Справа № 301/1383/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 липня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., ГОТРИ Т.Ю.

при секретарі БАЛАЖ Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 301/1383/18 за позовом ОСОБА_1 до Малораковецької сільської ради Іршавського району Закарпатської області та ОСОБА_2 про скасування рішень та державної реєстрації речового права, за апеляційною скаргою Малораковецької сільської ради Іршавського району Закарпатської області, до якої приєдналася ОСОБА_2 , на рішення Іршавського районного суду від 10 грудня 2018 року, повний текст якого складено 13 грудня 2018 року, головуючий суддя Золотар М.М., -

встановив:

26.06.2018 ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до Малораковецької сільської ради Іршавського району та ОСОБА_2 мотивуючи таким.

17.06.2009 позивач звернувся до Малораковецької сільської ради із заявою щодо виділення земельної ділянки під будівництво житлового будинку площею 0,10 га в с. Малий Раковець по вул. Борканюка в урочищі «Щовб» . Підставою для цього звернення стало те, що протягом 25 років (з 1993 року по березень 2018 року) сім`я позивача відкрито користувалася земельною ділянкою площею 0,24 га, розташованою в урочищі «Щовб» в с. Малий Раковець , використовувала її для городництва.

У 2015 році частину вказаної земельної ділянки (0,10 га) Малораковецька сільрада виділила сестрі позивача ОСОБА_3 для будівництва житлового будинку.

На початку 2018 року відповідач ОСОБА_2 заявила позивачу, що земельна ділянка в урочищі «Щовб» належить їй і заборонила позивачу використовувати ділянку. На своє звернення до Малораковецької сільської ради позивач отримав відомості про те, що 29-а сесія 5-го скликання Малораковецької сільської ради рішенням від 21.05.2010 надала ОСОБА_2 дозвіл на виготовлення проекту відводу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,10 га, яка розташована в с. М. Раковець в урочищі «Щовб».

Це рішення незаконне, оскільки депутати сільської ради за таке рішення на сесії 21.05.2010 не голосували і таке рішення не приймали.

Позивачу стало відомо, що Малораковецька сільська рада своїм рішенням від 03.09.2010 відмовила йому у виділенні земельної ділянки, оскільки ця ділянка вже виділена ОСОБА_2 . При цьому, сільською радою не було враховано, що саме позивач та його сім`я тривалий час користувалися цією земельною ділянкою, а заяву на приватизацію ділянки позивач подав раніше за ОСОБА_2 .

Рішенням Малораковецької сільської ради від 22.12.2017 було призупинено ОСОБА_2 виготовлення документації по передачі у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку до вирішення спірного питання з ОСОБА_1 , який теж претендує на земельну ділянку. Всупереч цьому рішенню, 02.03.2018 Малораковецька сільська рада затвердила проект відводу земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва житлового будинку по вул. Борканюка в с. Малий Раковець .

Таким чином, Малораковецька сільська рада неправомірно передала ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га в урочищі «Щовб» по вул. Борканюка в с. Малий Раковець .

Посилаючись на ці обставини, на порушення Малораковецькою сільрадою положень ст.ст. 12, 81, 116, 118 ЗК України щодо порядку надання у власність земельних ділянок, ст.ст. 25, 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» щодо прийняття рішень із земельних питань на сесіях сільської ради, вказуючи на необхідність скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку в разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію права, позивач ОСОБА_1 просив визнати недійсними та скасувати:

рішення 29-ї сесії 5-го скликання Малораковецької сільської ради Іршавського району від 21.05.2010 в частині надання ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту відводу земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованої в с. Малий Раковець в урочищі «Щовб » ;

рішення 30-ї сесії 5-го скликання Малораковецької сільської ради від 03.09.2010 в частині відмови у виділенні земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку ОСОБА_1 ;

рішення 17-ї сесії 7-го скликання Малораковецької сільської ради від 02.03.2018 в частині затвердження ОСОБА_2 проекту відводу земельної ділянки для будівництва житлового будинку по вул. Борканюка в с. Малий Раковець та скасувати його державну реєстрацію.

Рішенням Іршавського районного суду від 10.12.2018 позов задоволено частково, визнано недійсним та скасовано рішення 17-ї сесії 7-го скликання Малораковецької сільської ради Іршавського району Закарпатської області від 02.03.2018 в частині затвердження ОСОБА_2 проекту відводу земельної ділянки для будівництва житлового будинку по вул. Борканюка в с. Малий Раковець Іршавського району та скасовано її державну реєстрацію. В задоволенні інших вимог позову відмовлено. Стягнуто з Малораковецької сільської ради Іршавського району та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704,80 грн у рахунок відшкодування судових витрат.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що рішення сільської ради від 02.03.2018 про затвердження ОСОБА_2 проекту відводу земельної ділянки не було прийняте необхідною більшістю депутатів Малораковецької сільської ради, тому є незаконним, а в інших вимогах ОСОБА_1 слід відмовити за недоведеністю підстав.

Відповідач Малораковецька сільська рада Іршавського району оскаржила рішення суду про часткове задоволення позову як незаконне та необґрунтоване. Наводить у скарзі такі доводи.

Позивач поставив питання про захист його цивільного права, яке вважає порушеним, шляхом визнання недійсними та скасування рішення сільської ради, якими оформлено право власності ОСОБА_2 на землю, та позбавлення останньої права на земельну ділянку. Однак, позивач ОСОБА_1 не довів, що відповідно до закону набув і оформив право землекористування, про захист якого просив. Суд цілком безпідставно вказав у рішенні про те, що начебто належними доказами підтверджується факт користування спірною земельною ділянкою сім`єю ОСОБА_1 з 1993 року.

Тобто, ОСОБА_1 фактично не довів свого права на позов, а доводи позову не можна визнати обґрунтованими. Суд першої інстанції не вказав у рішенні, в чому саме полягає порушення права позивача при вирішенні питання про затвердження проекту відводу земельної ділянки за заявою ОСОБА_2 .

Твердження про прийняття сільською радою рішення про надання ОСОБА_2 земельної ділянки у власність недостатньою кількістю голосів теж безпідставне, позаяк, по-перше, за надання у власність земельної ділянки проголосували 02.03.2018 дев`ять депутатів із чотирнадцяти обраних до ради, по-друге, навіть якщо не враховувати голоси двох депутатів, які заперечили таке голосування, то відповідно до закону слід враховувати й голос сільського голови, який голосував за надання земельної ділянки у власність. Тож орган місцевого самоврядування діяв у відповідності до своїх повноважень та вимог закону.

Окрім цього, рішенням Малораковецької сільської ради від 22.12.2017 позивачу ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення проекту відводу земельної ділянки площею 0,14 га в с. Малий Раковець в урочищі «Щовб» для будівництва житлового будинку.

Малораковецька сільська рада просить рішення суду щодо часткового задоволення позову скасувати, у позові відмовити повністю.

Відповідач ОСОБА_2 заявою від 13.02.2019 приєдналася до апеляційної скарги Малораковецької сільської ради Іршавського району.

Позивач ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції не оскаржує. У відзиві на апеляцію вказує на правильність висновків суду, врахування ним обставин справи, вважає скаргу необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін. Посилається у відзиві на обставини голосування сільською радою, що відбулося 02.03.2018, відсутність, на його думку, доказів фіксації голосування сільського голови, а тому на відсутність необхідної кількості голосів для прийняття рішення. Стверджує також, що його сім`я відкрито користувалася земельною ділянкою з 1993 року, жодних претензій щодо такого користування від землевпорядних органів не надходило, акти про самовільне захоплення земельної ділянки не складалися, тобто від позивача фактично вилучено земельну ділянку, якою він користувався протягом багатьох років.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників: відповідачів Малораковецької сільської ради та ОСОБА_2 адвоката Козакової М.В., яка апеляцію підтримала, позивача ОСОБА_1 адвоката Азарової І.В., яка скаргу не визнала, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог, підстав позову, доводів і вимог апеляційної скарги, водночас не зв`язаний доводами скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, апеляційний суд не робить висновків щодо судового рішення по суті в частині, яка не оскаржується, та бере до уваги відповідні пов`язані факти і обставини, оскільки це необхідно для розгляду апеляції (ст. 367 ч.ч. 1, 4, 6 ЦПК України).

У справі встановлені такі факти, обставини та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами законодавства щодо прав власності та користування землею в редакції, що була чинною на час виникнення відповідних юридичних фактів.

Рішенням 29-ї сесії 5-го скликання Малораковецької сільської ради Іршавського району від 21.05.2010 «Про надання дозволу на виготовлення проекту відводу земельної ділянки» надано ОСОБА_2 дозвіл на виготовлення проекту відводу земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованої в с. Малий Раковець в урочищі «Щовб» (а.с. 9 т. 1).

Рішенням 30-ї сесії 5-го скликання Малораковецької сільської ради від 03.09.2010 вирішено «відмовити у виділенні земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку гр. ОСОБА_1 … так як земельна ділянка, на яку він претендує, вже виділена гр. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_1 рекомендувати в іншому місці.» (а.с. 11, 182 т. 1).

22.12.2017 16-а сесія 7-го скликання Малораковецької сільської ради прийняла рішення:

«Про призупинення виготовлення проекту відводу земельної ділянки», яким вирішила призупинити ОСОБА_2 виготовлення документації по передачі в приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку до вирішення спірного питання з ОСОБА_1 , який також претендує на дану земельну ділянку» (а.с. 13 т. 1);

«Про надання дозволу на виготовлення проекту відводу земельної ділянки», яким надано ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення проекту відводу земельної ділянки площею 0,1400 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої в с. Малий Раковець в урочищі «Щовб» (а.с. 36, 108 т. 1).

Рішенням 17-ї сесії 7-го скликання Малораковецької сільської ради Іршавського району від 02.03.2018 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 » затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га за адресою: с. Малий Раковець, урочище «Щовб» , кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 (п. 1); надано ОСОБА_2 у приватну власність зазначену земельну ділянку, розташовану в межах населеного пункту с. Малий Раковець , урочище «Щовб» , Іршавського району Закарпатської області (п. 2) (а.с. 215 т. 1).

07.03.2018 ОСОБА_2 зареєструвала своє право власності на земельну ділянку, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), площею 0,1 га за адресою: Закарпатська область, Іршавський район, с. Малий Раковець , кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 , реєстраційну дію вчинено державним реєстратором Іршанської міської ради Калиничем І.В., номер запису про реєстрацію права власності 25238482 (а.с. 35 т. 1).

За приписами чинних у період з 01.01.1993 по 01.01.2002 положень ст.ст. 4, 6, 86 ЦК Української РСР (1963 р.), ст.ст. 2, 4, 8, 12-14, 19, 48, 49, 51, 55 Закону України «Про власність», ст.ст. 3, 6, 7, 9, 17, 19, 22-24, 39, 43, 44 ЗК України (1990 р.),

право власності на землю та право землекористування набуваються громадянами та реалізуються державою відповідно до закону;

земельна ділянка надається у власність чи користування, зокрема, за рішенням сільської ради;

право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою (довгострокове користування - від 3-х до 25-ти років) виникає в порядку її відведення, після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право, приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється;

право власності на землю посвідчується державним актом, який видається і реєструється, зокрема, сільською радою;

право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором;

правомірність набуття права власності на землю та права землекористування презюмуються; законно набуте право власності на землю або право землекористування підлягає захисту, ніхто не може бути незаконно позбавлений відповідного права або обмежений у його здійсненні.

Із набранням чинності з 28.06.1996 Конституцією України, з 01.01.2002 ЗК України (2001 р.), з 01.01.2004 ЦК України (2003 р.), законодавства щодо державної реєстрації речових прав на нерухомість правила набуття прав власності чи користування на землю, в тому числі, права оренди землі, із числа земель, що належать до державної чи комунальної власності, щодо необхідності прийняття стосовно відповідного права рішення уповноваженим органом, зокрема, сільською радою, затвердження проекту землеустрою, встановлення на місцевості меж земельної ділянки, відведення її в натурі, документального оформлення та державної реєстрації відповідного права та допустимості користування набутою ділянкою після відведення її в натурі та оформлення прав на неї, а також правила щодо захисту земельних прав - не змінилися по суті, право власності на землю (право землекористування) є непорушним (зокрема, ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 182, 316-319, 321, 328, 386, 396 ЦК України (2003 р.), ст.ст. 78, 79, 81, 90, 95, 116, 118, 125, 126, 152 ЗК України (2001 р.), ст.ст. 2, 3, 4, 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Виходячи з наведених вище норм закону, а також із положень ст.ст. 56, 57 Закону України «Про власність», ст.ст. 21, 373, 391, 393 ЦК України (2003 р.), ст.ст. 153, 155, 158 ЗК України (2001 р.), власник, особа, яка має інше речове право на майно, в тому числі, на земельну ділянку, управі в порядку, встановленому законом, захищати своє право на землю, може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, управі як вимагати визнання недійсним і скасування правового акта індивідуальної дії, виданого органом місцевого самоврядування, якщо він не відповідає законові і порушує права власника (землекористувача), а також похідних від такого акта документів, дій і державної реєстрації прав на земельну ділянку, так і заперечувати проти цього, захищаючи право.

Відповідно до ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, 15, 16, ст. 20 ч. 1 ЦК України (2003 р.), ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13, 19, ст.ст. 43, 44, 49, 76-81 ЦПК України:

правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення або оспорювання саме її прав;

кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів;

особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;

при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається;

цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;

кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, включно з тими, які власне обґрунтовують право на пред`явлення вимог (право на позов), обов`язок доказування позову лежить на позивачеві;

доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Сторонами у справах позовного провадження є позивач - особа, яка вважає, що її право порушене і яка пред`явила вимогу про захист порушеного права, і відповідач - особа, яку відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач і яка, виходячи із заявленої тим правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має відповідати за позовом (ст. 42 ч. 1, ст.ст. 48, 51 ЦПК України).

Таким чином, по захист своїх порушених прав може до суду звернутися саме особа, права якої порушені, і може це зробити не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, правомірній вимозі належного позивача відповідає обов`язок належного відповідача (відповідачів) усунути порушення права.

Пред`являючи позов, ОСОБА_1 виходив із того, що його цивільне (земельне) право порушене, оскільки ОСОБА_2 була за рішенням Малораковецької сільської ради надана у власність земельна ділянка, що нею його сім`я протягом 25 років (з 1993 року по березень 2018 року). Однак, у справі відсутні будь-які належні, допустимі, достовірні та достатні докази наявності в користуванні ОСОБА_1 з 1993 року конкретно визначеної та відведеної йому земельної ділянки площею 0,24 га та із зафіксованими межами, яка є предметом спору по суті і знаходилася б на вул. Борканюка (урочище «Щовб») в с. Малий Раковець Іршавського району . Відсутнє й рішення Малораковецької сільської ради про надання у 1993 році ОСОБА_1 такої земельної ділянки.

Показання свідків, які можуть певним чином ілюструвати відповідні обставини, попри можливість їх оцінки в сукупності з іншими доказами мають у контексті справи лише допоміжний характер і не є належними, допустимими і достовірними доказами щодо таких обставин, які повинні підтверджуватися документально, письмовими доказами. За відсутності доказів надання та відведення встановленим порядком позивачу земельної ділянки в користування не можуть слугувати доказами наявності відповідного права щодо конкретної ділянки й певні записи в погосподарських книгах щодо використовуваних площ, обміри ділянок, схеми, хоча б такі й вчинялися та складалися (а.с. 156-157, 179-181 т. 1). При цьому, й із цих матеріалів убачається, що в погосподарській книзі за дворогосподарством по АДРЕСА_1 рахуються з різних підстав (будівництво житлового будинку, ведення особистого селянського господарства, ведення товарного сільськогосподарського виробництва) 0,97 га землі. Площа у 0,24 га, про яку йдеться в позові, не відображена в погосподарській книзі та не сформована як визначена на місцевості земельна ділянка (об`єкт права власності).

Крім того, із зазначених та інших матеріалів справи випливає, що за рахунок зазначеної площі у 0,24 га була виділена земельна ділянка площею 0,10 га сестрі позивача - ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, а земельні ділянки, на яких розташоване дворогосподарство по АДРЕСА_1 , були надані рішеннями Малораковецької сільської ради від 18.12.2014 ОСОБА_5 (а.с. 183, 184 т. 1), одним із членів сім`ї якої є ОСОБА_1 , і остання свої права на спірну територію не пред`являла, вимог - не заявляла.

Констатація в рішенні суду першої інстанції про те, що «в судовому засіданні належними доказами встановлено, що з 1993 року у фактичному користуванні сім`ї позивача … перебувала земельна ділянка площею 0,24 га по АДРЕСА_1 , яка використовувалася під городництво», безпідставна, позаяк не ґрунтується на відповідних доказах. Окрім цього, такий висновок суперечить іншому висновку суду по суті спору, на якому суд ґрунтувався відмовляючи в задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними та скасування у відповідних частинах рішень Малораковецької сільської ради від 21.05.2010 і від 03.09.2010 щодо оформлення прав ОСОБА_2 на земельну ділянку, а саме, про недоведеність підстав позову щодо необхідності скасування цих рішень. Із відмовою в задоволенні цих вимог позивач ОСОБА_1 погодився, тобто, погодився з відсутністю підстав для цих вимог.

Отже, є встановленим, що рішення про надання ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,24 га в урочищі «Щовб» по АДРЕСА_1 не приймалося, така ділянка йому не надавалася і в натурі не відводилася, не укладався щодо такої й договір оренди. Понад те, встановлено, що 22.12.2017 Малораковецька сільська рада прийняла рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 0,1400 га в урочищі «Щовб» у с. Малий Раковець. Цю істотну в контексті поставленого питання про захист земельних прав обставину, яка вказує на забезпечення можливості отримати земельну ділянку, позивач у заяві замовчав, це з`ясувалося лише під час розгляду справи судом першої інстанції. Такі дії не узгоджуються з правилами добросовісності здійснення процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків.

За наведених обставин, сам по собі факт користування протягом певного часу, хоча б і тривалого, якщо такий мав місце, певною земельною площею ОСОБА_1 чи іншими мешканцями дворогосподарства по АДРЕСА_1 лише з огляду на те, що проти цього не заперечував власник землі (територіальна громада с. Малий Раковець в особі сільської ради), не породжує у позивача ані законного права користування конкретною земельною ділянкою, ані права власності на таку ділянку, від якої власник не відмовився.

Відтак, позивач ОСОБА_1 не довів свого права користування земельною ділянкою в конкретних межах і в конкретний період, не довів права на позов і не мав права на позов, який пред`явив. Не може бути об`єктом цивільно-правового захисту право, яке у позивача не виникло і якого не існує.

Тим часом, власник розпорядився належною йому землею в інший спосіб, надавши ОСОБА_2 дозвіл на формування земельної ділянки та передавши її в подальшому у власність. Право власності на землю підлягає захисту і оскільки порушення прав позивача немає і він не має права вимоги щодо позбавлення ОСОБА_2 прав на земельну ділянку, то відповідно не має і права вимоги про визнання недійсними, скасування рішень органу місцевого самоврядування, інших документів і дій, якими право ОСОБА_2 на землю оформлювалося, безвідносно до того, вважає позивач такі рішення, документи і дії законними, чи ні. Питання законності зазначених позивачем рішень і дій не лежать у площині захисту земельних прав цього позивача за вимогами, пред`явленими з наведених ним у заяві підстав. Відповідні обставини можуть бути предметом доказування (ст. 77 ч. 2 ЦПК України) і можуть мати значення за умови їх належного встановлення та доведення в справі, учасниками якої є особи, які мають належні права як на позов, так і на захист від нього.

Те саме стосується й доводів позивача про те, що за рішення Малораковецької сільської ради від 21.05.2010 про надання ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки депутати не голосували і таке рішення не приймали. Окрім цього, колегія суддів зауважує таке.

По-перше, у справі містяться як текст указаного рішення, так і витяг з протоколу 29-ї сесії 5-го скликання Малораковецької сільської ради від 21.05.2010 (а.с. 10), з яких убачається, що сесією розглядалася заява ОСОБА_2 , якою вона «просила виділити земельну ділянку під будівництво житлового будинку в урочищі «Щовб»», рішення було прийняте, втім, про надання дозволу на розробку відповідного проекту землеустрою, факт розгляду цього питання та прийняття рішення 14-ма голосами не спростований.

По-друге, суд першої інстанції визнав рішення Малораковецької сільської ради від 21.05.2010 законним, натомість обґрунтував своє рішення обставинами щодо прийняття 17-ю сесією 7-го скликання цієї ради рішення від 02.03.2018, тоді як позивач у своїй заяві не наводив відповідних підстав позову щодо цього рішення і не просив визнати його незаконним з підстав щодо неналежного голосування за нього, відсутності необхідної кількості голосів, неприйняття такого рішення тощо. Тобто, суд першої інстанції всупереч вимогам закону вирішив позовну вимогу з підстав, якими ця вимога не обґрунтовувалася, вийшовши за межі підстав позову, апеляційний же суд не приймає і не розглядає позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ст. 13 ч. 1, ст. 367 ч. 6 ЦПК України).

Далі. Предметом пред`явленого ОСОБА_1 позову є визнання недійсними і скасування у визначених позивачем межах трьох рішень Малораковецької сільської ради та похідна від цього вимога про скасування державної реєстрації речового права. При цьому, в контексті спору вимога щодо рішення Малораковецької сільської ради від 02.03.2018, по-перше, залежить від вирішення вимог щодо рішень сільської ради від 21.05.2010 і від 03.09.2010 у відповідних частинах, по-друге, сформульована в спосіб, коли поставлено питання про визнання цього рішення недійсним лише в частині затвердження ОСОБА_2 проекту відведення земельної ділянки (п. 1 рішення) і не ставилася вимога про визнання недійсним і скасування рішення в частині передачі ОСОБА_2 зазначеної земельної ділянки у власність (п. 2 рішення) (а.с. 3-6, 38-41 т. 1).

Відмовивши в задоволенні вимог про визнання недійсними і скасування у відповідних частинах рішень Малораковецької сільської ради від 21.05.2010 і від 03.09.2010, суд визнав, що рішенням ради від 21.05.2010 дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки було надано ОСОБА_2 законно і так само законно, з огляду на відповідне право ОСОБА_2 , рішенням ради від 03.09.2010 було відмовлено ОСОБА_1 у виділенні земельної ділянки. ОСОБА_1 таке вирішення цих його вимог не оспорював. Безвідносно вищевикладених до обставин, які пов`язуються з відсутністю у ОСОБА_1 відповідного права як такого, відмова в зазначених вимогах вже сама по собі виключала підстави для задоволення вимоги про визнання незаконним затвердження ОСОБА_2 проекту землеустрою в порядку захисту права ОСОБА_1 , щодо якого вже було визнано законною відмову у виділенні земельної ділянки. Насамкінець, позивач ОСОБА_1 не просив визнати незаконним (недійсним) і скасувати відповідне рішення сільської ради про надання ОСОБА_2 земельної ділянки у власність, відповідно, таке рішення не ухвалювалося судом, що, окрім іншого, виключає наявність підстав для скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку.

Викладене приводить до висновку, що суд першої інстанції не мав за позовом ОСОБА_1 підстав визнавати недійсним і скасовувати рішення органу місцевого самоврядування, скасовувати державну реєстрацію речового права, чим позбавляти ОСОБА_2 права на земельну ділянку. Відповідні доводи апеляції знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи. В оскарженій частині суд ухвалив необґрунтоване рішення, що суперечить рішенню суду в іншій частині, не відповідає вимогам закону, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Беручи до уваги вищевикладене, апеляція на підставі ст. 376 ч.ч. 2, 4 ЦПК України підлягає задоволенню, а рішення суду щодо часткового задоволення позову скасуванню з відмовою у відповідній вимозі.

Керуючись ст. 367 ч.ч. 1, 6, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Малораковецької сільської ради Іршавського району Закарпатської області, до якої приєдналася ОСОБА_2 , задовольнити, рішення Іршавського районного суду від 10 грудня 2018 року в частині задоволення вимоги позову ОСОБА_1 до Малораковецької сільської ради Іршавського району Закарпатської області та ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування рішення 17-ї сесії 7-го скликання Малораковецької сільської ради Іршавського району Закарпатської області від 2 березня 2018 року про затвердження ОСОБА_2 проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га за адресою: с. Малий Раковець, урочище «Щовб» , кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 , та скасування її державної реєстрації скасувати, у задоволенні цієї вимоги позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 22 липня 2019 року.

Судді