Справа № 538/523/19
Провадження № 2/538/276/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

14 травня 2019 року Лохвицький районний суд Полтавської області в складі :

головуючого - судді Бондарь В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Криворучко В.І.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Лохвиці, Полтавської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, посилаючись на наступні обставини. 25 липня 1999 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований відділом РАГС Лохвицького районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 35. Від шлюбу сторони мають повнолітню дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Життя з відповідачем не склалося із-за сімейно-побутових проблем, протилежних поглядів на сімейне життя, постійних суперечок, проживають окремо, шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть. Тому просить суд розірвати шлюб.

В підготовче судове засідання позивач не з"явився, але надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує.

Відповідач в підготовче судове засідання не з"явилася, але надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, сторони уклали шлюб 25 липня 1999 року, зареєстрований відділом РАГС Лохвицького районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 35 (а.с. 3-свідоцтво про шлюб).

Від шлюбу сторони мають повнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6 - свідоцтва про народження).

Згідно п. 10 роз'яснень ППВС України № 11, від 21.12.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд встановив, що подружжя на даний час припинили шлюбні стосунки, проживають окремо, не ведуть спільного господарства, мають окремий бюджет, сім'я фактично розпалася, поновлення сімейних стосунків є неможливим.

Таким чином, судом з'ясовані фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя та їхнім дітям.

У зв'язку з викладеним, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову і розірвання шлюбу.

Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач просила залишити їй прізвище " ОСОБА_1 ", суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище " ОСОБА_1 ".

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 105,110,112,113 СК України, ст.ст. 10, 12, 13, 18, 76, 81, 206, 247, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 25 липня 1999 року відділом РАГС Лохвицького районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 35 - розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 і залишити прізвище « ОСОБА_1 ».

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Лохвицького

районного суду Полтавської області В.А. Бондарь