).
18.04.2019 року ухвалою суду підготовчий розгляд по справі відкладено у зв`язку з неявкою сторін, та повторно призначено на 29.05.2019 року о 09:30 годин (а.с.31).
Сторони також були повідомлені належним чином про підготовчий розгляд(а.с.33, 35).
29.05.2019 року підготовче засідання знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відрядженні та ухвалою суду від 05.06.2019 року призначено повторно підготовче засідання на 27.06.2019 року об 11:00 годин (а.с.38).
Позивач та її представник в підготовче засідання не прибули, на адресу суду надіслали заяву про проведення підготовчого розгляду у їх відсутність, та вважали за можливе закрити підготовче засідання і справу призначити до судового розгляду (а.с.41).
Відповідач будучи повідомленою в черговий раз належним чином про час та місце проведення підготовчого засідання за адресою свого постійного місця реєстрації (а.с.20, 25): АДРЕСА_1 (а.с.42) до суду не прибула, причини неявки не повідомила, будь-яких заяв, клопотань, а також письмового відзиву на спростування доводів, викладених в позовній заяві, до суду не надала.
27.06.2019 року ухвалою суду закрито підготовчий розгляд по справі та призначено до судового на 13:00 годину 24.07.2019 року (а.с.43).
Позивач ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з`явились, про час та місце проведення судового засідання, повідомлені належним чином, про що в справі є відповідні докази (а.с.53). На адресу суду надіслали заяву, якою підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні, розгляд справи просили провести у їх відсутність, та надали згоду на заочний розгляд (а.с.57).
Відповідач а черговий раз до суду не прибула, повідомлялась за адресою свого постійного місця реєстрації: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Відділу адресно-довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області від 18.03.2019 року (а.с.20).
Згідно ст.128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою (ч.2).
За повідомленням Дмитрівської сільської ради Болградського району Одеської області від 01.04.2019 року за №843, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але не проживає (а.с.25).
Положеннями ст.130 ЦПК України визначено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії (ч.3).
У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення (ч.4).
Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідач по справі повідомлена належним чином про час та місце розгляду даної справи. Будь-яких заяв, заперечень, відзиву щодо спростування доводів, викладених в позовній заяві, до суду наданих нею не було.
Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи.
Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України (а.с.57).
Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.
Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу позики, які регулюються параграфами 1, 2 глави 71 Цивільного кодексу України.
Судом встановлено, що 05.11.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , було укладено договір позики, за яким ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 1 000 доларів США строком на два місяці з оплатою 10 відсотків від суми позики.
Надалі 05.02.2016 року ОСОБА_2 знову взяла в борг у ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 1000 доларів США зі щомісячною виплатою 10 відсотків від загальної суми заборгованості, що складає 2000 доларів США.
На підтвердження укладення зазначених договорів було складено розписку від 05.11.2015 року, та в ній же додатково зафіксовано умови другого договору від 05.02.2016 року. Розписка складена власноручно позичальником і проставлено підпис у розписці, яка підтверджує передачу коштів позичальником ОСОБА_1 боржнику ОСОБА_2 (а.с.12).
В розписці ОСОБА_2 зазначила свою дату народження та дату народження і місце народження позичальника ОСОБА_1
11.03.2016 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 взяла в позику у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 грошову суму у розмірі 2500 доларів США, зі щомісячною виплатою 10 відсотків від суми позики, в розмірі 250 доларів США і по закінченню строку позики з виплатою всієї суми в розмірі 2500 доларів США. Сума позики взята 11.03.2016 року до 11.08.2016 року, про що ОСОБА_2 слала розписку (а.с.13).
Як у строк до 11.08.2016 року (останній день виконання зобов`язання), так і станом на момент звернення позивача з цією позовною заявою до суду, так і на час постановлення рішення судом, відповідач позику не повернула.
Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 1 ст.1049 ЦК встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч.1 та 2 ст.207 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суд повинен виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
У даному спорі, суд виходить з того, що письмова форма договорів позики внаслідок їх реального характеру є доказом не лише факту укладення договорів, але й фактом передання грошової суми позичальнику. Суд встановив, що наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявними у позивача оригіналами розписок відповідача ОСОБА_2 , яка підтверджує як факт отримання нею, боржником коштів за договорами позики, так і зобов`язання повернути ці кошти ОСОБА_1 до 11.08.2016 року.
Оскільки у визначені у розписці строки кошти відповідачем ОСОБА_2 повернуті не були, в позивача є всі підстави для звернення з даним позовом.
До такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 13 грудня 2017 року №309/3458/14-ц.
Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Оригінал розписок в даному спорі перебуває саме у позивача ОСОБА_1 , які надані суду і долучені до справи (а.с.58-59).
Таким чином, наявність боргового документа у кредитора підтверджує не виконання обов`язку боржником.
Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За змістом частини першої, другої статті 532 Цивільного кодексу України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі; зобов`язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до частини першої, другої статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Згідно частини першої, другої статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Частинами першою, другою статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
Гривня є законним платіжним засобом на території України.
Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).
Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».
Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у Постановах від 21.12.2016 року по справі №6-1672цс16 (№ 537/5098/15-ц, № в ЄДРСР 63839779), від 21.12.2016 року по справі № 6-2134цс15, від 8 лютого 2017 року у справі № 6-1905цс16, від 01.03.2017 року по справі № 6-284цс17.
При цьому у Постанові від 21.12.2016 року по справі № 6-2134цс15, від 8 лютого 2017 року у справі № 6-1905цс16, Верховний Суд України окрім вищенаведеного також зазначає, що якщо у договорі передбачено інший порядок, суду слід з`ясувати сутність такого визначення.
Національний банк України на 06.03.2019 року (день подачі позову) встановив офіційний курс гривні до іноземної валюти долару США 26,7624 гривні за 1 долар США, що підтверджується відомостями з сайту НБУ.
У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.
Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України).
Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.
При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Так, позивачем надано докази сплати нею судового збору на суму 1921.00 гривен (а.с.1).
Згідно положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, в силу названих процесуальних вимог закону, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в розмірі 1921.00 гривен судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-83, 89, 95,133, 141, 247 ч.2, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 284-289, 354, 355 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки с.Дмитрівка, Болградського району Одеської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1
на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженки смт. Петрівка, Іванівського району, Одеської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Суворовським РВ УМВС України в Одеській області від 11.05.1999 року ідентифікаційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3
заборгованість за договорами позики від 05.11.2015 року, від 05.02.2016 року, від 11.03.2016 року в розмірі 120 431.00 гривен (сто двадцять тисяч чотириста тридцять одна гривня), та судові витрати в розмірі 1921.00 гривен (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня).
Відповідачу, який не з`явився в судове засідання, направляється копія заочного рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: С.В. Кодінцева